Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує, що рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2010 року [PERSON] поновлений на посаді директора територіального центру з 15.06.2009 року . Розпорядженням голови Новосанжарської РДА від 05 травня 2011 року № 44-к скасовано наказ начальника управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації від 15.06.2009 року № 32-к та поновлено [PERSON] на посаді директора територіального центру . Розпорядженнями № 51-к та № 52-к голови Новосанжарської РДА від 01 червня 2011 року створено комісію з проведення службового розслідування з метою обєктивного розгляду стану виконання директором територіального центру [PERSON] чинного законодавства України, розпоряджень голови райдержадміністрації та його відповідності займаній посаді; на період проведення службового розслідування з 01 по 08 червня 2011 року відсторонено [PERSON] від виконання повноважень директора . Розпорядженням № 53-к голови Новосанжарської РДА від 09 червня 2011 року відповідно до пункту 1 статті 41, ст.ст. 147,147-1, 149 КЗпП України [PERSON] звільнено з посади директора територіального центру 09.06.2011 року за одноразове грубе порушення трудових обовязків Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2012 року визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області від 09 червня 2011 року про звільнення директора територіального центру [PERSON] за п. 1 ч 1 ст 41 КЗпП України . Зобовязано Новосанжарську району державну адміністрацію Полтавської області поновити [PERSON] на посаді директора Новосанжарського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг ) з 09 червня 2011 року. Стягнуто з Новосанжарської районної державної адміністрації на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 27730 грн. з відрахуванням з вказаної суми обовязкових платежів. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 липня 2012 року рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2012 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні вимог [PERSON] про визнання незаконним розпорядження № 54-к від 09 червня 2011 року щодо звільнення його з посади директора Новосанжарського районного територіального центру соціального обслуговування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2013 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2012 року скасовано, залишено в силі рішення Новосанжарського районного суду від 24.04.2012 року. Фактичне поновлення прав позивача і поновлення на посаді відбулось 04 липня 2013 року. Тобто саме по дану дату позивач вважає має право на стягнення середньго заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з часу постановлення рішення Новосанжарського районного суду 24.04.2012 року. Позивач просить стягнути на його користь з Новосанжарської райдержадміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 квітня 2012 року по 04 липня 2013 року, виходячи з розміру середньомісячного заробітку 2624 , 93 грн та 6.000 грн моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтвердив, просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечує, надала суду письмові заперечення проти позову та просила суд в позовних вимогах відмовити. Представник третьої особи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди вважає безпідставними, в решті вимог покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Як слідує з матеріалів справи рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2012 року визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області від 09 червня 2011 року про звільнення директора територіального центру [PERSON] за п. 1 ч 1 ст 41 КЗпП України. Зобовязано Новосанжарську району державну адміністрацію Полтавської області поновити [PERSON] на посаді директора Новосанжарського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 09 червня 2011 року. Стягнуто з Новосанжарської районної державної адміністрації на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 27730 грн. з відрахуванням з вказаної суми обовязкових платежів. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2013 року вказане рішення залишено в силі . Відповідно до ч 3 ст 61 ЦПК України , обставини встановлені судовим рішенням, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до рішення Новосанжарського районного суду від 24.04.2012 року середньомісячний заробіток позивача склав згідно довідки територіаль ного центру 2624, 93 грн, а середній заробіток за один робочий день 134, 61 грн( а.с. 13) За вказаним рішенням на користь [PERSON] стягнуто за час його вимушеного прогулу по час винесення рішення, тобто по 24.04.2012 року. Рішення в частині негайного виконання поновлення на роботі [PERSON] не відбулось . [PERSON] поновлено на роботі 04.07.2013 року ( а.с. 52). Отже суд приходить до висновку, що має місце вимушений прогул за час невиконання судового рішення з 24.04.2012 року по 04 липня 2013 року, що складає 281 робочих днів. Звідси сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу становить 281 х 134,61 = 37\~825 грн 90 коп. Зазначені обставини у їх системному звязку свідчать, що є всі підстави для стягнення з відповідача вказаної суми Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Позивачем не обгрунтовано та не доведено наявність та розмір завданої моральної шкоди, тому суд не вбачає підстав для її відшкодування. За змістом ч. 3 ст. 88 ЦПК України , якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного ,

Outcome: partial