Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що він є власником 81/100 частини будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] 15.12.2003 року між [PERSON] та ним було укладено договір купівлі-продажу 19/100 частин домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Умови укладеного договору були повністю виконані сторонами, після чого його було зареєстровано в ХДБТІ, з того часу він там постійно проживає. На теперішній час [PERSON] не може в повній мірі володіти, використовувати та розпоряджатися своїм нерухомим майном у вигляді придбаного будинку та земельної ділянки, що порушує його право власності, так як належного нотаріального посвідчення договору здійснено не було та наразі здійснити не можливо, оскільки в 2013 року [PERSON] померла, спадкоємцем після її смерті є її дочка [PERSON] Оскільки відсутність належного правовстановлюючого документу чинить перешкоди у реалізації у повному обсязі права власності на домоволодіння, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого права та просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу 19/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Херсонською Регіональною біржею нерухомості від 15 грудня 2003 року; визнати за ним право власності на 19/100 частин вказаного домоволодіння. Позивач в судове засідання не з'явився, надав повноваження представнику. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення, розгляд справи просила проводити у її відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно договору купівлі-продажу № 1849 від 15.12.2003 року, зареєстрованого на Херсонській регіональній біржі нерухомості [PERSON] придбав у [PERSON] належні їй 19/100 частин домоволодіння [ADDRESS] 22.12.2003 року договір купівлі-продажу № 1849 було зареєстровано в ХДБТІ, про що в реєстраційній книзі зроблено відповідний запис № 409. На теперішній час позивач має намір розпорядитися вищезазначеною частиною житлового будинку, але нотаріальне посвідчення договору відчуження будинку неможливе, оскільки він придбаний на біржових торгах. 27.12.2016 року приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Довгань О.І. відмовила [PERSON] у оформленні договору відчуження 19/100 частин житлового будинку [ADDRESS] у зв'язку з тим, що договір укладено з порушенням вимог законодавства. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і зворотної дії не мають, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують цивільну відповідальність. Тобто при вирішенні даного спору щодо угоди купівлі-продажу майна, вчиненої у квітні 2003 року, мають бути застосовані положення Цивільного Кодексу 1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), яка діяла на день виникнення правовідносин), договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. Частиною 1 ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) визначено, що право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до положень ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 154 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили та виконали всі суттєві його умови, в тому числі грошову суму, яку було сплачено, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання за позивачем права власності на нього. На підставі викладеного, ст. ст. 128, 153,154, 224, 227 ЦК УРСР, ст. 5 ЦК України,

Outcome: approved