Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою 05.12.2014 року. Уточнюючи свої позовні вимоги (а.с.98-99) просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8311,47 грн, витрати на проведення товарознавчого дослідження 500 грн., витрати за надання правової допомоги 5000 грн. та витрати на оплату судового збору, а також в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 08.06.2014 року о 09.40 год. відповідач [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] в с. Чкаловка Криворізького району Дніпропетровської області по вул. Гагаріна, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не витримав безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням позивача, внаслідок чого належний позивачу автомобіль отримав механічні ушкодження. Винність відповідача у вказаній ДТП підтверджено постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яка відшкодувала шкоду позивачу в розмірі 14543,54 грн. Однак страховою компанією залишилося невідшкодованими 500 грн. безумовної франшизи та втрата товарної вартості автомобіля, відповідно до висновку спеціаліста-товарознавця №41/15 від 13.02.2015 року, в розмірі 7811, 47 грн. За послуги при проведенні товарознавчого дослідження ним сплачено 500 грн, та за надання юридичної допомоги витрачено 5000 грн. Крім того вважає, що діями відповідача [PERSON] йому задана моральна шкода у розмірі 5000 грн., яка виражається в тому, що він зазнав сильних душевних страждань, змінився звичний уклад його життя, оскільки він є інвалідом третьої групи, через відсутність в нього ноги використовував автомобіль для переміщення по місту та через тривалий ремонт автомобіля він та його сімя вимушені були винаймати автомобіль, він зазнав труднощі у проїзді до роботи, які тривали довгий час до відновлення автомобіля. Позивач та його представник адвокат [PERSON] в судове зсідання не зявився, представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити (а.с.4,110,111). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та розгляд справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток, які направлялись за місцем реєстрації та за місцем проживання відповідача про виклик його на 16.02.2015 року, 14.04.2015 року, 18.05.2015 року, 01.07.2015 року, 16.07.2015 року, які були отримані то ним особисто, то поверталися за закінченням строку зберігання, то вручені майстру (а.с. 25, 61, 107, 108, 109), отже повістки вважаються такими, що вручені йому належним чином в силу п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України. Представник третьої особи ПрАТ «Україснька пожежно-страхова компанія» в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, надавши копію страхової справи (а.с. 62-95). В звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ч.1, ч.4 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Відповідно до статей 3, 11, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України. Особа може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Судом встановлено, що 08.06.2014 року о 09.40 год. водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] в с. Чкаловка Криворізького району Дніпропетровської області по вул. Гагаріна, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не витримав безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], чим порушив п. 2.3 «б», 13.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.7). Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014 року [PERSON] визнано винним за ст.. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в дохід держави у розмірі 340,00 грн. (а.с.7). Автомобіль KIA RIO д/н [NUMBER] належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 853223 (а.с.9). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому факт завдання шкоди позивачу з вини [PERSON] не потребує доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як розяснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» - під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 227069 (а.с. 71), а отже до нього підлягають застосуванню положення ч.2 ст.1187 ЦК України щодо обовязку відшкодування позивачу шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем [NUMBER]. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як встановлено судом, [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність перед третіми особами, уклавши з ПрАТ «Українсько-пожежно-страхова компанія» договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ПОЛІС АС № 1069581) на строк дії з 30.08.2013 року по 29.08.2014 року забезпеченого транспортного засобу [PERSON] д/н [NUMBER] (а.с. 70). Тобто, дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 08.06.2014 року за участю забезпеченого транспортного засобу [PERSON] д/н [NUMBER], є страховим випадком, в розумінні ст.. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п. п. 9.2 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Як слідує з п. 22.1 ст. 22 цього ж Закону, у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до п.п. 12.1, 12.2 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується. Крім того, у пункті 32.7 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Висновком автотоварознавчого дослідження №89/14 від 17.06.2014 року встановлено, що сума матеріальної шкоди, без врахування втрати товарної вартості, яка спричинена власнику пошкодженого при ДТП автомобіля [NUMBER] складає 18139,94 грн. (а.с.77-93). Згідно страхового акту № ОЦ/000/005/14/0089 від 29.10.2014 року (а.с. 63), ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» визнало дану пригоду страховим випадком, та виплатило [PERSON] страхове відшкодування з врахуванням безумовної франшизи 500 грн. перераховано в розмірі 14616,62 грн. (18139,94 грн. (сума матеріального збитку без урахування втрати товарної вартості, встановлена згідно висновку) - 3023,32 грн. (ПДВ 20%) 500,00 грн. (безумовна франшиза), що підтверджується страховим актом та копією платіжного доручення №40869 від 30.10.2104 року (а.с. 63,64). Як встановлено в пункті 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395 (далі Методика), вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Згідно з абзацом 3 пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Статтею 1194 ЦК України також встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність , у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм, суд приходить до висновку, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі ст. 1166, 1187, 1194 може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. Висновком експертного автотоварознавчого дослідження №41/15 від 13.02.2015 року (а.с. 29-49) встановлено, що сума втрати товарної вартості пошкодженого при ДТП автомобіля [NUMBER], складає 7811, 47 грн., яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] виходячи із вищевикладеного Крім того, на користь позивача в силу ст. 1194 ЦК України з відповідача підлягає стягненню сума безумовної франшизи, передбачена договором страхування в розмірі 500,00 грн. (а.с. 70). Відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди яка заподіяна майну страховиком не передбачена, відповідно до ст.. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, моральна шкода підлягає стягненню з винної особи - [PERSON] Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує всі обставини викладені ним, а саме те, що позивач переніс моральні та емоційні страждання з приводу пошкодження свого автомобіля, так як протягом тривалого часу не міг використовувати його за призначенням, що позбавило його, як інваліда третьої групи (а.с.101) та членів його сім`ї нормальних життєвих зв'язків і вимагало додаткових зусиль для організації звичайного ритму життя. З огляду на викладене, а також з урахуванням принципів справедливості та співмірності, суд визначає моральну шкоду в розмірі 1500,00 грн. Позивачем також були понесені витрати за проведення авто товарознавчого дослідження №41/15 від 13.02.2015 року згідно квитанції серії №013242 [PERSON] (а.с.28) у сумі 500,00 грн., які також підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь, якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а.с.1), 243,60 грн. (а.с.2), за вимоги майнового та немайнового характеру. У звязку з повним задоволенням позовних вимог майнового характеру та частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру з відповідача на користь позивача, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. (243,60 грн. +243,60 грн.) . Відповідно до ст. 84 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати, повязані із оплатою правової допомоги фахівця в галузі права. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до акту-розрахунку за договором про надання правової допомоги від 19.11.2014 року (а.с. 4), адвокат [PERSON], який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №0849 (а.с. 111) надав позивачу [PERSON] наступну правову допомогу: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин 2 години, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи 3 години, підготовка процесуальних документів 3 години, представництво прав в суді -1 година, а всього 9 годин (а.с. 100). За вказані послуги позивач сплатив адвокату відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №11/02 5000 грн. (а.с.5) В той же час оскільки справа розглянута за відсутності сторін та їх представників, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу за надання юридичної консультації, ознайомлення з матеріалами справи, складання процесуальних документів, на що витрачено 8 годин, 3897,60 грн. (1218,00 грн. (мін.зарплата) х 40% х 8 годин).

Outcome: partial