Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом у серпні 2014 року. В своєму позові позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог послався на наступне. 20 червня 2014 року між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] продав йому за 250 000 грн. будинок механізаторів з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1288, 4 кв.м. по [ADDRESS]. За умовами даного договору продавець [PERSON] зобов'язався передати йому у володіння вищеназваний будинок механізаторів, а саму угоду посвідчити у нотаріуса в строк не пізніше 20 липня 2014 року. Він повністю виконав взяте на себе зобов'язання: сплатив продавцю погоджену вартість в сумі 250 000 грн., прийняв і вступив у володіння даним будинком механізаторів, замінив у ньому вхідні двері, зробив ремонт. Натомність, відповідач [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення даної угоди, і не реагує на його прохання з'явитися до нотаріуса. Тим самим відповідач чинить йому перешкоди в оформленні права власності на вказане нерухоме майно, з приводу чого він вимушений звернутися до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про визнання позову та розгляд справи в його відсутність. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню виникає у особи, яка придбаває, з моменту такого посвідчення, або з моменту вступу в законну силу рішення суду про визнання договору не посвідченого нотаріально - дійсним. В судовому засіданні встановлено, що 20 червня 2014 року між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] продав йому за 250 000 грн. будинок механізаторів з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1288, 4 кв.м. по [ADDRESS]. За умовами даного договору продавець [PERSON] зобов'язався передати йому у володіння вищеназваний будинок механізаторів, а саму угоду посвідчити у нотаріуса в строк не пізніше 20 липня 2014 року, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.06.2014 року. Будинок механізаторів з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] належав [PERSON] на праві власності, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №34313526 від 29.05.2012 року. Згідно технічного паспорта, виготовленого Комінтернівським РБТІ станом на 21.06.2006 року загальна площа будинку механізаторів з господарськими будівлями та спорудами, по [ADDRESS] складає 201,8 кв.м. Сторони повністю виконали взяте на себе зобов'язання: позивач сплатив продавцю [PERSON] грошові кошти в сумі 250 000 грн., а останній передав позивачеві вказане нерухоме майно. Отже, всі суттєві умови договору купівлі-продажу, передбачені ст. 655 ЦК України сторонами виконані, оскільки позивач повністю розрахувався з продавцем, а той передав йому нерухомість, яку позивач використовує за цільовим призначенням. Таким чином суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. 316, ч.3 ст. 334, ч.2 ст.220 ЦК України,

Outcome: approved