Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 13.09.2008 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] (відповідачем), а 17.07.2012 року цей шлюб було розірвано. Від спільного життя з відповідачкою мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з відповідачкою. На утримання дітей, відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31.05.2013 року, з нього (позивача) стягнуто аліменти. Відповідачка після розірвання шлюбу стала перешкоджати його (позивача) спілкуванню з дітьми. Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації № 544 від 04.12.2012 року було визначено його участь у вихованні дітей у формі спілкування з ними щочетверга з 17.00 до 19.00 години. Проте, з 09.05.2013 року дане рішення відповідачкою не виконується, вона або не приводить дітей на зустріч з ним без будь-яких пояснень або на власний розсуд зменшує час його спілкування з ними. Має значення і те, що влітку 2013 року відповідач відвезла дітей в смт Баришівку Київської області до своїх родичів і залишила їх там на тривалий час в незадовільних умовах, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 16.07.2013 року, складеного Службою у справах дітей Баришівської райдержадміністрації. Оскільки відповідачка умисно порушує його право на спілкування з його малолітніми дітьми, він змушений звернутися до суду. Просив врахувати, що він любить своїх дітей, намагається постійно надавати їм матеріальну допомогу, а саме: купує їм іграшки, одяг, надає їм продукти харчування, виконує рішення суду про сплату аліментів на утримання дітей в сумі 800 грн. щомісячно. Він (позивач) турбується про дітей. Завдяки його зусиллям діти почали відвідувати дитсадок, а не перебували весь час дома як того бажала відповідачка. Діти прихильні до нього (позивача), скучають за ним і бажають спілкування з ним і це спілкування іде дітям на користь. Відповідачка має в повторному шлюбі двох дітей-близнят [INFO] і не може в силу своєї зайнятості надати його (позивача) з нею дітям належну увагу, розвиток і виховання. Він же має всі необхідні умови для їх проживання, розвитку, виховання, що підтверджується відповідним актом Служби у справах дітей Чорнобаївської райдержадміністрації. Надання йому можливості приймати участь у вихованні його дітей повністю відповідає їх інтересам і потрібне йому (позивачу). В судовому засіданні позивач підтримав свої уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити та зобов'язати відповідача не чинити йому перешкод в спілкуванні з дітьми, встановити способи його участі у вихованні дітей у формі систематичних щотижневих побачень з дітьми щочетверга з 17.00 до 19.00 години, можливості відвідування дітьми його місця проживання: [ADDRESS] в другу суботу і другу неділю кожного місяця та з 01 січня по 12 січня щорічно, можливості спільного відпочинку дітей з ним в липні, серпні місяцях щорічно. В судовому засіданні позивач підтримав викладені в позовній заяві, в уточненнях обставини, факти, просив їх врахувати та просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та її представники в судовому засіданні заперечили щодо позовних вимог, згодні на встановлення порядку спілкування позивача з дітьми, викладеному в рішенні Служби у справах дітей. Просили врахувати їх письмові заперечення, письмові пояснення на позовну заяву та на заяву про уточнення позовних вимог. Просили врахувати, що позивачу відповідач не чинила і не чинить перешкод в спілкуванні з дітьми. Після розлучення позивач не давав про себе знати, не цікавився де його діти, чи мають, що поїсти, у що вдягтися. Після рішення суду про стягнення аліментів позивач почав спілкуватися з дітьми, але не часто та не дотримувався графіку, який встановлений Службою у справах дітей розпорядженням останніх №544 від 04.12.2012 року. Коли позивач відвідував дітей, то вчасно не повертав, на її (відповідача) дзвінки відповідав грубощами. Просили врахувати, що були випадки, коли позивач без дозволу забирав дітей та повертав лише через добу, при цьому не повідомивши відповідача, про що остання неодноразово повідомляла правоохоронні органи та просила допомоги, так як хвилювалася за здоров'я дітей. Після того проміжку часу, коли діти перебували у позивача та його батьків, діти поверталися додому знервовані, говорили погані слова та агресивно настроєні проти відповідача (матері). Позивач не може сприяти нормальному культурному, духовному, фізичному, а особливо психологічному розвитку дітей, а навпаки піддає дітей психологічному стресу, що пагубно впливає на моральний та фізичний розвиток малолітніх дітей. Представник третьої особи підтримав наданий ними висновок щодо визначення порядку спілкування позивача з дітьми, який було складено за результатами проведеної ними перевірки. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та її представників, представника третьої особи, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В суді встановлено, що з 13.09.2008 року сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. 17.07.2012 року шлюб сторін було розірвано. Від спільного життя сторони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з відповідачкою. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31.05.2013 року на користь відповідачки з позивача стягнуто аліменти на утримання їх малолітніх двох дітей. Встановлено, що після розірвання шлюбу сторін позивач звертався до Служби у справа дітей і Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації №544 від 04.12.2012 року було визначено його участь у вихованні дітей у формі спілкування з ними щочетверга з 17.00 до 19.00 години. В суді встановлено з пояснень сторін, свідків, що позивач періодично бачився, спілкувався з дітьми, брав їх до себе, до своїх батьків. Мало місце і випадок, коли позивач без попередження, згоди матері чи її батьків, забрав дітей до себе (під час, коли відповідачка перебувала в лікарні, а діти були з її батьками). В результаті було звернення до правоохоронних органів. Під час розгляду справи в суді сторони домовилися про те, що позивач приїде спілкуватися з дітьми на св'ята (Пасха), що і було зроблено, але на прохання відповідача зателефонувати її адвокату, позивач повідомив, що телефонував йому, що все узгоджено, що в подальшому з'ясувалося не відповідало дійсності. Всі ці обставини свідчать про те, що першочерговими кроками для можливості значного та тривалого часу спілкуватися з дітьми, про що просить позивач в своїх позовних вимогах, є налагодження стосунків, належного спілкування між сторонами - батьками дітей, в інтересах дітей. При цьому враховується і те, що діти ще маленькі - віком п'яти та шести років. Враховуються і відношення позивача до відповідача, які є негативні, неприязні, що було встановлено та виявлено під час судових засідань. Судом враховується і те, що як до звернення до суду, так і в період розгляду справи в суді позивач не виконує в повній мірі визначений службою у справах дітей порядок спілкування з дітьми. В суді не було встановлено, що відповідачем чинилися перешкоди в спілкуванні позивача з дітьми. До справи позивачем не було надано належних доказів цьому. Посилання на те, що мали місце приходи позивача до житла відповідача та дітей, і йому ніхто не відчиняв двері - не можуть бути прийняті як доказ чинення йому перешкод в спілкуванні з дітьми. Відповідно до ст.ст. 150, 151, 152 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, забезпечити здобуття дитиною освіти; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, обирати форми та методи виховання, крім тих, що суперечать закону та моральним засадам суспільства; право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст.ст. 153, 155, 157 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою; здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно до ст.159 СК України у разі спору між батьками, суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Враховуючи викладене та зазначені вище вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що на даний час спілкування позивача з малолітніми дітьми має відбуватися у формі, визначеній Службою у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в Розпорядженні № 544 від 04.12.2012 року, а саме: щочетверга з 17-ї до 19-ї години. Додатково суд вважає за можливе визначити відповідачу час для спілкування з дітьми в літній період, в тому числі за місцем проживання позивача, при обов'язковій умові - обов'язковій згоді та погодження періоду з відповідачем. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial