Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 31.05.2012 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що останнім часом між сторонами відносини погіршилися, часто виника.ть сварки, свідком яких стає дитина, що негативно впливає на його психологічний стан, з відповідачем протягом тривалого часу позивач не проживає, спільного господарства не ведуть, втрачено почуття любові та поваги. Сім'я носить формальний характер, що створює сторонам проблеми, збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а відповідач позов визнала та просить не заперечує проти його задоволення (а.с.18, 24). У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 31.05.2012 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №32 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, судом встановлено, що сторони не перебувають у фактичних шлюбних стосунках, мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх сина. Отже, проаналізувавши зазначені вимоги закону, взявши до уваги фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 24, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved