Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 11 липня 2003 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалось через відсутність взаєморозуміння,різні погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства, виховання дитини, що негативно впливало на сімейні відносини, призводило до з'ясування стосунків, сварок. З квітня 2015 року шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, відповідач має іншого чоловіка, шлюб існує формально, тому просив розірвати його. У судове засідання позивач не з'явився, в поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, від позову не відмовився. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що заявлені вимоги визнає та бажає відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 липня 2003 року, є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Дібрівської сільської ради Васильківського району Київської області 11 липня 2003 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Дібрівської сільської ради Васильківського району Київської області 15 грудня 2003 року. Встановлено, що між подружжям фактично не існує сімейних стосунків. Сімейні відносини між подружжям розладились через різні погляди на сімейні відносини, сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, різні звички та характери. Сторони не змогли створити в сім'ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги один до одного. Відсутність взаєморозуміння та постійні суперечки призвели до втрати почуття поваги та любові між подружжям. З квітня 2015 року шлюбних відносин сторони не підтримують, проживають окремо. Відповідач створила іншу сім'ю. Суд дійшов висновку, що причини розладу подружніх відносин є справжніми, сім'я розпалась, шлюб сторін носить формальний характер. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Вказані обставини вказують на можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі статтею 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповіда є особою, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу. В поданій до суду заяві вона вказала, що після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище, що є підставою для прийняття рішення про його відновлення. При подачі позову позивачем було сплачено 704 гривні 80 копійок судового збору. Вказані витрати підтверджені документально та згідно з правилами ст. 141 ЦПК України можуть бути відшкодовані з відповідача на користь позивача. Враховуючи позицію позивача про віднесення витрат по судовому збору на його рахунок, викладену в поданій до суду заяві, судові витрати не підлягають відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved