Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тією обставиною, що Ухвалою Господарського суду АР Крим від 02.10.2012 р. застосовано відносно боржника Республіканського підприємства « Сімферопольський завод фурнітурних виробів ім.. М. Островського» процедуру банкрутства. На балансі підприємства знаходиться гуртожиток, який розташований за адресою [ADDRESS]. У кімнаті № 10 гуртожитку за адресою [ADDRESS] зареєстрована відповідачка по справі. Однак відповідачка фактично не мешкає за спірною адресою з 25.08.2012 р., про що свідчить акт від 05.12.2013 р., складений депутатом Центральної районної ради м. Сімферополя. Оскільки відповідачка на теперішній час у гуртожитку не проживає, спірне житло не займає, просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою [ADDRESS] та покласти на відповідача судові витрати. Позивач до судового засідання не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду телефонограму щодо слухання справи в його відсутність, згоден на заочний розгляд справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутність в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особою такою, що втратила право користування жилим приміщенням в разі відсутності цієї особи понад встановлених строків проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 78 ЖК України тимчасово відсутній наймач зберігає права та несе обов'язки по договору найма жилого помешкання. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставинами, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на думку суду, позивачем не доведений той факт, що відповідачка не мешкає в спірній квартирі без поважних причин, фактичних доказів того, що відповідач не мешкає в спірній квартирі, не приведено. Та обставина, що депутатом Центральної районної ради м. Сімферополя В.М. Марциновською складений акт від 05.12.2013 р. про не проживання не свідчить про те, що відповідач не мешкає в спірній кімнаті без поважних причин більш 6 місяців. Інших доказів в обґрунтування позовних вимог позивачем суду не надано. Більш того, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування кімнатою [ADDRESS], тоді як встановлено в судовому засіданні відповідач фактично зареєстрований за іншою адресою, а саме [ADDRESS], тобто фактично позивач просить визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою, за якою вона фактично не зареєстрована. Таким чином, суд доходить до висновку, що позовні вимоги не засновані на Законі та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed