Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17 січня 2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір №499 на користування об'єктом благоустрою. Відповідно до п. 1.1. даного договору, відповідач використовує об'єкт благоустрою під тимчасове розміщення не капітального металевого гаража для зберігання особистого майна за адресою: [ADDRESS]. Ціна послуг за даним договором визначається відповідно до п.п. 4.3. додатку №1 «Плата за послуги з оформлення документації, пов'язаної з благоустроєм міста» рішення Білоцерківської міської ради від 11.07.2008 року №800 «Про затвердження Правил благоустрою території м. Біла Церква» та становить 100,00 грн. на місяць протягом терміну дії договору. Відповідно до п. 3.1. вказаного договору, відповідач зобов'язаний проводити оплату до 10-го числа наступного за звітним місяцем шляхом перерахування на поточний рахунок позивача коштів в розмірі 100% суми. Однак, відповідач належним чином не виконує зобов'язання за договором, зокрема, щодо повної та своєчасної оплати послуг, в зв'язку з чим утворилась заборгованість за період з 17 січня 2012 року до 01 січня 2014 року у розмірі 2 248,38 грн. При цьому, позивач з метою досудового вирішення спору звертався до відповідача з відповідною претензією, однак, відповідач в добровільному порядку не виконує умови договору та борг не сплачує. В зв'язку з цим, позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача на їх користь кошти в розмірі 2 248,38 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з»явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач подав до суду заяву про визнання позову, просив розглядати справу за його відсутності. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що комунальна установа Білоцерківської міської ради «Інспекція з благоустрою міста Біла Церква» зареєстрована як юридична особа з 28.05.2008 року, що слідує з довідки з ЄДРПОУ. З матеріалів справи також вбачається, що рішенням 34 сесії Білоцерківської міської ради від 11 липня 2008 року № 800 затверджено Правила благоустрою території м. Біла Церква, якими установлюється порядок благоустрою та утримання територій об'єктів благоустрою міста, регулюються права та обов'язки учасників правовідносин у сфері благоустрою території міста, визначається комплекс заходів, необхідних для забезпечення чистоти і порядку в місті, що стверджується витягом з цих Правил. Як передбачено п. 2.1.37 Правил, об'єкти благоустрою - сукупність усіх територій міста, що складаються з окремих територій (їх частин) різного цільового призначення. Згідно з п. 44 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність; Так, судом встановлено, що 17 січня 2012 року між позивачем - комунальною установою Білоцерківської міської ради «Інспекція з благоустрою міста Біла Церква» та відповідачем - [PERSON]. - було укладено договір №499 на користування об'єктом благоустрою. Відповідно до п. 1.1. договору, замовник використовує обє'кт благоустрою під тимчасове розміщення не капітального металевого гаража для зберігання особистого майна за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 1.3. договору, замовник зобов'язується оплачувати виконавцю таке забезпечення (використання об'єкту благоустрою) згідно із умовами даного договору та утримувати об'єкт благоустрою в належному стані. За п.п. 2.1., 2.2. договору, ціна послуг за даним договором визначається згідно п.п. 4.3. додатку №1 рішення Білоцерківської міської ради від 11.07.2008р. №800 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Біла Церква» та становить 100,00 грн. (сто грн. 00 коп.) на місяць, в т.ч. ПДВ 16,67 грн. на термін дії договору. Відповідно до п. 3.1. договору, замовник проводить оплату виконаних робіт до 10-го числа наступного за звітним місцем шляхом перерахування на поточний рахунок виконавця коштів в розмірі 100% суми. Також, судом встановлено, що строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 5.1. Договору (з моменту його підписання) та закінчується 31.12.2012 року, але договором передбачено продовження його дії, якщо до 31.12.2012р. сторони не подали письмово заяви про його припинення, пропозицій щодо змін його положень та зауважень до нього. Оскільки змін до договору сторонами ініційовано не було, відтак, строк дії договору подовжено до 31.12.2013р. вкючно. Наведене підтверджується копією договору. Договір було підписано обома сторонами, отже, відповідач був ознайомлений з умовами цього договору, по закінченню строку дії договору жодна сторона не подала заяви про припинення його дії, що свідчить про продовження строку дії договору на наступний календарний рік на умовах, що встановлені в ньому. Однак, відповідач належним чином не виконав зобов'язання за договором. В судовому засіданні встановлено, що позивач з метою досудового вирішення спору звертався до відповідача з письмовою претензією вих. №852 від 25.11.2013р., згідно якої просив останнього сплатити заборгованість за договором шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача. Проте, відповідач вимог претензії не виконав та боргу не сплатив, тому, за ним утворився борг, станом на 01.01.2014р. в сумі 2 248,38 грн. (за період з 17.01.2012р. до 01.01.2014р.), що підтверджується розрахунком заборгованості №384 від 10.04.2014р., довідкою про заборгованість відповідача № 385 від 10.04.2014р. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 29 вересня 2011 року Білоцерківською міською радою прийнято рішення № 333-12-VI, яким визначено розмір плати за тимчасове встановлення металевого гаража в розмірі 100 грн. за 1 місяць. Також, 28 лютого 2013 року Білоцерківською міською радою прийнято рішення № 907-39-VI, яким також визначено розмір плати за користування об'єктом благоустрою міста при тимчасовому встановленні металевого гаража для громадян 100 грн. за 1 місяць та для пільгової категорії населення ( інвалідам І та ІІ груп, ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС І та ІІ категорії, учасникам бойових дій, дітям війни при наявності власного автомобіля) в розмірі 50 грн. за 1 місяць. Судом встановлено, що відповідач не відноситься до вказаних пільгових категорій. Задовольняючи даний позов, суд виходить з наступного. Так, між сторонами у справі укладено відповідний договір, факт укладення якого сторонами не оспорюється. Одночасно, відповідачем позов визнано. Разом з тим, за своєю правовою природою договір є правочином, водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК України). За укладеним договором, що сторонами у справі не оспорюється, відповідач дійсно використовує об'єкт благоустрою міста Біла Церква для розміщення не капітального металевого гаража по вулиці Інтендантська, м. Біла Церква (гараж №35). Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідач не звертався до позивача з заявами щодо неможливості користування даним об'єктом благоустрою для розміщення не капітального металевого гаража, хоча на адресу відповідача позивачем направлялася претензія щодо сплати заборгованості за договором. Разом з тим, відповідач одноразово здійснив оплату за договором в січні місяці 2012 року на суму 100 грн. Одночасно, рішення Білоцерківської міської ради, якими визначено розмір плати за користування об'єктом благоустрою, по даний час є чинними, про що свідчить довідки за підписом секретаря ради від 25.02.2014р., ці рішення відповідачем оскаржені не були. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Ч.1 ст. 530 ЦК України визначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст.. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. За ст.. 144 Конституції України, рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, визначених законом, є обов'язковими до виконання на відповідній території. Відтак, суд вважає, враховуючи ст. 611 ЦК України, що підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення боргу, оскільки відповідачем були порушені умови зобов'язання, обумовлені договором. Таким чином, з врахуванням наведеного суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 499 від 17 січня 2012 року за період з 17 січня 2012 року до 01 січня 2014 року у сумі 2 248,38 грн. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., відповідно до наданого платіжного доручення, і тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказані судові витрати. На основі вищевикладеного,

Outcome: approved