Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до Івано-Франківської торгово-промислової палати про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані відпустки при звільненні працівника. Мотивував тим, що згідно рішення Президії Івано-Франківської торгово-промислової палати від 09.09.1997 року, затвердженого рішенням загальних зборів дійсних членів ІФ ТПП від 29.10.1997 року він обраний на посаду Президента ІФ ТПП. В подальшому неодноразово позивач обирався Президентом Івано-Франківської торгово-промислової палати. Рішенням загальних зборів членів ІФ ТПП від 13.08.2015 року припинено повноваження Президента ІФ ТПП [PERSON], про що виданий наказ № 3-л від 13.08.2015 року «Про звільнення з займаної посади» на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. П.2 цього наказу зобов'язано бухгалтерію ІФ ТПП провести повний розрахунок з [PERSON] та виплатити йому грошову компенсацію за 206 календарних днів невикористаної відпустки за період з 09.09.1997р. по 13.08.2015р. Проте наказ не містить розміру грошової суми за невикористані дні щорічних відпусток, яка підлягає виплаті на користь позивача. Станом на 24.06.2016 року бухгалтерія не здійснила повного розрахунку з позивачем. Також позивач зазначає, що спору між ним та ІВ ТПП щодо розміру грошової компенсації за 206 днів невикористаної відпустки немає, оскільки ІФ ТПП не здійснювала нарахування цієї компенсації, не визначала конкретний розмір суми компенсації та не повідомляла письмово позивача про нараховану суму. Видавши наказ про звільнення, відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на нарахування і виплату даної компенсації, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 83 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про відпустки», ч. 1 ст. 117 КЗпП України. В силу наведених норм ІФ ТПП зобов'язана здійснити виплату позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в порядку ч.1 ст. 117 КЗпП України. Просив суд стягнути з Івано-Франківської торгово-промислової палати на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані відпустки при звільненні починаючи з 13.08.2015 року по день постановлення рішення. 21.11.2018 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог,в якій посилаючись на те, що відповідач 15.02.2018 року зарахував на його рахунок суму грошової компенсації за 206 днів невикористаної відпустки на виконання рішення суду, та просив стягнути з Івано-Франківської торгово-промислової палати на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані відпустки при звільненні починаючи з 13.08.2015 року по 15.02.2018 року в сумі 480030 гривень 64 копійки. Відповідачем подано відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якій посилаючись на той факт, що тривалість прострочення виникла з вини позивача, мала місце невиплата грошової компенсації за невикористані відпустки, а не заробітної плати, розмір компенсації оспорювався позивачем, просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] в листопаді 1997 року був обраний Президентом Івано-Франківської ТПП, рішенням загальних зборів членів Івано-Франківської ТПП від 13 серпня 2015 року із займаної посади звільнений. Наказом Президента Палати № 3-л від 13.08.2015 року [PERSON] звільнено з посади Президента Івано-Франківської торгово-промислової палати відповідно до рішення Зборів членів Палати з 13.08.2015 р. на підставі п.5 ч.1. ст. 41 КЗпП України. П.2 цього наказу зобов'язано бухгалтерію ІФ ТПП провести повний розрахунок з [PERSON] та виплатити йому грошову компенсацію за 206 календарних днів невикористаної відпустки за період з 09.09.1997р. по 13.08.2015р. При звільненні [PERSON] із займаної посади грошова компенсація за 206 днів невикористаної відпустки виплачена не була. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.09.2016 року вирішено стягнути з Івано-Франківської Торгово-промислової палати на користь [PERSON] грошову компенсацію за 206 календарних днів невикористаної відпустки в сумі 167684 грн. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У відповідності з вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На виконання рішення суду 15.02.2018 року відповідачем Івано-Франківською Торгово-промисловою палатою виплачено позивачу суму грошової компенсації за 206 днів невикористаної відпустки, що підтверджується випискою з рахунку [PERSON] Та не оспорюється сторонами. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за 206 днів невикористаної відпустки при звільненні працівника з 13 серпня 2015 року по 15 лютого 2018 року. При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Оскільки позивач був звільнений з посади Президента ІФ ТПП 13.08.2015 року, то відповідно розрахунок середньоденної заробітної плати за два останніх календарних місяці проводиться таким чином: 32868,15грн. (14317,42 - зарплата за червень 2015р.+18550,73грн. - зарплата за липень 20158р.)/43 робочих днів (20 робочих днів у червні 2015р. і 23 робочі дні у липні 2015р.)=764,38грн. (середньоденний заробіток). Кількість днів затримки виплати грошової компенсації за невикористані відпустки з 13 серпня 2015 року по 15 лютого 2018 року становить 628 днів, одже середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за 206 днів невикористаної відпустки при звільненні працівника з 13 серпня 2015 року по 15 лютого 2018 року дорівнює 480 030 гривень 64 копійки ( 764,38 грн. Х 628 днів). Суд не приймає до уваги посилання відповідача тривалість прострочення виникла з вини позивача, мала місце невиплата грошової компенсації за невикористані відпустки, оскільки вини позивача не встановлена, а невикористана відпустка входить до заробітної плати та до таких правовідносин застосовується ст.117 КзпП України. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 551 гривню 20 копійок. Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 116, 117, 232, 235 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями), ,

Outcome: approved