Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, вказуючи, що 07 грудня 2010 року він надав відповідачу в борг 89000 грн. до 07 грудня 2012 року. Па підтвердження цього уклали договір позики від 07.12.2010 року, крім того відповідач видав позивачу письмову розписку про отримання грошей. Відповідач взяті на себе зобовязання за договором позики не виконав суму боргу в оговорений термін не повернув, добровільно сплачувати борг відмовляється. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3% річних від простроченої суми та понесені ним під час розгляду справи судові витрати. Представник позивача (за угодою), адвокат [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд про його задоволення. Відповідач зазначив, що договір позики та розписку особисто не підписував, грошей ніяких від позивача не отримував. Вважає, що ніяких зобов'язань матеріального характеру перед позивачем не має. Суд, дослідивши письмові докази по справі, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінивши їх доводи і надані ними докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07 грудня 2010 року між позивачем - [PERSON] та [PERSON], було укладено договір позики. Відповідно до умов договору позивач передав відповідачу суму грошових коштів у розмірі 89000грн. На підтвердження факту отримання грошей відповідачем 07 грудня 2010 року була написана розписка про отримання грошей. Відповідно до умов договору позики відповідач по справі зобовязався повернути позивачу по справі суму позики в розмірі 89000грн. в строк не пізніше 07 грудня 2012 року. В порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач умови договору позики щодо своєчасного та в повному обсязі повернення суми позики не виконав - суму боргового зобовязання в розмірі 89000грн. позивачу дотепер не сплатив. Відповідно до положень статі 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). При цьому, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України). Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов'язання повинні виконуватись належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В зв'язку з цим, окрім суми основного боргу 89000гривень відповідач, прострочивши своє зобов'язання за договором позики, повинен сплатити позивачусуму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки 52955,0гривень, а також 3% річних від простроченої суми - 6620,59гривень. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на той факт, що згідно висновків судово-почеркознавчої експертизи №3483 від 09.06.2015року, підписи та рукописні записи від імені [PERSON] в графі «підпис», «позичальник» в договорі позики 07.12.2010 року та розписці про отримання грошей виконані [PERSON], суд не приймає доводи відповідача, наведені ним на обґрунтування своїх заперечень проти позову. Надавши юридичну оцінку фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки це буде спрямовано на захист інтересів позивача та не суперечить чинному законодавству України. На підставі ст.ст. 525, 526, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України;

Outcome: approved