Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, вказуючи, що публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом Банк; ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 21 червня 2007 року уклали кредитний договір №14.12512 (далі - кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору Банк зобовязався надати [PERSON] (далі - відповідач-1) кредит у розмірі 23000,00 доларів США на термін до 22 червня 2012 року, а відповідач-1 зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, які встановлені кредитним договором. За умовами договору погашення заборгованості здійснюється у такому порядку: щомісяця в період сплати відповідач-1 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією, а також з інших витрат, встановлених договором. У випадку порушення зобовязань, відповідач-1 має сплатити Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 23000 доларів США. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 23 березня 2016 року має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 81898,12 доларів США, з яких: 11148,22 долари США - заборгованість за кредитом, 30170,42 долари США заборгованість по процентам за користування кредитом, 36670,45 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 9,58 долари США штраф (фіксована частина), 3899,45 долари США штраф (процентна складова), що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 2137541,01 грн. У забезпечення виконання зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором позивач та фізична особа [PERSON] (далі - відповідач-2) уклали договір поруки від 21 червня 2007 року (далі - договір поруки), відповідно до умов якого відповідач-2 відповідає перед позивачем за виконання відповідачем-1 умов кредитного договору у тому ж обсязі, що і відповідач-1. Відповідно до умов договору поруки на адресу відповідача-1 і відповідача-2 Банком була направлена письмова вимога із зазначенням невиконаних зобовязань. Проте дана вимога ні боржником, ні поручителем виконана не була. Тому позивач на підставі ст.ст.610,554 Цивільного кодексу України просив стягнути солідарно з відповідачів на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2137541,01 грн. та судовий збір у сумі 32063,12 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, своїх уповноважених представників до суду не направили, про поважні причини неявки не повідомили, письмових заперечень проти позовних вимог і заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином (т.2, а.с.22,24,25-26). Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи повторну неявку у судове засідання без поважних причин усіх належним чином повідомлених відповідачів, від яких не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності, а також думку представника позивача про можливість заочного розгляду справи, суд вбачає підстави для ухвалення у даній справі заочного рішення. На підставі ч.3 ст.209 ЦПК України враховуючи складність даної справи суд відкладає складання повного рішення на строк не більш як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, тобто до 31 жовтня 2016 року, але вступну і резолютивну частини проголошує в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача та беручи до уваги його наполягання на задоволенні позову, дослідивши та оцінивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем-1 21 червня 2007 року була укладена кредитна угода №14.12512, за умовами якої (пункти 1.1 - 1.5) банк надає кредит позичальникові окремими частинами - траншами кредиту, у загальній сумі 23000,00 дол. США під 16% річних на споживчі цілі, а позичальник зобовязується повернути отриманий кредит, сплатити відсотки і винагороду в терміни, встановлені даною угодою і договорами про видачу траншів, але не пізніше 22 червня 2012 року, у повному обсязі. Також між позивачем та відповідачем-1 23 червня 2007 року було укладено договір про видачу траншу №14.12512-1, додатком №1 до якого є графік погашення кредиту, відсотків і винагороди, відповідно до яких повне виконання зобовязань між сторонами по кредитній угоді мало відбутися не пізніше 22 червня 2012 року. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Для забезпечення виконання умов вказаної вище кредитної угоди між позивачем та відповідачем-2 21 червня 2007 року було укладено договір поруки, за умовами якого (п.2) поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі. що й боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Окрім того, у випадку невиконання боржником обовязків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 4 договору поруки). За правилами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач свої умови за договором виконав і надав у розпорядження відповідача-1 грошові кошти у сумі 23000,00 дол. США, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №41.12512 від 21 червня 2007 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 23 березня 2016 року, востаннє відповідач-1 вносила кошти на виконання умов кредитного договору 21 травня 2015 року. Тобто, у даному випадку має місце порушення відповідачем-1 умов кредитного договору щодо розміру та строків сплати грошових зобовязань. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст.552 ЦК України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. За умовами кредитного договору (пункти 6.1 - 6.8), при порушенні умов договору позичальник має сплатити пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Окрім того, у випадку, коли банк буде вимушений звернутися до суду через невиконання позичальником своїх зобовязань, на позичальника накладається штраф у сумі 250,00 грн. + 5 % від суми позову. Також, між банком та відповідачами на підставі ст.259 ЦК України досягнуто згоди щодо встановлення позовної давності, яка застосовується щодо правовідносин між ними, тривалістю в пять років (п.6.8 кредитної угоди та п.12 договору поруки). У звязку з тим, що відповідачем-1 було порушено умови кредитного договору, є всі законні підстави для застосування позивачем до нього передбаченої законом і договором відповідальності. Відповідно до частин 1 і 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. На виконання п.5 договору поруки позивач письмово повідомляв відповідачів про розмір невиконаного зобовязання, порядок і строки погашення заборгованості, а також про заходи, які ним будуть вживатися у випадку відмови від виконання зобовязання у встановлені строки. Це підтверджується копією повідомлення від 14 грудня 2015 року №30.1.0.0/2-76LZPLES02WQ0 і копією реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів, які містяться в матеріалах справи (т. 1, а.с.8, 9, 10). Відповідно до п.6 договору поруки поручитель зобовязаний виконати обовязок (ки), зазначені в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (пяти) календарних днів з моменту отримання вимоги. зазначеної в п.5 цього договору. Оскільки ні відповідач-1, ні відповідач-2 у встановлений термін зобовязання за кредитним договором та договором поруки не виконали, вимоги позивача є законними та обґрунтованими. Суд враховує, що загальна сума заборгованості, яка має бути солідарно стягнута з відповідачів, складає 81898,12 дол. США, з яких: 11148,22 дол. США - заборгованість за кредитом, 30170,42 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 36670,45 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 9,58 дол. США штраф (фіксована частина), 3899,45 дол. США штраф (процентна складова), що за курсом Національного банку України станом на 23 березня 2016 року, який встановлено у сумі 26,10 грн. за 1 дол. США, складає 2137540,93 грн. (81898,12 х 26,10 = 2137540,93). Відповідно до ч.1 ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача згідно платіжного доручення (т.1, а.с.24). На підставі викладеного,

Outcome: approved