Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.02.2002 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу спільних дітей не мають. Подружнє життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя та ведення домашнього господарства. Шлюбні відносини між ними припинилися десять років тому, спільне господарство не ведеться, спору щодо поділу майна між ними не має. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить: розірвати шлюб з відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явився. Від його представника [PERSON] надійшла до суду заява, в якій він просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач під час розгляду справи 19.09.2017 року заперечували проти позову, але у судові засідання призначені на 20.11.2017 року та 21.02.2018 року, не прибула, належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим судом ухвалено здійснювати розгляд справи без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів, за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 368 (а.с. 8) 15 лютого 2002 року сторони зареєстрували шлюб. Дітей від шлюбу не мають. Спільне життя у подружжя не склалося, причиною припинення шлюбних відносин стали сварки, які виникали через різні погляди на життя та ведення домашнього господарства. Шлюбні відносини остаточно припинені, сторони проживають окремо більше десяти років, спільне господарство не ведеться, подальше їх збереження неможливе. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Також, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.Таким чином, само по собі зрозумілим є те, що право особи на шлюб і право відкрито повідомляти про такій вибір охороняються Конвенцією, зокрема статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя)». Суд вважає, що оскільки сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення між ними неможливе, спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя не має, враховуючи, що ухвалою суду від 19.09.2017 року сторонам надавався час для примирення, проте подружжя згоди не досягло, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved