Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики від 21.03.2021 року в розмірі 5500 доларів США в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на момент укладення договору 152350 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.03.2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 5500 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 26.03.2021 року. Факт отримання відповідачем позиви підтверджується розпискою від 21.03.2021 року. Свої зобов`язання у зазначений строк відповідач не виконав, чим порушив взяті на себе зобов`язання щодо повернення отриманих в позику коштів. 31.03.2021 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак останній не вчинив дій для виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення отриманих в позику коштів, а тому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 5500 доларів США. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 06.08.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року вирішено проводити заочний розгляд справи. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує. У судове засідання відповідач не з`явився, хоч про розгляд справи повідомлявся належним чином. Також про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Відтак, суд, у відповідності до вимог ч.8 ст.178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки у судове засідання 05.10.2021 року не з`явились всі учасники справи, датою ухвалення рішення, у відповідності до положень ч.5 ст.268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд виходить з наступного. Судом установлено, що 21.03.2021 року між сторонами укладено договір позики на суму 5500 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 26.03.2021року. На підтвердження отримання зазначених сум відповідачем видано власноручно написану розписку. Відповідно до вимоги про повернення позики від 31.03.2021 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою добровільного виконання зобов`язань щодо повернення отриманих в позику коштів, направлення якої на адресу відповідача підтверджується накладною АТ «Укрпошта» від 31.03.2021 року (службовим чеком). Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Договір позики є одним з його видів. За змістом ст. 1046 ЦК України - за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, і одночасно він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Під час розгляду цивільної справи № 761/11028/14-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21.03.2018 року зазначив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У справі яка розглядається надана відповідачем розписка містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів, а також дати їх повернення. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для його виконання сторонами. Частиною 1 ст.1049 ЦК України регламентовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання, слід вважати встановленим, що борг позивачу не повернуто, і тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 5500 доларів США слід визнати обґрунтованим та задовольнити в повному обсязі. Під час розгляду справи № 464/3790/16-ц (постанова від 16.01.2019) Велика Палата Верховного Суду вказала, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. З метою правильного розуміння суті цього рішення суд не буде зазначати гривневого еквіваленту заборгованості за договором позики, яка виражена в доларах США. Враховуючи те, що відповідач врегулювати спір в добровільному порядку не бажає, у встановлений у борговій розписці строк грошові кошти не повернув суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача суми боргу. Відтак, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved