Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 29.09.2017 р. був звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.01.2018 р. стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 46725 грн. 11 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.09.2017 р. по 31.01.2018 р. включно у сумі 18350 грн. 50 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обовязкових платежів та вирішено питання судових витрат. 22.02.2017 р. вказані суми були йому виплачені відповідачем на банківський рахунок, однак середній заробіток за період з 28.09.2017 р. по 22.02.2018 р. виплачений йому не був. Крім того, відповідачем не виплачено йому компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у сумі 2207 грн. 93 коп. Просить суд: стягнути з відповідача на його користь невиплачену частину середнього заробітку з дня звільнення 28.09.2017 р. по день фактичного розрахунку 22.02.2018 р. у сумі 3303 грн. 09 коп.; стягнути з відповідача на його користь суму компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у сумі 2207 грн. 93 коп., а всього 5511 грн. 02 коп. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача ПАТ «СМНВО» у судове засідання не зявився, надав відзив на позов. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» у трудових відносинах. 28.09.2017 р. позивача [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.01.2018 р. стягнуто з ПАТ «СМНВО» на його [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 46725 грн. 11 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.09.2017 р. по 31.01.2018 р. включно у сумі 18350 грн. 50 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обовязкових платежів та вирішено питання судових витрат /а.с.7/. \~ \~ \~ \~22.02.2018 р. позивачу [PERSON] було виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 46725 грн. 11 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.09.2017 р. по 31.01.2018 р. включно у сумі 18350 грн. 50 коп., що підтверджується випискою за картковим рахунком клієнта від 23.02.2018 р. /а.с.10/. З рішення суду від 31.01.2018 р. вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] становить 367 грн. 01 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом статей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Вказана позиція міститься у рішенні Конституційного Суду України від 22.01.2012 р. справа № 1-5/2012. З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Позивачем [PERSON] пропущено тримісячний строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, перебіг якого розпочався з моменту розрахунку з ним 22.02.2018 р. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати суд зазначає наступне. Згідно ст. 115 КЗпП і ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» роботодавець зобовязаний виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором (або нормативним актом роботодавця, погодженим із профспілкою), не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» якщо виплата зарплати затримується на один і більше календарних місяців, роботодавець зобовязаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати. Нарахування компенсації проводиться один раз перед виплатою заборгованості із заробітної плати (п. 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплат затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159). За час перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах, позивачу була нарахована компенсація у розмірі 321 грн. 22 коп., яка була врахована у загальну суму заборгованості 30974 грн. 17 коп., що підтверджується довідкою від 23.02.2018 р. № 16-07/289 та виплачена позивачу відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.01.2018 р., тому повторному нарахуванню компенсація не підлягає.

Outcome: dismissed