Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 27 грудня 2013 року він за договором позики передав відповідачу грошові кошти в розмірі 10266 доларів США. Відповідач зобовязалась повернути зазначені грошові кошти до кінця 2014 року. Оскільки [PERSON] умови договору не виконуються, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу 256650 грн., інфляційне збільшення суми боргу 18222 грн. 15 коп., три проценти річних від простроченої суми боргу 11549 грн. 25 коп., а всього 286421 грн. 40 коп. Крім того, просить стягнути 2865 грн. судових витрат. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що тривалий час знайомий з відповідачем та між ними склалися добрі стосунки. На прохання останньої для здійснення комерційної діяльності він 27.12.2013 року передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 10266 доларів США про що вона власноручно написала розписку та обіцяла повернути борг до кінця 2014 року. Взяті на себе зобовязання відповідач не виконала, борг не повернула. Однак при особистих розмовах свою заборгованість визнає, обіцяє повернути при поліпшені матеріального становища. Він не може більше чекати повернення боргу і вимушений звернутися до суду. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що відповідач коштів від відповідача не отримувала та розписки не писала. Розписка, яка подана позивачем як доказ не містить необхідних реквізитів і при передачі в борг 10266 доларів США він би мав оформити позику належним чином. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошей. Судом встановлено, що 27 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач отримала 10266 доларів США. Вказаний договір оформлений відповідно до ст.1047 ЦК України в письмовій формі, що підтверджується копією договору та розпискою. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, а ст.1049 ЦК встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладені норми та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що сума боргу в розмірі 256650 грн., що є еквівалентною 10266 доларів США станом на 15 серпня 2016 року за курсом НБУ повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача в судовому порядку. При цьому доводи представника відповідача про те, що в договорі позики (розписці) повинно бути зазначено паспортні дані, ідентифікаційний код, місце проживання сторін, місце посвідчення договору, що певна сума бралась в борг та передавалась при свідках не ґрунтуються на положеннях Закону. Відсутність в договорі позики даних щодо строк повернення позики, анкетних даних не звільняють відповідача від обовязку повернення боргу. Із змісту документу від 27.12.2013 року, наданого позивачем на підтвердження наявності між сторонами відносин, що виникають із договору позики, вбачається, що [PERSON] винна [PERSON] грошові кошти. Факт повернення боргу при розгляді справи не встановлено. Не спростовано відповідачем і ті доводи, що кошти вона від позивача не отримувала, розписки не писала. Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи на спростування доводів позивача, представником відповідача не заявлялось. Згідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим в договорі позики не міститься даних, щодо строку повернення позики, а тому доводи позивача, що позика має бути повернута до 01.01.2015 року не заслуговують на увагу. Відсутність строку виконання зобовязань унеможливлює стягнення як індексу інфляції за весь час прострочення, так і трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і понесені судові витрати.

Outcome: partial