Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 4950 грн., а також моральну шкоду в розмірі 3000 грн.; стягнути судові витрати. Позов обґрунтований такими обставинами. 29.11.2013 року позивач позичив відповідачу на його прохання грошові кошти в розмірі 4000 грн., у той час як відповідач зобов'язався повернути суму позики 29.01.2014 року, про що надав розписку. Відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, суму позики не повернув. У зв'язку з невиконанням відповідачем у строк зобов'язань за договором позики, позивачу було завдано моральної шкоди, яка виразилася в тому, що через відсутність грошових коштів позивач не мав можливості нормально існувати та виконувати свої зобов'язання по відношенню до своєї сім'ї. Для ефективного ведення своїх господарських справ йому необхідно було своєчасно вносити різні платежі та здійснювати інші витрати, у тому числі повязані з утриманням двох дітей. Через відсутність грошових коштів у позивача виникали проблеми щодо своєчасної оплати необхідних платежів та забезпеченням дітей усім необхідним. У зв'язку з викладеним позивач змушений був звернутися за захистом свої прав до суду. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судові засідання не зявлявся, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомляв, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на такі обставини. Як встановлено судом, 29.11.2013 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000, у той час як відповідач зобов'язався повернути суму позики через два місяці, тобто 29.01.2014 року, про що надав власноруч написану розписку від 29.11.2013 року. Відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав, суму позики не повернув в обумовлений сторонами термін. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов'язання із приводу надання позики, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки зобов'язання, яке виникло між сторонами на підставі договору позики, є грошовим, то відповідальність за його порушення настає відповідно до умов ст. 625 ЦК України. Згідно з цією статтею боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3% річних, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] за прострочення виконання грошового зобов'язання, проведений судом з урахуванням періоду, за який позивач просить стягнути, наступним чином: з 30.01.2014 року по 31.12.2014 року кількість прострочених днів дорівнює 336; отже, 4000 грн. х 3% : 100 : 365 х 336 = 110,47 грн.

Outcome: partial