Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 03 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] 150000 доларів США, а останній зобов'язався повернути борг у строк до 31 серпня 2014 року. В подальшому [PERSON] передав [PERSON] за договором про відступлення права вимоги від 23 січня 2015 року право вимоги за договором позики укладеним 03 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] 03 серпня 2013 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого зазначеним договором було забезпечено вимоги іпотеко держателя, що випливають з договору позики укладеного 03.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON]. Предметом іпотеки є двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що станом на 04.02.2015 року заборгованість за зобов'язаннями які виникли з договору позики від 03 серпня 2013 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] складає: 150000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 04.02.2015 року становить 2509339 гривень 35 копійок - сума основного боргу; 22602.74 долари США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 04.02.2015 року становить 378119 гривень 63 копійки - сума процентів нарахованих за період з 03.08.2013 року по 04.02.2015 року; 1935.61 долари США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 04.02.2015 року становить 32380 гривень 80 копійок - сума 3-х процентів річних нарахованих за період з 01.09.2014 року по 04.02.2015 року, а всього 174538.35 доларів США. Відповідач [PERSON] не виконав своїх обов'язків перед позивачем за вказаним договором позики, а тому представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги повністю, а саме в рахунок погашення чатини заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором укладеним 03 серпня 2013 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] шляхом визнання за [PERSON] права власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Решту заборгованості у розмірі 126792.31 долар США стягнути з [PERSON] та вирішити питання про судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви та просила її задовольнити. Крім того зазначила, що звернення до суду у зазначений спосіб є правом позивача а тому останній використовуючи таке вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Крім того, зазначила, що вартість предмета іпотеки визначена п. 2.3 договору іпотеки від 03 серпня 2013 року укладеним між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить оголошення у пресі. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, у зв'язку з чим суд вважає за можливе вирішити справу у їх відсутність. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 03 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] 150000 доларів США, а останній зобов'язався повернути борг у строк до 31 серпня 2014 року. В подальшому [PERSON] передав [PERSON] за договором про відступлення права вимоги від 23 січня 2015 року право вимоги за договором позики укладеним 03 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З матеріалів справи вбачається, що Відповідно до розрахунку наданого позивачем, станом на 04.02.2015 року заборгованість за зобов'язаннями які виникли з договору позики від 03 серпня 2013 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] складає: 150000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 04.02.2015 року становить 2509339 гривень 35 копійок - сума основного боргу; 22602.74 долари США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 04.02.2015 року становить 378119 гривень 63 копійки - сума процентів нарахованих за період з 03.08.2013 року по 04.02.2015 року; 1935.61 долари США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 04.02.2015 року становить 32380 гривень 80 копійок - сума 3-х процентів річних нарахованих за період з 01.09.2014 року по 04.02.2015 року, а всього 174538.35 доларів США. З матеріалів договору іпотеки від 03.08.2013 року укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що іпотекодавцями передано іпотекодержателю предмет іпотеки - двокімнатна квартира, загальною площею 50.70 кв.м., житловою площею 29.80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотеко держателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до п. 6.4 договору іпотеки від 03.08.2013 року укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вимоги іпотеко держателя можуть бути задоволенні шляхом прийняття іпотекодержателем у разі згоди останнього та направлення іпотекодавцю письмового повідомлення про прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання зобов'язання за договором позики. Цей договір та докази направлення письмового повідомлення іпотекодавцям (штемпель поштового зв'язку тощо) є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. Вищезазначене застереження у договорі іпотеки від 03.08.2013 року укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за своєю природою є договором про задоволення вимог іпотекодержателя і в розумінні статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначає спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання на підставі договору(застереження в іпотечному договорі). Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Позивачем не надано суду доказів того, що йому як іпотекодержателю було відмовлено в передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або сопорювання. Позивачем, з урахуванням передбаченого Законом України «Про іпотеку» способу позасудового врегулювання виниклих між сторонами спору правовідносин, на підставі договору, не наведено обґрунтування необхідності захисту його права у спосіб звернення до суду із даним позовом. Підстав, які б свідчили про наявність порушення прав позивача, останнім не наведено, а том на погляд суду підстав для захисту такого у спосіб передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України - не має. Крім того, ухвалюючи таке рішення, суд враховує, що позивач порушуючи перед судом питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у запропонований спосіб, не дотримано порядку установленого ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Натомість позивач пред'являючи позов до суду та підтримуючи такий у суді, через свого представника, вважав, що вартість предмета іпотеки визначена у договорі, а тому такого достатньо для задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки. Суд не бере до уваги такі посилання позивача та його представника, оскільки вимога про наявність визначення вартості предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності на момент набуття предмета іпотеки у власність прямо передбачена Законом України «Про іпотеку», однак позивачем в ході пред'явлення позову та у подальшому доведеності його перед судом. Така пряма вимога Закону позивача не дотримана, що надає суду підстави, з урахуванням у том числі вищенаведених мотивів, для того щоб дійти категоричного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, визнаючи останні такими які пред'явлені безпідставно і необгрунтовано. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Outcome: dismissed