Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які в ході розгляду справи було уточнено до відповідача та просив визнати за ним право власності на автомобіль марки Chevrolet Evanda, 2005 року випуску, кузов [NUMBER] СЄДАН, реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований МРЕВ №11 ДАІ ГУ-УМВС України у м. Києві 24.02.2006 року. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 27.07.2010 року він домовився з відповідачем про придбання у нього вказаного автомобіля. Того ж дня позивач сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 40 000 грн., а відповідач передав позивачу автомобіль і технічний паспорт на нього. 27.07.2010 року відповідач видав довіреність з правом розпорядження автомобілем, його продажу у встановленому законом порядку, обміну, страхування, здачі в оренду. Позивач мав намір зняти автомобіль з реєстрації, проте з різних поважних причин не мав можливості це зробити. Вважає, що укладення договору купівлі-продажу між сторонами частково зафіксовано у розписці від 27.07.2010 року та нотаріально посвідченій довіреності від 27.07.2010 року, тому відповідно до вимог ст.ст. 328, 334 ЦК України на підставі договору купівлі-продажу позивач набув право власності на вказаний автомобіль. 15.02.2014 року позивача зупинили працівники міліції та повідомили, що вилучають автомобіль з тих підстав, що він перебуває під арештом згідно постанови відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві №1254/19 від 05.09.2013 року. Позивач вважає, що накладений арешт на автомобіль в межах виконавчого провадження про стягнення боргу з його колишнього власника [PERSON] порушує права позивача як власника, які підлягають захисту шляхом виключення вказаного автомобіля з акту опису й арешту майна. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в тому числі в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України шляхом розміщення оголошення у пресі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін суд вирішив розглянути справу на підставі наявних матеріалів, про що не заперечувала сторона позивача. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 27.07.2010 року [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси при вчинені правочинів щодо експлуатації, технічного обслуговування, ремонту, обміну чи передачі в оренду, безоплатне користування, зняття з обліку, постановки на облік та продаж належного йому транспортного засобу Chevrolet Evanda, 2005 року випуску, кузов [NUMBER] СЄДАН, реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований МРЕВ №11 ДАІ ГУ-УМВС України у м. Києві 24.02.2006 року. На виконання зазначених повноважень відповідачем було видано довіреність, посвідчену Коптєловою О.Р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27.07.2010 року за реєстровим №2858 з правом передоручення строком до 27.07.2020 року та з правом виїзду за кордон. 27.07.2020 року відповідачем надано розписку, відповідно до якої [PERSON] отримано від [PERSON] грошові кошти за продаж автомобіля Chevrolet Eanda, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER] в повному обсязі, майнових вимог на автомобіль не має. Інспектором ДПС взводу з обслуговування стаціонарного поста №1 роти ДПС ДАІ, підпорядкованої УМВС України в Житомирській області старшим сержантом міліції Чагаровим М.П. здійснено технічний огляд та затримання спірного автомобіля відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспорту від 15.02.2014 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 4 ст. 334 ЦК України встановлено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання права власності на автомобіль, позивач посилається на те, що на підставі довіреності та розписки від 27.07.2010 року автомобіль знаходиться у його повному володінні, користуванні та розпорядженні, тому позивач вважає, що він набув право власності на автомобіль. Але за своїм юридичним змістом довіреність є договором доручення або договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє ( ст. 237, 239, 244 ЦК України ). Законом закріплено право особи, яка видала довіреність, в будь-який час скасувати довіреність (ст. 249 ЦК України). Станом на 08.05.2015 року довіреність на розпорядження спірним транспортним засобом є дійсною відповідно до даних скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей, що підтверджує наявність довірчих відносин між сторонами, а не факт укладення договору купівлі-продажу зазначеного автотранспорту. Крім того, порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачу реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру Державтоінспекції. Згідно з п. 7 Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції, забороняється. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів (п. 8 Порядку). Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Таким чином, до вчинення вищевказаних дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець - набути право власності на транспортний засіб. Згідно даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи УДАІ міста Києва та НАІС ДДАІ МВС України станом на 11.02.2015 року під номерним знаком [NUMBER] зареєстровано автомобіль Chevrolet Evanda, 2005 року випуску, чорного кольору, власник - [PERSON] (а.с. 35). Разом з тим, при оформлені розписки та довіреності, спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за відповідачем. Отже посилання позивача на наявність зазначеної довіреності та розписки не надає правових підстав вважати, що він є правомочним власником майна, оскільки сама по собі довіреність на право розпорядження автомобілем від 23.05.2007 року не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки за позивачем спірний автомобіль зареєстрований не був, право власності у нього не виникло, то підстав для застосування такого способу захисту як визнання права власності за відсутності підстав, з якими закон пов'язує можливість застосування судом вказаного способу захисту цивільних прав та інтересів, не має. Враховуючі зазначене, та з урахуванням того, що спірний транспортний засіб не було знято з обліку в органах ДАІ, станом на час розгляду справи автомобіль зареєстрований на праві власності за відповідачем [PERSON], крім того сторони не вжили заходів щодо переоформлення автомобіля у визначеному законодавством порядку державної реєстрації транспортних засобів, вимоги про визнання за [PERSON] права власності на автомобіль не підлягають задоволенню. Крім того, суд не підміняє собою інші органи влади, які уповноваженні законодавством для здійснення державної реєстрації автомобілів і дані повноваження не входять до компетенції суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed