Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Ружинської районної державної адміністрації, Житомирської області про визначення місця проживання дітей з батьком, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Позовні вимоги мотивовано тим, що в період з 1994 року по 2012 рік, позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який був розірваний згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 20.07.2012 року. В шлюбі у них народилось троє дітей, двоє з яких на даний час є малолітніми, а саме: син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу з відповідачкою син [PERSON] та донька [PERSON] залишились проживати разом з батьком та зареєстровані в житловому будинку [ADDRESS] , який належить матері позивача [PERSON] . Відповідачка [PERSON] залишила дітей і виїхала на проживання в інший населений пункт. Оскільки відповідачка залишила дітей і не надає ніякої матеріальної допомоги на їх утримання, тому позивач вимушений звертатись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. Так як під час постановлення 20.07.2012 року Ружинським районним судом Житомирської області рішення про розірвання шлюбу між сторонами, фактично було визначено місце проживання дітей з матір`ю. Тому однозначно з вирішенням питання щодо стягнення аліментів, позивач вважає за необхідне вирішити питання про місце проживання малолітніх дітей, так як визначення місця проживання їх з матір`ю суперечить їхнім інтересам, оскільки мати тривалий час не проживає разом з ними, не піклується про них, не забезпечує їх матеріально. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволені позову. В подальшому в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з`явилась про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відзив на позов не подавала. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Ружинської районної державної адміністрації - позов підтримала, в судовому засіданні пояснила, що орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місцем проживання малолітніх дітей сторін, разом з позивачем, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Ухвалою суду від 29.01.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи . Заслухавши пояснення сторін, заслухавши думку малолітніх дітей, суд встановив наступне. В судовому засіданні належними документами встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1994 року по 2012 рік. Шлюб між сторонами розірвано, згідно рішення Ружинського районного суду від 20.07.2012 року (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.06.2008 року [PERSON] народився [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.03.2011 року [PERSON] народилась, [INFO] у свідоцтвах батьками дітей записані : мати - [PERSON] , батько - [PERSON] ( а.с.7,8). Згідно довідок Білилівської сільської ради Ружинського району, Житомирської області разом із батьком за адресою: [ADDRESS] ( а.с.11-14). Вказаний будинок на праві приватної власності належить матері позивача, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 26.07.977 року (а.с. 10). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Як зазначено у ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначаються нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В судовому засіданні встановлено, що мати дітей [PERSON] дітей покинула після розлучення з позивачем, не спілкується з дітьми, не приймає участі у їх вихованні та утриманні. Жодної ініціативи відповідачкою щодо, залишення дітей проживати з нею, протягом розгляду справи в суді проявлено не було. Згідно зі ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення; орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В судовому засіданні встановлено, що на протязі останніх трьох років діти мешкають разом із батьком та бабусею в будинку, який належить бабусі [PERSON] на праві приватної власності. (а.с. 10) батько дітей працює, має самостійний дохід . Актом обстеження матеріально-побутових умов за місцем проживання батька дітей встановлено, що батько [PERSON] виховує двох малолітніх дітей, а їх мати більше 6 місяців з сім`єю не проживає. Батько забезпечує дітей одягом, взуттям, продуктами харчування та усім необхідним. Житловий будинок в якому вони проживають має 4 житлових кімнати, діти мають усі належні умови для проживання. (а.с. 15-16 ). Згідно висновку органу опіки та піклування Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області з врахуванням інтересів малолітніх дітей доцільним є визначення місцем проживання дітей разом з батьком. (а.с. 49 ). Заслухані в судовому засіданні малолітні діти сторін, [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що проживають разом з татом [PERSON] , який про них піклується, забезпечує матеріально, також з ними проживає на протязі двох років тьотя [PERSON] , яку діти люблять, [PERSON] називає її мамою. Їхня рідна мама проживає в м.Бердичеві, після того як вона їх покинула, з ними не спілкується. Кілька раз [PERSON] , сам телефонував до неї. Останній раз це було тоді коли він лежав в лікарні в м.Житомирі, він зателефонував їй та просив привезти солодощі, мати приїзджала в лікарню, але з ним не спілкувалася, він бачив її з вікна. З малолітньою [PERSON] мати не спілкується. Діти люблять свою матір, хоча вона їх залишила, та з ними не проживає, хотіли б спілкуватися з нею, бачитись, але бажають проживати з батьком. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про необхідність визначення місцем проживання дітей разом з батьком, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи позовну вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки судом приймається рішення про визначення місцем проживання малодітних дітей разом із батьком, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. При вирішення питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує положення ст. 183 ч.1 СК України, згідно яким частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, та ст. 182 ч.2 СК України, згідно яким мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що стягненню з відповідача підлягають аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved