Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.04.2017 року він придбав у відповідачки домогосподарство, розташоване в с. Боровенька по вул. Садова, 17, Лебединського району, Сумської області. При цьому вони з [PERSON] узгодили всі істотні умови договору, а саме, визначили ціну садиби, яка склала 6000 грн., порядок оплати вартості та порядок передачі майна. Посвідчити даний договір нотаріально вони домовилися у строк до 01.07.2017 року, оскільки відповідачка повинна була оформити вказане майно, як спадщину, після матері [PERSON], померлої 26.06.2006 року, яка в свою чергу успадкувала зазначений будинок після смерті матері [PERSON], померлої 28.11.1992 року. На виконання взятих на себе зобовязань та умов договору позивач передав відповідачці грошові кошти в сумі 6000 грн., а остання у свою чергу передала йому ключі від будинку. З того часу позивач користується придбаною садибою, але його право власності до цього часу належним чином не оформлене у звязку з невиконанням відповідачкою взятих на себе зобовязань щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Тому він просив встановити факт належності [PERSON] домогосподарства в с. Боровенька по вул. Садова, 17, Лебединського району, Сумської області, визнати дійсним договір купівлі-продажу зазначеної садиби, укладений між ним та відповідачкою 27.04.2017 року, а також визнати за ним право власності на дане нерухоме майно. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав. Відповідачка в заяві, адресованій суду, проти позову не заперечила, справу просить розглянути без її участі. Представник третьої особи вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Вислухавши позивача, представника третьої особи, суд вважає, що позовні вимоги повязані зі спорами про право власності на нерухоме майно, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. З копії розписки (а.с. 9), вбачається що 27.04.2017 року [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в розмірі 6000 грн. Своєю заявою (а.с. 14) відповідачка підтвердила, що продала позивачеві домогосподарство, розташоване в с. Боровенька по вул. Садова, 17, Лебединського району, Сумської області, яке складається з житлового будинку літ. «А» деревяного 1960 року побудови, загальною площею - 70, 6 кв. м, житловою 35 , 6 кв. м. вартістю 41 890 грн.; веранди шлакоблочної під літ. «а» вартістю 28 693 грн.; погреба цегляного літ. «п/г» вартістю 2\~646 грн.; літньої кухні цегляної літ. «Б» - вартістю 8 376 грн.; гаража цегляного літ. «Г» вартістю 4\~440 грн.; сараю цегляного літ. «В» - вартістю 6\~571 грн.; сараю дощатого літ. «Д» вартістю 512 грн.; вбиральні дощатої літ. «Ж» - вартістю 768 грн.; огорожі металевої, дощатої « № 1-2» вартістю 4\~154 грн. Позивач посилається на те, що при укладенні договору [PERSON] зобовязалася оформити нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу у строк до 01.07.2017 року. За цей час вона повинна була оформити спадщину своєї матері [PERSON], померлої 26.06.2006 року, яка в свою чергу за життя успадкувала зазначений будинок після смерті матері [PERSON], померлої 28.11.1992 року. В той же день позивач провів розрахунок за придбане майно, сплативши відповідачці кошти в розмірі 6000 грн., та отримав його у своє фактичне користування. Однак, право власності [PERSON] до цього часу належним чином не оформлене, оскільки [PERSON] ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обовязковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобовязання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON] права власності на спірне майно.

Outcome: approved