Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 31 липня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №mkmoAD40200892, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 52 943,12 грн. з терміном повернення до 31 липня 2014 року. В якості забезпечення виконання кредитного договору відповідачем було також укладено договір застави від 31 липня 2009 року, за яким у заставу було передано автомобіль марки «ВАЗ-21104», рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий автомобіль, кузов/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. 24 вересня 2012 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області винесено рішення по справі № 712/6763/2012, за яким передано ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у [PERSON] належне їй на праві власності заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 74 738,97 грн. Між ним та продавцем автомобілів ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу у простій письмовій формі, згідно якого продавець автомобілів ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] передав йому зазначений автомобіль, а він прийняв його та сплатив грошову суму за вищевказаний автомобіль у розмірі 42 100 грн. Також 06 червня 2016 року було складено акт прийому-передачі транспортного засобу між Банком та ним. Проте, 09 жовтня 2016 року мене було зупинено працівниками ДПН ГУ НП в Запорізькій області і в ході перевірки автомобіля «ВАЗ 21104» виявлено, що даний транспортний засіб обліковується за громадянкою [PERSON] і на нього накладені арешти та заборона його відчуження, а саме: від 14.10.2013 року Перечинським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області накладено арешт в інтересах КС «Бойківщина» та 05.02.2011 року Ужгородським MBДВС ГТУЮ у Закарпатській області накладено арешт в інтересах ПАТ «Плюс-Банк». За результатами перевірки працівниками ДПН ГУ НП в Запорізькій області було тимчасово затримано та примусово поміщено автомобіль на спеціальний майданчик зберігання, що підтверджується складеним актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 09 жовтня 2016 року. Оскільки, автомобіль було ним правомірно придбано у ПАТ КБ «Приватбанк», то такий безпідставно перебуває в арешті та розшуку, що порушує належні йому права, як одноосібному власнику автомобіля, тому він звернувся до Перечинського районного суду Закарпатської області з позовною заявою про зняття арешту належного йому майна. 13 квітня 2017 року Перечинським районним судом Закарпатської області було винесено рішення, яким його транспортний звільнено з-під арештів, накладених за постановою державного виконавця відділу ДВС Перечинського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №50080988 від 17.02.2016 року, а також постановами старшого державного виконавця MBДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 18806771 від 17.09.2010 року і про відкриття виконавчого провадження ВП № 23964024 від 27.01.2011 року. На підставі наведеного просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити. У судове засідання жоден з відповідачів повторно не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки не повідомили, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник Перечинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області як третьої особи у судове засідання також не з'явився, однак подав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі за наявними у справі доказами. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 31 липня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № mkmoAD40200892, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 52 943,12 грн. з терміном повернення до 31 липня 2014 року. Також встановлено, що в якості забезпечення виконання кредитного договору між вказаними сторонами було укладено договір застави від 31 липня 2009 року, за яким у заставу було передано автомобіль марки «ВАЗ-21104», рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий автомобіль, кузов/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. 24 вересня 2012 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області винесено рішення по справі № 712/6763/2012, за яким передано ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у [PERSON] належне їй на праві власності заставне майно автомобіль «ВАЗ», модель 21104, реєстраційний номер: [NUMBER], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 74 738,97 грн. звернуто стягнення на предмет застави, а саме вказаний автомобіль, що належить на праві власності [PERSON], шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладати від імені [PERSON] договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАЇ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для продажу. У судовому засіданні встановлено, що 06 червня 2016 року між позивачем та продавцем автомобілів ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу у простій письмовій формі, згідно якого останній передав [PERSON] вищезазначений автомобіль, а він прийняв його та сплатив грошову суму у розмірі 42 100 грн. Також 06 червня 2016 року між ним та Банком було складено акт прийому-передачі транспортного засобу. Разом з цим встановлено, що даний транспортний засіб обліковується за відповідачем [PERSON] і на нього накладені арешти та заборона його відчуження, а саме: від 14.10.2013 року Перечинським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області накладено арешт в інтересах КС «Бойківщина» та 05.02.2011 року Ужгородським MBДВС ГТУЮ у Закарпатській області накладено арешт в інтересах ПАТ «Плюс-Банк». Так, 13 квітня 2017 року Перечинським районним судом Закарпатської області було винесено рішення, яким звільнено з-під арештів транспортний засіб марки «ВАЗ-21104», рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий автомобіль, кузов/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить [PERSON], накладених за постановою державного виконавця відділу ДВС Перечинського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 50080988 від 17.02.2016 року, а також постановами старшого державного виконавця MB ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 18806771 від 17.09.2010 року і про відкриття виконавчого провадження ВП № 23964024 від 27.01.2011 року. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 655 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює самостійно, незалежно від волі інших осіб, в тому числі і будь-яких державних органів. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Зміст права власності конкретизований у ст.321 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі наведеного та

Outcome: approved