Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. Заявою від 02.09.2015 року представником позивача було збільшено позовні вимоги. В своєму позові позивач посилається на те, що\~у 2012 році він працював у Вінницькому обласному протитуберкульозному диспансері на посаді бухгалтера. Під час чергового медичного огляду Вінницьким обласним клінічним протитуберкульозним диспансером було виявлено захворювання ВДТБ (03.06.2011) стан після лівобічної пульманектомії з приводу казеозної пневмонії, Дестр.-, МБТ-, М-, К+, Рез.І (H,R,S, EZ) II (Et, Fm, Cap, Of) Гіст.+, Кат4, Ког2 (2011) Л-Н І-ІІ (першого-другого ст.) захворювання професійне, встановлено вперше. Дата встановлення остаточного діагнозу 14.02.2012 року. Медичним висновком № 595 від 20.02.2012 року Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 14.02.2012 року № 6/186 визначено, що підгрунттям для встановлення професійної етіології туберкульозу є інформація про умови праці, що надана в санітарно-гігієнічні характеристики умов праці № 58 від 18.01.2012 року, де зазначено, що [PERSON] протягом 50,5% робочого часу підлягав дії небезпечного виробничого фактору біологічного походження (мікобактерії туберкульозу, опосередковано через інфіковане повітря в приміщенні та на території [PERSON] місце [PERSON] знаходилось на 2 поверсі лікувального корпусу, де маршові сходи до бухгалтерії були загальними і для хворих на туберкульоз, які переміщувались (ходили) до стаціонарного легеневого відділення). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] виникла як ускладнення внаслідок лікування основного професійного захворювання ототоксичними препаратами. Як встановлено [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.02.2012 року, професійне захворювання виникло при таких обставинах: [PERSON] мав опосередкований контакт через інфіковане повітря на території ОТД та сходових маршах, де також перебували хворі на туберкульоз. Основним шкідливим виробничим фактором для позивача є біологічний фактор мікобактерії туберкульозу. Фактор діяв протягом робочої зміни, робочого стажу. Крім того, комісією розслідування причин виникнення професійного захворювання не виявлено фактів невиконання технічних регламентів та інших вимог щодо виробничої санітарії та умов праці, а головному лікарю запропоновано провести ремонт та реконструкцію по забезпеченню для працівників бухгалтерії окремого входу з виключенням зустрічних потоків на туберкульоз. 03.04.2012 року Вінницька міжрайонна МСЕК вперше встановила позивачу 70% втрати працездатності та другу групу інвалідності строком до 01.05.2013 року. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 28.04.2014 року Вінницьким обласним МСЕК встановлено позивачу 60 % відсотків втрати працездатності безтерміново. З пошкодженням здоровя [PERSON] завдано тяжкі фізичні та глибокі моральні страждання, оскільки кардинально змінився його звичайний уклад життя, що вимагає великих зусиль для організації свого життя й відновлення здоровя та значного матеріального забезпечення. З моменту виникнення професійного захворювання позивач відчуває себе безпомічним, частково залежить від інших осіб і постійного лікування, та нездатним до повноцінної трудової діяльності. В зв'язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом\~\~ та просить стягнути із відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 157640 грн. В судовому засіданні 18.02.2015 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити за обставин, викладених у позові. Суду також пояснила, що під час роботи позивач захворів на професійне захворювання, на 60% втратив працездатність, йому встановлено ІІІ групу інвалідності. Все це підтверджується наданими доказами. Позивач частково залежить від інших осіб, постійно обслуговується в медичних закладах, переживає через постійні проходження комісії, лікування, не може повноцінно працювати. В судовому засіданні 13.03.2015 року позивач заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що внаслідок професійного захворювання отримав ІІІ групу інвалідності, йому видалили одну легеню, в нього погіршився слух на 30%, втрата працездатності становить 60%, йому протипоказане фізичне навантаження, він тривалий час проходив лікування, йому дуже важко знайти нормальну роботу. Коли влаштовувався на роботу в Вінницький обласний протитуберкульозний диспансер, його повідомляли про ризик захворіти туберкульозом. Після захворювання він отримав одноразову допомогу в розмірі 72000 грн. На даний час розмір його пенсії становить 950 грн., а також він отримує щомісячно 1500 грн. за втрату працездатності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 18.02.2015 року позовні вимоги визнала частково, лише на суму 2500 грн. Суду пояснила, що позивач під час влаштування на роботу був попереджений про ризик захворіти на туберкульоз. Визначаючи розмір моральної шкоди, яку визнає відповідач, було враховано витрати на санаторно-курортне лікування на 24 дні, що в середньому складає 2500 грн. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні 18.02.2015 року у вирішенні заявлених вимог поклався на розсуд суду. Суду пояснив, що позивач отримав професійне захворювання, перебуває на обліку в Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці, отримав відшкодування в розмірі 60 посадових окладів. На даний час отримує мінімальну пенсію та щомісячно виплати від Фонду. В судове засідання 22.12.2015 року учасники процесу не з`явилися, хоч в установленому порядку повідомлялися про час та місце продовження судового розгляду. Попередньо через канцелярію суду надійшли письмові дебати від представника позивача [PERSON], в яких вона просить проводити розгляд справи у її відсутність в зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, позовні вимоги підтримує, просить стягнути з відповідача на користь позивача 157640 грн. Від представника відповідача також надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає частково на суму 2500 грн. з щомісячною виплатою в розмірі 1250 грн. Також до заяви було долучено виступ в судових дебатах. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши пояснення учасників процесу, надані в судових засіданнях, врахувавши думки представників сторін, викладені в письмових заявах, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 02.08.2010 року по 03.01.2012 року працював у Вінницькому обласному клінічному протитуберкульозному диспансері на посаді бухгалтера, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 14.02.2012 року № 6/186, [PERSON], [INFO], працюючий у Вінницькому обласному клінічному протитуберкульозному диспансері, має діагноз вперше виявленого професійного захворювання: МРТБ (3.06.2011 р.) стан після лівобічної пульмонектомії з приводу казеозної пневмонії. Дестр.(-), МБТ (-), М (-), К (+), Рез.І (H,R,S,E,Z), II (Еt, [PERSON], Сар,Of), Гіст.(+), Кат.4, Ког.2 (2011) ЛН І-ІІ (першого-другого ст.). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (11) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Як вбачається із повідомлення про професійне захворювання від 17.02.2012 року, дата встановлення остаточного діагнозу [PERSON] 14.02.2012 року (а.с.8). З [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного в складі комісії та затвердженого головним санітарним лікарем Вінницького району 27.02.2012 року, вбачається, що 24.02.2012 року комісією було проведено розслідування випадку професійного захворювання ВДТБ (03.06.2011) стан після лівобічної пульманектомії з приводу казеозної пневмонії, Дестр.-, МБТ-,М-,К+,Рез. І (H,R,S,E,Z)II (Еt, [PERSON], Сар,Of) Гіст.+,Кат4,Ког2(2011) Л-НІ-II (першого-другого ст.) захворювання професійне, встановлено вперше клінікою ДУ «Інститут медицини праці НАМНУ», та було встановлено, що професійне захворювання [PERSON] виникло при таких обставинах: хворий мав опосередкований контакт через інфіковане повітря на території ОТД та сходових маршах, де також перебували хворі на туберкульоз. Основним шкідливим виробничим фактором для [PERSON] є біологічний фактор мікобактерії туберкульозу. Фактор діяв протягом робочої зміни, робочого стажу (а.с.9). З виписки з акта МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 03.04.2012 року вбачається, що [PERSON] має 70% втрати професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням (а.с.12). З 28.04.2014 року позивачу [PERSON] при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності безтерміново у звязку із професійним захворюванням, про що свідчить копія довідки до акту медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ № 550548 від 28.04.2014 року (а.с.13). Також 28.04.2014 року при повторному огляді [PERSON] встановлено 60% втрати професійної працездатності, які встановлені безтерміново (а.с.14). Зазначені факти не заперечуються сторонами та не потребують доказування відповідно до ч.1\~ст.61 ЦПК України. Згідно акту № 482 амбулаторної судово-психологічної експертизи від 19.05.2015 року, проведеної КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 13.03.2015 року, наявність психотравмуючих факторів обґрунтовують виникнення моральної шкоди у потерпілого [PERSON] внаслідок: нервового (психічного) стресу; сильного психологічного та фізичного дискомфорту при зіткненні із будь-якими натяками, що символізують чи нагадують про обставини професійного захворювання; погіршення психофізіологічного й психоемоційного стану; вплив цих порушень у соціально-побутовій сфері. Таким чином, матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної [PERSON] склав 157 640 (сто п'ятдесят сім тисяч шістсот сорок) грн. Ця сума включає компенсацію за перенесені ним моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію його психічного стану. Експерт не може дати стверджувальну відповідь ким нанесена моральна шкода, хто має її компенсувати, так як це не входить в його компетенцію (а.с.115-120). Дослідивши вищезазначений висновок експерта, суд вважає його повним, обґрунтованим і таким, що не викликає сумніву у його правильності. Судом прийнято до уваги, що висновок експерта є чітким. Однак, суд звертає увагу на те, що згідно ч.6\~ст.147 ЦПК України, висновок\~\~експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими\~статтею 212 цього Кодексу. При дослідженні висновку експерта суди повинні виходити\~\~з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими\~\~ джерелами\~\~ доказів, підлягає перевірці\~\~й\~\~оцінці\~\~за внутрішнім переконанням суду,\~\~яке має грунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Згідно ч.2\~ст.153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України\~передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.ст.1,\~3,\~21,\~43,\~46 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, згідно з абз.5 ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Відповідно до розяснень, які містяться в пп.1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23\~вересня 1999\~року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №\~2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №\~229-IV, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Частиною 2\~статті 4 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно із ч.1\~ст.9 Закону України «Про охорону праці», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» внесені зміни до абз. 4 ст.1, підп.«е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, а також виключено ч.3 ст.34 Закону № 1105-XIV, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Відділення. Потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку втрату працездатності у зв'язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період із 1 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право. Вище вказана правова позиція узгоджується із позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою в листі «[PERSON] судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків» від 01.09.2011 року, та з позицією Верховного Суду України, висловленою 18.04.2012 року по справі № 6-26цс12. Поряд з цим, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Також, у відповідності до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 4 згаданої Постанови вказано, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995 року). Позивачем зазначено в чому саме полягає моральна шкода, і зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, а також зазначено якими доказами це підтверджується. Судом враховано характер моральних страждань позивача, глибина психічних страждань, істотність вимушених змін у житті позивача та тривалість негативних наслідків (страждань). Також враховано, що внаслідок професійного захворювання на сьогодні позивач втратив працездатність на 60 % та отримав третю групу інвалідності. Позивач потребує медичного спостереження, санаторного оздоровлення, що додатково спричиняє йому душевних страждань. Внаслідок погіршення стану здоров'я позивач є обмеженим в життєдіяльності, звичках, що вимагає від нього вживати додаткових зусиль по організації його життя. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім'ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. При визначені розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, судом, зокрема, прийнято до уваги акт амбулаторної судово-психологічної експертизи № 482 від 19.05.2015 року. Відповідно до висновку експертом визначено матеріальний еквівалент понесеної [PERSON] моральної шкоди в розмірі 157640,00 грн. На підставі наведеного, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок професійного захворювання, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково в сумі 80000 грн., так як вимоги про стягнення 157640 грн. моральної шкоди є занадто завищені, тому в решті суми моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. Згідно ч.3\~ст.88 ЦПК України,\~якщо позивача, на користь якого ухвалено\~\~рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи положення ч.3\~ст.88 ЦПК України, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 800 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial