Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом про визнання незаконним та скасування рішення Лісовогринівецької сільської ради за №127 від 30 листопада 2015 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,90 га для ведення особистого селянського господарства товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с. Лісові Гринівці Хмельницького району та рішення рестраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області щодо реєстрації за [PERSON] права власності на зазначену земельну ділянку посилаючись на те, що зазначене рішення сільської ради та рішення про державну реєстрацію порушує законні права та інтереси позивача щодо реалізації права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник Лісогригівецької сільської радистосовно позовних вимог, поклався на думку суду. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечила щодо позовних вимог, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представники рестраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької областіта Хмельницької районної державної адміністрації будучи належним чином повідомлені у судове засідання не зявилися та не повідомили суд про причини неявки. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] виготовлено проект землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,90 га із земель Державного підприємства «Хмельницьке» для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Лісові Гринівці Хмельницького району. З даних рішення Лісовогринівецької сільської ради за №129 від 12 березня 2014 року судом вбачається, що рішення стосовно затвердження проекту землеустрою стосовно [PERSON]В щодо затвердження проекту землеустрою сільською радою, не прийняте. Крім цього, рішенням Лісовогринівецької сільської ради за №20 від 10 червня 2016 року скасоване рішення зазначеної сільської ради №39 від 26 лютого 2016 року шостої сесії першого скликання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 6825083600:03:005:1696 [PERSON] та надання її у власність». Рестраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області 21 березня 2016 року позивачу відмовлено у реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована в с. Лісові Гринівці Хмельницького району кадастровий номер 6825083600:03:005:1696. З даних інформаційної Довідки державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 18 квітня 2016 року судом вбачається, що [PERSON] є власником зазначеної земельної ділянки з кадастровим номером 6825083600:03:005:1696 для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Лісові Гринівці Хмельницького району на підставі рішення Лісовогринівецької сільської ради за №127 від 30 листопада 2015 року щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність останньої. Відповідно до ст.118 ЗК України ( в редакції Закону від 05.11.2009 року), громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до ч.2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: в) визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Враховуючи вище викладене, беручи до уваги чинне рішення Лісовогринівецької сільської ради №20 від 10 червня 2016 року яким скасоване рішення зазначеної сільської ради №39 від 26 лютого 2016 року шостої сесії першого скликання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 6825083600:03:005:1696 [PERSON] та надання її у власність» та також, що позивачем не заявлено вимог щодо їх скасування та судом у судовому засіданні не встановлено порушення прав а законних інтересів позивача суд приходить до висновку про безпідставність вимог позову в частині скасування рішення сільської ради №127 від 30 листопада 2015 року щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність [PERSON] Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам підлягає обов'язковій державній реєстрації, що випливає зі ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до положень зазначеного Закону державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора. Частиною четвертою статті 9 Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Згідно з частиною першою статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з пп.10 п.27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011року № 703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, тобто без зазначення у рішенні суду про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку не можна вважати, що відбувся реальний захист права власності позивача. Пунктом 2.1 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011року № 3502/5 встановлено, що для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд вважає, що у судовому засіданні представником позивача не доведено та не представлено доказів, які підтверджують право позивача на земельну ділянку яка на праві власності належить [PERSON], площею 0.900 га (кадастровий номер 6825083600:03:005:1696) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області на території Лісогринівецької сільської ради також, не зазначено обґрунтованих підстав та доказів щодо незаконності рішення №127 від 30 листопада 2015 року та рішення реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про реєстрацію права власності за останньою, не встановлено таких доказів і в судовому засіданні. Також, судом не беруться до уваги показання представника позивача, що [PERSON] має право на земельну частку(пай) так, як доказів які підтверджують зазначене право представником до суду не представлено та не здобуто судом під час судового розгляду. Оскільки в судовому засіданні порушення законних прав та інтересів позивача не встановлено, земельна ділянка для особистого селянського господарства надана відповідачу [PERSON] у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, у звязку із чим в задоволенні позову слід відмовити в поєному обсязі. Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено у звязку із його безпідставністю, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову вжиті судом 12 квітня 2016 року.

Outcome: dismissed