Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом, який надалі уточнив та в уточненому позові просить визнати недійсними Договір про відступлення права вимоги №80 від 06.04.2016 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Даніель» (далі Відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС» (далі Відповідач-1). Предявлені вимоги вмотивував тим, що Відповідач-1, не маючи ліцензії НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями, все ж таки уклав зазначений вище договір про відступлення права вимоги, та тим, що вказаний договір був укладений без його повідомлення та без отримання його згоди на його укладення, що є підставами для визнання вказаного договору недійсним. Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Відповідача-1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення предявлених позовних вимог, виклавши свої заперечення у письмовому вигляді. Представник Відповідача-2, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, 15.03.2012 року між Відповідачем-2 та позивачем був укладений Договір про іпотечний кредит №106/7-КНЖ-Т (далі Кредитний договір), за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 386400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, визначених укладеним договором, з кінцевим терміном повернення кредиту до 14.03.2032 року включно (а.с.13-15). Згідно п. 1.2 Кредитного договору кредит надавався позивачу на купівлю нерухомості квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Разом з тим, 15.03.2012 року, в забезпечення виконання позивачем взятих на себе кредитних зобов'язань, між Відповідачем-2 та позивачем був укладений Іпотечний договір (далі Договір іпотеки), відповідно до умов якого позивач передав Відповідачеві-2 в іпотеку вказану квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-18). Згідно постанови Правління Національного банку України №217 від 15.04.2014 року було постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати Відповідача-2 (а.с.56). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №29 від 16.04.2014 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ДАНІЕЛЬ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію» було вирішено розпочати процедуру ліквідації Відповідача-2 з 16.04.2014 року по 15.04.2015 року та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію - [PERSON] (а.с.55). Згідно Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк ліквідації Відповідача-2 було продовжено до 13.04.2018 року включно (а.с.57). Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, 06.04.2016 року між Відповідачем-2 та Відповідачем-1 був укладений Договір про відступлення права вимоги №80, згідно умов якого первісний кредитор відступив новому кредитору своє право вимоги, що випливало з Кредитного договору з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього (далі Основний договір), що є його невід'ємною частиною. Право вимоги за Основним договором відступалось у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги (а.с.64-65). 11.04.2016 року між Відповідачем-2 та Відповідачем-1 був укладений Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, згідно умов якого, на умовах, викладених у цьому договорі, та у зв'язку з укладенням Договору про відступлення права вимоги №80 від 06.04.2016 року за Кредитним договором, первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю права за Договором іпотеки (а.с.22-24). Так, предметом спору позивач визначив укладення Договору про відступлення права вимоги №80. Отже, розглядаючи уточнені позовні вимоги, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Із аналізу зазначених норм права вбачається, що відступлення права вимоги відбувається без повідомлення та без згоди боржника, оскільки змінюється лише кредитор, а зобов'язання боржника залишається незмінним, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі. Так, якщо обовязковість такої згоди передбачена договором, то відповідно відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобовязанні є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки він суперечить вимогам ч. 1 ст. 516 ЦК України. З матеріалів справи убачається та як зазначалось вище, 06.04.2016 року між Відповідачем-2 та Відповідачем-1 був укладений Договір про відступлення права вимоги №80, згідно умов якого первісний кредитор відступив новому кредитору своє право вимоги, що випливало з Кредитного договору з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього. Окрім того, 11.04.2016 року між Відповідачем-2 та Відповідачем-1 був укладений Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, згідно умов якого, на умовах, викладених у цьому договорі, та у зв'язку з укладенням Договору про відступлення права вимоги №80 від 06.04.2016 року за Кредитним договором, первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю права за Договором іпотеки. Згідно п. 3.1.7 Договору іпотеки іпотекодержатель, тобто Відповідач-2, має право відступати права за іпотечним договором третім особам без отримання згоди іпотекодавця, тобто позивача, письмово попередивши іпотекодавця у пятиденний строк про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за Кредитним договором (а.с.17). Згідно п. 3.3. Договору відступлення права вимоги №80 від 06.04.2016 року, укладеного між Відповідачем-2 (Первісний кредитор) та Відповідачем-1 (Новий кредитор), не пізніше трьох робочих днів після дати підписання сторонами акта прийому-передачі прав та документів, відповідно до вимог п. 3.1 та 6.2.4 цього договору, Первісний кредитор зобовязаний направити боржнику письмове повідомлення про відступлення права вимоги за Основним договором, вказаним в п. 1.1 цього Договору та надати Новому кредитору підтвердження про відправлення та підтвердження про вручення повідомлення права вимоги. Так, відповідно до цього пункту Первісний кредитор Відповідач-2 виконав своє зобовязання і направив позивачу повідомлення про відступлення права вимоги (а.с.27). У відповідності до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору. Судом у судовому засіданні встановлено, що Кредитний договір та Договір іпотеки були підписані обома сторонами, а отже сторони досягли згоди з усіх умов договорів. Таким чином, доводи позивача про недійсність Договору про відступлення права вимоги через укладення його без повідомлення позивача та без отримання згоди позивача на його укладення є хибними, оскільки спростовуються вище викладеним. Стосовно тверджень позивача про недійсність Договору про відступлення права вимоги через те, що Відповідач-1 на дату укладення спірного договору не мав ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, суд зазначає наступне. Як убачається зі змісту Договору про відступлення права вимоги №80 від 06.04.2016 року його предметом є не валютні цінності, а право вимоги за Кредитним договором, про що прямо зазначено у п. 1.1 Договору про відступлення. Крім того, сума права вимоги визначена у валюті України - гривні, що також підтверджується умовами Договору про відступлення. Отже, укладений Договір про відступлення права вимоги не містить ознак здійснення операцій з валютними цінностями, а тому для придбання права вимоги за Кредитним договором Відповідачу-1 не потрібно було отримувати ліцензію і у нього були наявні права на придбання права вимоги за Кредитним договором, де позичальником виступав позивач. Таким чином, при викладених обставинах, уточнені позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, а тому у їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed