Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Просить стягнути з відповідача борг за договором позики № 1 від 03.06.2013 року в сумі 56000, пеню в розмірі 1% в розмірі 306880 грн., 15% ПДФО у розмірі 8400, а всього 371280 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що 28.05.2013 року [PERSON] звернувся до директора ТОВ „Левент про надання поворотної безвідсоткової допомоги в розмірі 50000 грн., йому була надана позика в сумі 56000 грн., кінцева дата повернення позики 31.12.2013 року. Станом на 02.07.2015 року відповідач позику не повернув. У разі прострочення повернення боргу позичальник повинен сплатити пеню в розмірі 1% за кожний день прострочення. Також відповідно до п.п.14.1.257, 14.1 ст.14; п.п.165.1.31, 165.1 ст.165; п.167.1 ст.167 Податкового кодексу у разі неповернення позики у визначений строк підприємство буде зобовязано сплатити податок на доходи фізичних осіб в розмірі 15%, що становить 8400 грн.. Зазначену суму просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з зазначених в заяві підстав. Погодилися з доводами представника [PERSON] про застосування позовної давності щодо нарахування пені, обмежившись строком - один рік. Представник відповідача позов визнала частково, не заперечила проти стягнення суми основного боргу в розмірі 56000 грн., просить зменшити пеню на 99% , визначивши до сплати 2044 грн., заперечила проти стягнення податку в сумі 8400 грн., мотивуючи тим, що таке зобовязання відповідача не ґрунтується на договорі та законі. Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] суду пояснив, що про позику домовлявся з директором ТОВ „Левент [PERSON] для отримання коштів на невеликий спільний бізнес, на його пропозицію написав заяву про отримання позики на навчання дитини, уклали договір. Була домовленість про повернення коштів за можливістю. Однак директор почав вимагати кошти, а коли він мав намір повернути позику, виявилося, що рахунок підприємства заблокований. Директор не бажав з ним спілкуватися, на його пропозицію спір добровільно не вирішили. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 03.06.2013 року відповідач [PERSON] отримав від ТОВ „Левент безвідсоткову поворотну позику в розмірі 56000 грн. та зобовязався повернути її до 31.12.2013 року. Даний факт стверджується укладеним сторонами письмовим договором № 1 від 03.06.2013 року, платіжним дорученням від 06.06.2013 року про отримання [PERSON] 56000 грн., протоколом № 1/13 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю „Левент від 29.05.2013 року, п.п.8.7.18, 8.16 Статуту підприємства.(а.с.5,6,12-20) Згідно з п.4.1 договору позичальник зобовязався повернути позику до 31.12.2013 року. Відповідно до п.7.1 договору у разі порушення позичальником строку повернення позики він повинен сплатити на поточний рахунок позикодавця пеню в розмірі 1% від розміру неповернутої суми за кожний день прострочення. За змістом ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості. У відповідності до частин першої та третьої статті і 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Факт отримання відповідачем позики в розмірі 56000 грн. та не повернення коштів у визначений договором строк сторонами не заперечується та не підлягає доказуванню. Відповідач згідний з вимогою позивача про стягнення основного боргу в розмірі 56000 грн.. Представник відповідача надала письмове клопотання про застосування однорічного строку позовної давності щодо пені та зменшення розміру пені на 99% на підставі ст..551 ЦК України, мотивуючи тим, що розмір пені значно перевищує розмір отриманої позики, а також з урахуванням майнового стану боржника, який не має постійної роботи, стабільного заробітку, утримує свою дочку та сина дружини від першого шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки (штраф, пеня) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з розясненнями у п.27 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин істотними обставинами в розумінні ст.551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу(наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Розмір пені в межах одного року становить 204400 грн.. Позивач проти такого розміру пені не заперечив, також вважає можливим зменшити розмір пені з 1% до подвійної облікової ставки за кожний день прострочення, проте нового розрахунку пені суду не надав. Як вбачається з матеріалів справи, розмір пені за один рік становить 204000 грн., що значно перевищує розмір отриманої позики. Підприємство не зазнало збитків у звязку з неповерненням позики, про що пояснила представник позивача [PERSON]. Відповідачем суду надані документи, якими він підтверджує скрутний майновий стан сімї, зокрема, запис у його трудовій книжці про звільнення з роботи 22.07.2011 року, запис у трудовій книжці дружини, яка мала статус безробітного, виплату допомоги по безробіттю їй припинено 16.07.2015 року, а також, копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження спільної дитини [PERSON], [INFO].(а.с.38-43) Суд вважає можливим застосувати положення статті 551 ЦК України, з урахуванням матеріального становища відповідача, значне перевищення розміром пені суми не отриманих підприємством коштів, відсутність збитків підприємства, а також факт невиконання боржником зобовязання навіть частково. Розмір пені суд зменшує до 15000 грн.. Щодо стягнення 15% від суми неповернутої позики в розмірі 8400 грн. суд зазначає наступне. В позовній заяві така вимога обґрунтовується тим, що протягом дії договору сума поворотної фінансової допомоги не є обєктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб у платника податку. Однак, уразі порушення строків повернення такої допомоги вся сума включається до оподаткування доходу і оподатковується за ставкою 15%. Суд вважає, що дана вимога позивача не ґрунтується на договорі або законі і задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та зазначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Як вбачається з договору безвідсоткової поворотної позики цим договором сторони не передбачили відповідальність позичальника у разі порушення умов договору відшкодувати збитки, понесені підприємством у звязку з невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Позикодавець не був позбавлений можливості передбачити ризики для підприємства, повязані з порушенням позичальником умов договору та мав право зазначити в договорі зобовязання позичальника відшкодувати позикодавцеві можливі збитки. Отже, позивач не має права на відшкодування з відповідача податку з доходів фізичних осіб, який можливо в подальшому буде зобовязаний сплатити ТОВ „Левент відповідно до вимог Податкового Кодексу. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 56000 грн. суми позики та пені в сумі 15000 грн.. Позивачем сплачений судовий збір в сумі 3654 грн., який він просить стягнути з відповідача. Відповідно до розяснень, які містяться у п.39 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Outcome: partial