Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому, уточнивши в ході розгляду справи позовні вимоги, просить: визнати за нею право власності за набувальною давністю на частину домоволодіння у розмірі 24/400, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 8; скасувати державну реєстрацію права власності на 8/400 домоволодіння, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 8 проведену 22.08.2003 на імя [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності на 8/400 домоволодіння, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 8 проведену 22.08.2003 на імя [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності на 4/400 домоволодіння, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, будинок 8, проведену 22.08.2003 на імя [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності на 4/400 домоволодіння, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 8, проведену 22.08.2003 на імя [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] проживає у частині приватного домоволодіння у розмірі 24/400, розташованого за адресою: м. Харків, вулиця Мала Панасівська, 8, була вселена та зареєстрована за вказаною адресою 25.10.1978 на підставі розписки від 03.04.1977, складеної [PERSON] та [PERSON] про отримання від [PERSON] завдатку у розмірі 750,00 рублів кожному за продаж частини спадкового домоволодіння, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 8. Попередні власники вказаної частини домоволодіння подружжя [PERSON] та [PERSON], які померли. Після їх смерті, частина домоволодіння, яка належала [PERSON] була прийнята у спадщину [PERSON] та [PERSON] на підставі заповіту від 26.07.1966, засвідченого другою Харківською Державною нотаріальною конторою ( р. №2-3221). [PERSON] та глубочанський Л.М. отримали частину домоволодіння на підставі спадкування за законом від [PERSON] Рішенням Народного суду Ленінського району міста Харкова б/н від 21.06.1978 за [PERSON] визнано право власності на 8/400 частину спірного домоволодіння, за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 8/400 частину домоволодіння, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 8 у рівних частках за кожним. Між відповідачами існувала домовленість щодо продажу 24/400 частини спадкового домоволодіння за 4 000,00 рублів [PERSON], дружиною якого є позивач, що також встановлено рішенням народного суду Ленінського району міста Харкова б/н від 21.06.1978. З 1978 року спірна частина домоволодіння знаходиться у володінні позивача, в якій вона зареєстрована. Позивач відкрито, безперервно спільно володіє нерухомим майно протягом 39 років. Зокрема, позивачем укладено з ВАТ «Харківміськгаз» договори на постачання природного газу, на установку та зберігання вузла обліку. Крім цього, 14.05.2009 між позивачем та КП «ПТП «Вода» укладено заяву - зобовязання щодо дозволу до користування водою міськводоканалу та відкриття особистого рахунку, що свідчить про сплату комунальних послуг. У позивача наявні квитанції про сплату комунальних послуг за період з 2001 року по теперішній час. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна встановлено: 22.08.2003 на імя [PERSON] зареєстровано право власності на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 8 у розмірі - 8/400, на підставі рішення б/н народного суду Ленінського району м. Харкова від 21.06.1978; 22.08.2003 на імя [PERSON] зареєстровано право власності на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 8 у розмірі - 8/400, на підставі рішення б/н народного суду Ленінського району м. Харкова від 21.06.1978; 22.08.2003 на імя [PERSON], зареєстровано право власності на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 8 у розмірі - 4/400, на підставі рішення б/н народного суду Ленінського району м. Харкова від 21.06.1978; 22.08.2003 на імя [PERSON] зареєстровано право власності на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 8 у розмірі - 4/400, на підставі рішення б/н народного суду Ленінського району м. Харкова від 21.06.1978. Враховуючи, що позивач володіє спірною частиною домоволодіння з 1978 року, строк давнісного володіння зараховується з 01.01.2001 по теперішній час та складає - 16 років, таким чином, строк безперервного володіння нерухомим майном протягом десяти років дотримано. Оскільки, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації, є необхідним скасування державної реєстрації права власності на 24/400 частину домоволодіння, розташованого за адресою: м. Харків, вулиця Мала Панасівська, 8, проведеної 22.08.2003 на імя [PERSON] у розмірі 8/400 частини, [PERSON] у розмірі 8/400 частини, [PERSON] у розмірі 4/400 та [PERSON] у розмірі 4/400 частини. В судовому засіданні\~ позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на наведені у позові підстави, не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі та треті особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений був належним чином, про що свідчать поштові повідомлення в матеріалах справи, причини неявки суду невідомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши думку позивача та її представника, покази свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наданим доказам, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] проживає за адресою: [INFO], та зареєстрована за вказаною адресою 25.10.1978, що підтверджується паспортом позивача МН 321182 від 24.04.2002. Згідно розписки, складеної 03.04.1977 між [PERSON] чоловіком позивачки та [PERSON], [PERSON], останні отримали від нього завдаток у розмірі 750,00 рублів кожному за продаж частини спадкового домоволодіння, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 8. Попередніми власниками вказаної частини домоволодіння були подружжя [PERSON], померла 05.11.1975, та [PERSON], померлий 30.04.1976, що підтверджується рішенням народного суду Ленінського району м. Харкова від 21.06.1978 (справа №2-624/1978). Після смерті подружжя, частина домоволодіння, яка належала [PERSON] була прийнята у спадщину [PERSON] та [PERSON] на підставі заповіту від 26.07.1966, засвідченого другою Харківською Державною нотаріальною конторою за реєстром№2-3221. У свою чергу, [PERSON] та [PERSON] отримали частину домоволодіння на підставі спадкування за законом від [PERSON]. Рішенням Народного суду Ленінського району міста Харкова б/н від 21.06.1978 за [PERSON] визнано право власності на 8/400 частину спірного домоволодіння, за [PERSON] визнано право власності на 8/400 частину спірного домоволодіння, за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 8/400 частину домоволодіння, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська,8 у рівних частках за кожним. Між [PERSON] та [PERSON] існувала домовленість щодо продажу 24/400 частини спадкового домоволодіння за 4 000,00 рублів [PERSON], що також, встановлено рішенням народного суду Ленінського району міста Харкова б/н від 21.06.1978. З 1978 року спірна частина домоволодіння знаходиться у володінні позивача, в якій вона зареєстрована, що підтверджується: записами у будинковій книзі, відміткою у паспорті позивача про місце реєстрації та проживання; довідкою про склад сімї №1211 від 20.03.2017, виданої Адміністрацією Холодногірського району Харківської міської ради; квитанціями про сплату комунальних послуг. договорами про надання комунальних послуг позивачу. Даний факт також підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, складовими права набувальної давності є добросовісне, відкрите та безперервне володіння, що ґрунтується на позиції Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якої, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Враховуючи положення статей 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 07.02.2017: 22.08.2003 на імя [PERSON] зареєстровано право власності на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 8 у розмірі - 8/400, на підставі рішення б/н народного суду Ленінського району м. Харкова від 21.06.1978; 22.08.2003 на імя [PERSON] зареєстровано право власності на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 8 у розмірі - 8/400, на підставі рішення б/н народного суду Ленінського району м. Харкова від 21.06.1978; 22.08.2003 на імя [PERSON] зареєстровано право власності на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 8 у розмірі - 4/400, на підставі рішення б/н народного суду Ленінського району м. Харкова від року; 22.08.2003 на імя [PERSON] зареєстровано право власності на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 8 у розмірі - 4/400, на підставі рішення б/н народного суду Ленінського району м. Харкова від 21.06.1978. Положенням пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому, якщо строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови ). Позивач володіє спірною частиною домоволодіння з 1978 року, тобто з 01.01.2001 по теперішній час - 16 (шістнадцять) років. Згідно п. 2 ч. 2. ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При зверненні до суду дана особа повинна доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу. Із змісту\~ст. 10 ЦПК України\~вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ч. 1\~ст. 58 ЦПК України\~встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Із змісту\~ст. 60 ЦПК України\~вбачається, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, стверджує про досягнення з відповідачами домовленостей щодо купівлі-продажу частини зазначеного будинку, хоча обставин, які б перешкоджали нотаріальному посвідченню домовленості, не навів. Виходячи з того, що позивач не надав переконливих доказів щодо ухилення відповідачів від обов'язкового нотаріального посвідчення договору, враховуючи той факт, що можливість нотаріального посвідчення договору на теперішній час не втрачена, так як сторони правочину наявні, відомі позивачу, майно не змінило своїх властивостей та правовстановлюючі документи на майно є, нічого не перешкоджало та перешкоджає на даний час, відповідно до вимог\~ст.657 ЦК України, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу частини будинку. Доказів того, що позивачка добросовісно володіє частиною будинку №8 по вул. Мала Панасівська в м. Харкові суду не надано.\~Надані позивачкою копії квитанцій про оплату комунальних послуг, договорів на надання комунальних послуг, укладені між комунальними підприємства м. Харкова та нею, не можуть бути взяті судом до уваги на підтвердження факту добросовісного володіння зазначеною частиною будинку, оскільки у комунальних установ були відсутні правові підстави для укладення із позивачкою будь-яких договорів на надання комунальних послуг.\~\~\~\~\~ За таких обставин, виходячи з зазначених вище норм закону, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed