Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення збитків та відшкодування шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що 23.04.2014 року він був прийнятий на посаду начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Коростишівському районі, яку обіймає по даний час. Наказом № 696 від 09.07.2015р. директора ВД ФССНВ він був притягнутий до дисципланірної відповідальності за порушення трудової дисципліни. В період дії даного наказу позивач не був включений до наказів про преміювання, у звязку з чим йому не було виплачено одноразових премій на загальну суму 8 619,52 грн., чим завдано збитків на вказану суму. Рішенням Коростишівського районного суду від 07.10.2015р., залишеним без змін апеляційним судом Житомирської області, визнано незаконним та скасовано наказ № 696. В подальшому позивач звернувся до начальника управління ВД ФССНВ в Житомирській області з проханням видати наказ, яким внести зміни до виданих раніше наказів або видати наказ про його преміювання: до Дня Незалежності, до дня соціального працівника, до ювілейного дня народження, до дня Захисника [PERSON], до новорічного свята. Однак отримав відмову де зазначено, що відповідно до п.8 Положення про відділення ВД ФССНВ у Коростишівському районі, начальник відділення розпоряджається коштами в межах затвердженого кошторису видатків на адміністративно-господарські витрати відділення та майном відділення відповідно до чинного законону та є відповідальним за їх цільове використання. Кошти на оплату праці відділенням в 2015 році використано в повному обсязі, невикористаних коштів до управління від відділення не надходило, тому видавати наказ про преміювання немає ніяких підстав. Також зазначено, що жодного наказу управлінням ВД ФССНВ про позбавлення [PERSON] одноразового преміювання не виносилося, позивач не отримував одноразового преміювання, тому що з 09.07.2015р. до 21.12.2015р. діяло дисциплінарне стягнення. Кошти, які лишились у відділенні, [PERSON] отримував у вигляді премій з серпня 2015р. по грудень 2015р. Однак позивач вважає, що невиплата одноразового преміювання в період дії дисципланірного стягнення, яке в подальшому було скасовано, завдала йому збитків та моральної шкоди, які підлягають відшкодуванню винною стороною. В судовому засіданні позивач позов підтримав з викладених в ньому підстав, просить суд його задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали. Суду пояснили, що позовні вимоги позивача є незаконними, необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, зокрема з тих підстав, що зазначений у позовній заяві відповідач не наділений повноваженнями щодо преміювання начальників відділень, це є виключним правом начальника управління ФССНВ в Житомирській області, який здійснює преміювання начальників відділень за поданням головного бухгалтера відділення та за погодженням і пропозиціями заступника начальника управління, начальників структурних підрозділів. Зазначили, що нарахування премії працівникові є правом роботодавця, а не його обовязковом, преміювання працівників віднесено законодавством до сфери локального правового регулювання, а чітке положення про однозначне позбавлення працівника премії протягом дії дисциплінарного стягнення прямо передбачено колективним договором управління та відділень ВД Фонду у Житомирській області на 2014-2015 роки, Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників управління та відділень ВД Фонду у Житомирській області та Положенням про преміювання працівників управління та відділень ВД Фонду у Житомирській області. Враховуючи положення вказаних внутрішніх нормативно-правових актів, які регламентують трудові і соціально-економічні відносини з питань оплати праці працівників управління та відділень ВД Фонду у Житомирській області, [PERSON] не мав права на отримання премій, оскільки до нього було застосовано дисципланірне стягнення догана. Однак щомісячно позивач отримував премії. А вирішення питання щодо одноразового преміювання відноситься до компетенції начальника управління Фонду в Житомирській області. Також вказали, що ВД ФССНВ не є належним відповідачем по даній справі, тому позивач, звертаючись до суду з даним позовом повинен був довести факт порушення, невизнання чи оспорення його прав, свобод чи інтересів саме відповідачем та вказати на спосіб їх відновлення, чого ним зроблено не було. Просили суд в задоволені позову відмовити за безпідставністю. Суд, заслухавши позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.8 ЗУ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його Статутом і Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду (ч.2 вказаного Закону). Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в областях, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції є юридичними особами. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та в порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду, що затверджується його правлінням та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду. Згідно з ч.4 ст.8 вказаного Закону керівників управлінь і відділень Фонду призначає директор виконавчої дирекції Фонду за погодженням з правлінням Фонду. Судом встановлено, що [PERSON]Є працює на посаді начальника ВДФССНВ у Коростишівському районі Житомирській області, що підтверджується копією наказу № 01-7-к від 20.01.2015р. (а.с.38). Відповідно до наказу № 696 від 09.07.015р. Про накладення стягнення та наказу № 1455 від 28.12.2015р. Про накладення стягнення щодо [PERSON] було застосовано дисциплінарні стягнення у виді догани (а.с.39-40). Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 16.12.2015р. залишено без змін рішення Коростишівського районного суду від 07.10.2015р. визнано незаконним та скасовано наказ директора ВД ФССНВ у Житомирській області № 696 від 09.07.2015р. (а.с.5-6). В подальшому позивач письмово звернувся до керівника управління ВД ФССНВ в Житомирській області з заявою, в якій просив видати наказ про внесення змін до відповідних наказів або видати новий наказ про його преміювання (а.с.8). Проте дані вимоги позивача не виконанні. Відповідно до ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати визначається Законом України «Про оплату праці». Премія є додатковою заробітною платою працівника та не має фіксованого розміру на підприємстві, визначається щомісяця на розсуд керівника підприємства, окремо по кожному працівнику. Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Закон України «Про оплату праці» не передбачає державного регулювання преміювання, крім підприємств, заснованих на державній або комунальній власності, так як і не передбачено будь-яких державних норм і гарантій, щодо преміювання на підприємствах, які перебувають на госпрозрахунку. Правове регулювання преміювання належить до кола повноважень підприємства. За змістом положень Закону України «Про оплату праці» виплата премії є правом роботодавця, а не обовязком. Локальне положення про преміювання може надавати власникові можливість вирішувати не тільки питання про збільшення або зменшення розмірів премій, про розмір позбавлення премії, але й питання про саму виплату премії. Відповідно до Постанови ПВСУ№ 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановлено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. Як вбачається з матеріалів справи, трудові і соціально-економічні відносини з питань організації праці, умов охорони та оплати праці, гарантії пільг і компенсації щодо побутового, культурного і соціального обслуговування працівників управління та відділень виконавчої дирекції Фонду у Житомирській області регулюються колективним договором управління та відділень ВД Фонду у Житомирській області на 2014-2015 роки, затвердженим протоколом № 1 загальних зборів трудового колетиву управління та відділень Фонду у Житомирській області від 12.02.2014р. Згідно п.1.5 вказаного договору поширюються на всіх працівників управління та відділень ВД Фонду у Житомирській області, незалежно від того, чи є вони членами первинної профспілкової організації чи ні, в тому числі на тих, яких було прийнято на роботу протягом дії колективного договору, і є обовязковими для сторін, які його уклали. Відповідно до п.3.2 колективного договору протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи одноразового заохочення до працівника не застосовуються (відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку). Регулювання відносин між керівництвом і працівниками управління та відділень ВД Фонду у Житомирській області у сфері праці, зміцнення трудової і виконавчої дисципліни, ефективного використання робочого часу, забезпечення високої якості роботи, підвищення її продуктивності і відповідно до КЗпП України, а також з метою створення необхідних та побутових умов для нормальної високопродуктивної роботи, застосування до порушників трудової дисципліни заходів дисциплінарного і громадського впливу здійснюється Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників управління та відділень ВД Фонду у Житомирській області, затвердженими протоколом загальних зборів трудового колективу управління та відділень ВД Фонду в Житомирській області № 1 від 22.07.2015р. Відповідно до розділу IV Правил трудового розпорядку протягом строку дисциплінарного стягнення заходи одноразового заохочення до працівника не застосовуються. Згідно розділу IV Колективного договору оплата праці працівників управління та відділень ВД Фонду в Житомирській області здійснюється згідно з Положенням про умови оплати та стимулювання праці працівників ВД Фонду та її робочих органів (Положення 1), а також відповідно до Положення про преміювання працівників управління та відділень ВД Фонду в Житомирській області (Положення 2). Вказані положення є додатками до колективного договору. Відповідно до п.12 Положення про преміювання працівників управління та відділень ВД Фонду в Житомирській області зазначений у позові відповідач не наділений повноваженнями щодо преміювання начальників відділень, це є виключним правом начальника управління ВД Фонду в Житомирській області. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Аналізуючи пояснення учасників судового розгляду, письмові документи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення його прав, а тому суд вважає правомірним не нарахування йому одноразових виплат. Крім того, позивачем предявлено позов до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Слід зазначити, що згідно вимог ст.33 ЦПК України позивач не заявляв клопотання про залучення належного відповідача - управління ВД ФССНВ в Житомирській області в якості співвідповідача або про заміну неналежного відповідача належним, а суд за власною ініціативою позбавлений такого права. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю. Згідно п.4 ч.1 ст.611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. №5 від 27.02.2009 року надав розяснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Суд вважає, що оскільки вимоги позивача в частині стягнення збитків та відшкодування шкоди задоволенню не підлягають, а відтак в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити через те, що у справі не встановлено обставин, з якими Закон повязує право позивача на відшкодування моральної шкоди, оскільки жоден документ в матеріалах справи не містить будь-якої інформації, що принижує ділову репутацію позивача.

Outcome: dismissed