Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . У даній квартирі в якості піднаймача з 13.01.2004 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який фактично не проживає у вказані квартирі без поважних причин понад 1 рік. Відповідач в утриманні майна участі не бере, спільного господарства з позивачем не веде. Оскільки через реєстрацію відповідача позивач не може реалізувати свої права, тобто це створює йому перешкоди у користуванні своєю власністю, просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. Позивач пояснив, що він є інвалідом 1 групи інвалідності. У квартирі, що належить йому на праві власності, проживає його колишня дружина [PERSON] . Відповідач був зареєстрований у цій квартирі як піднаймач, який вже більше року не проживає у ній. Це створює перешкоди у користуванні власністю, а тому просив позовні вимоги задовольнити. Третя особа,що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, [PERSON] до суду не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причини, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надавав, про причини неявки суд не інформував, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. За таких обставин судом відповідно до ст. ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до такого висновку. За статтями 3 та 4 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи та закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку. Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу від 24.04.1999 року [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (а.с.5). За вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , як піднаймач з 13.091.2004 року, що підтверджується довідкою № 721 від 31.07.2019 року, виданої КП «ЖЕО № 2» (а.с.11). Те, що відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає з березня 2018 року, а також його особисті речі у квартирі відсутні, не бере участь у сплаті за комунальні послуги, підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчені начальником КП «ЖЕО № 2» (а.с. 12). Досліджені судом докази підтверджують, що відповідач не проживає квартирі [ADDRESS] . Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги, суд враховує роз`яснення, викладені у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, за якими члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що відповідач не проживає у спірній квартирі. З вище викладених правових норм вбачається, що для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт непроживання особи у приміщенні без поважних причин понад один рік. В той же час, в даному випадку, такі обставини належним чином доведені. За таких обставин, вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користуванням житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 768,40 грн. На підставі ст. ст. 15, 16, 319, 405 ЖК України,

Outcome: approved