Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідача та просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 2,900 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, яка належала померлій [INFO] року [PERSON], на підставі Державного акта на право приватної власності на землю Серії [NUMBER], що виданий 12.03.2001 року Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 5-с. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що [INFO] року померла його мати - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно. В установленому законом порядку позивач та його сестра [PERSON], яка є відповідачем по справі, отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітами на частину майна належного їх померлій матері. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку позивачу державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори було відмовлено, оскільки на час складання заповіту його мати не мала державного акту на право власності на вищезазначену земельну ділянку, а тому заповіла позивачу право власності на земельну частку (пай), що належала їй на той час відповідно до сертифіката серії [NUMBER], виданого 17 березня 1997 року, але після смерті матері були знайдено оригінал Державного акту на спірну земельну ділянку, який зберігався в Трипільській сільській раді. Оскільки мати позивача набула за життя право власності на спірну земельну ділянку та бажала передати її у спадщину за заповітом саме позивачу, позивач звернувся за захистом свого права до суду. Представник позивача в судовому засіданні 26.03.2015 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві, а в судове засідання 09.04.2015 року не з'явився, надав заяву, в якій просив в подальшому розглядати справу у його відсутність та позов підтримує і просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 26.03.2015 року позовні вимоги визнав та надав заяву про визнання позову в повному обсязі та подальший розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 01.09.2004 року, що видане виконкомом Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області. Згідно заповіту, складеного [PERSON] 23 березня 2001 року вона заповіла сину - [PERSON] право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії [NUMBER], виданого 17 березня 1997 року, що знаходиться в колективній власності КСП «Придніпровське». Згодом на підставі вище вказаного сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] отримала на своє ім'я встановленого зразка державний акт серії [NUMBER] від 12.03.2001 року на право приватної власності на землю на земельну ділянку розміром 2,900 гектарів на території Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, але після цього вона, не внесла змін до заповіту, вважаючи, що різниці між сертифікатом на право на земельну частку (пай) і державним актом на право власності на земельну ділянку не існує, що вказана обставина не є суттєво важливою при здійсненні права спадкування, заповіт в частині інших питань він не змінювала і не скасовувала, а окрім того - відомостей про зміну або скасування заповіту суд не має. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку позивачу державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори було відмовлено, оскільки на час складання заповіту його мати не отримувала державного акту на право власності на вищезазначену земельну ділянку, так як його оригінал знаходився в Трипільській сільській раді Обухівського району Київської області, а тому заповіла позивачу право власності на земельну частку (пай), що належала їй на той час відповідно до сертифіката серії [NUMBER], виданого 17 березня 1997 року, а про існування Державного акта серії [NUMBER] від 12.03.2001 рокупозивач дізнався лише в 2014 році. Таким чином, суд дійшов висновку, що заповіт, складений [PERSON] 23 березня 2001 на сертифікат на право на земельну частку(пай), поширюється і на державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають, особи визначені у заповіті. Відповідно до ст.1222 ЦК України [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом на вищезазначену земельну ділянку після смерті його матері [PERSON], прийняв спадщину шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, крім нього, інших спадкоємців, які б претендували на спадщину у вигляді земельної ділянки площею 2,900 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області немає, оскільки відповідач позов визнав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п.«а»ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є визнання права. Як вбачається зі змісту ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи також визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Суд вважає, що стороною позивача достатньо наведено підстав, щоб визнати за позивачем право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, а тому суд визнає за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею на земельну ділянку площею 2,900 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, яка належала померлій [INFO] року [PERSON], на підставі Державного акта на право приватної власності на землю Серії [NUMBER], що виданий 12.03.2001 року Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 5-с. .

Outcome: approved