Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, в якому зазначив таке. Між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] (далі за текстом - Відповідач 1) 19 жовтня 2007 року було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 161, згідно якого позивач надав Відповідачу 1 кредит в сумі 50000,00 грн. зі сплатою 18,2 % річних. Даний кредит Відповідачу 1 надавався на споживчі потреби окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією на строк до 19.10.2009 з остаточним терміном повернення кредиту - 18.10.2017. За умовами договору погашення кожного траншу Відповідач 1 зобов`язувався здійснювати згідно з графіком до останнього робочого числа кожного місяця рівними частинами шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкового перерахування з рахунків, відкритих в АТ «Ощадбанк». Також згідно умов договору Відповідач 1 зобов`язувався сплачувати банку проценти у порядку, розмірах та строки, визначених у договорі. В якості забезпечення виконання Відповідачем 1 своїх зобов`язань за кредитним договором був укладений договір поруки від 19.10.2007 з [PERSON] (далі за текстом - Відповідач 2). Згідно договору поруки Відповідач 2 поручався перед кредитором відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Відповідачем 1 за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Посилаючись на те, що, незважаючи на попередження відповідачів щодо необхідності повернення кредиту, останні не вжили заходів стосовно погашення заборгованості перед банком, позивач просить стягнути з них в солідарному порядку заборгованість за договором кредитної лінії в загальній сумі 37396,28 грн., яка складається з: боргу за кредитом - 17289,50 грн.; процентів за користування кредитом з 01.08.2014 по 30.09.2017 - 9962,90 грн.; інфляційних втрат банку за прострочення сплати кредиту та процентів за користування кредитом за період з 06.04.2012 по 11.09.2018 - 8256,48 грн.; трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 06.04.2012 по 11.09.2018 - 1887,40 грн. Ухвалою суду від 26 червня 2019 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачам надати суду та позивачу відзив на позовну заяву, а позивачеві протягом трьох днів після отримання відзиву надати відповідь на відзив. Протягом встановленого строку відповідачі відзивів на позовну заяву до суду не надали, про відкриття провадження були повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 18.03.2020 за клопотанням позивача було змінено його найменування, а саме на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк». Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином в строки встановлені договором або законом. У разі невиконання, або неналежного виконання зобов`язань в односторонньому порядку, сторона винна в порушенні зобов`язання, крім обов`язку виконати взяті зобов`язання, повинна нести цивільну відповідальність відповідно умов договору або закону. Судом встановлено, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії -Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та Відповідачем 1 19 жовтня 2007 року було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 161. Згідно умов цього договору позивач у строк до 19.10.2009 надав Відповідачу 1 на споживчі потреби окремими частинами (траншами) кредит на загальну суму 50000,00 грн. Даний кредит Відповідачу 1 був наданий під 18,2% річних з кінцевим терміном повернення кредитних коштів не пізніше 18 жовтня 2017 року. Відповідно до умов договору погашення кожного траншу Відповідач 1 зобов`язувався здійснювати згідно з графіком до останнього робочого числа кожного місяця рівними частинами шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкового перерахування з рахунків, відкритих в АТ «Ощадбанк». Також згідно умов договору Відповідач 1 зобов`язувався сплачувати банку проценти у порядку, розмірах та строки, визначених у договорі. Цього ж дня, 19 жовтня 2007 року, між Відповідачем 2, позивачем та Відповідачем 1 було укладено договір поруки. Меморіальними ордерами № 16600804, 16600006 від 07.04.2012, виписками по рахунку Відповідача 1 та розрахунком заборгованості підтверджується, що Відповідач 1 з серпня 2014 року перестав сплачувати заборгованість за тілом кредиту та проценти за кредитом, що свідчить про порушення останнім умов укладеного договору відновлюваної кредитної лінії. Також розрахунком заборгованості підтверджується, що у Відповідача 1 внаслідок порушення ним умов договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків станом на 12.09.2018 утворилась заборгованість на загальну суму 37396,28 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України у разі порушення позичальником умов кредитного договору, де встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами в разі прострочення повернення чергової частини боргу позикодавець вправі вимагати дострокового повернення позики, що залишилася зі сплатою процентів, а також вимагати розірвання цього договору. Також цією ж нормою закону передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наявність простроченої заборгованості перед позивачем свідчить про неналежне виконання Відповідачем 1 своїх зобов`язань за кредитним договором, тому, на підставі наведених вище норм закону, позовні вимоги в частині стягнення з нього заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Стаття 543 ЦК України вказує, що у разі солідарного обов`язку боржників (відповідачів) кредитор (позивач) має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі від усіх боржників (відповідачів) разом. Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Частинами першою і третьою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі частини першої статті 252 та частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Судом встановлено, що того ж дня, коли було укладено кредитний договір з Відповідачем 1, між Банком, Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель Відповідач 2 зобов`язувалася солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за невиконання усіх зобов`язань позичальником за кредитним договором № 161 від 19 жовтня 2007 року, зокрема, за повернення кредиту у розмірі 50000,00 грн., та сплати процентів за користування кредитом та інших платежів зазначених у договорі. За змістом вимог п. 4.2. договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором № 161 від 19.10.2007 не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до умов договору відновлювальної кредитної лінії № 161 від 19.10.2007 останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів Відповідач 1 повинен був здійснити не пізніше 18.10.2017. З позовом банк звернувся до суду 27 листопада 2018 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті, тобто вже після спливу вказаного у п. 4.2. договору шестимісячного строку дії поруки. За таких обставин позов в частині вимог до Відповідача 2 є необґрунтованим, тому у задоволенні цих вимог слід відмовити, а позов в цілому слід задовольнити частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням вимог до Відповідача 1, з нього на користь позивача також слід стягнути суму судового збору, сплачену при зверненні з цим позовом до суду.

Outcome: partial