Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він мешкає та був зареєстрований з 05.12.1996 р. по 25.02.2015 р. за адресою: [ADDRESS]. Знято з реєстрації за вищевказаною адресою без його відому. Хоча в паспорті продовжує стояти відмітка щодо реєстрації. Незважаючи на це, він продовжує мешкати за цією адресою. Власником квартири за [ADDRESS] з 17.08.1995 р. є його батько - [PERSON] , який також зареєстрован та мешкає за цією адресою. Відповідно до вимог житлового законодавства вважає, що має право постійного користувача житлового приміщення нарівні з батьком. Однак, наприкінці березня 2015 р. він дізнався, що власником квартири є зовсім інша особа, саме - [PERSON] Позивачу стало відомо, що [PERSON] став власником квартири на підставі договору іпотеки, укладеного 07.04.2014 р. між [PERSON] та [PERSON], який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. Про укладення цього договору ані позивач, ані інші родичі нічого не знали. На момент укладання договору він був ще неповнолітньою особою, тому на укладення будь-якого правочину, пов»язаного з квартирою, на яке він має право користування, необхіден дозвіл органу опіки та піклування. Будь-які посилання на це в договорі відсутні. В зв»язку з чим вважає, що його батько не мав права укладати вищевказаний договір іпотеки, тому він має бути визнаний недійсним. У судовому засідання представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що на той час його ввели в оману, договір іпотеки він підписував, на той час ніяких документів щодо сина в нього не питали. Пояснив, що він виступав майновим поручителем [PERSON], в зв»язку з чим і уклав Договір іпотеки, за яким квартира за [ADDRESS] виступала предметом іпотеки, яким забезпечується виконання зобов»язання, що виникло у [PERSON] Останній обіцяв виконувати свої зобов»язання, сплачувати відсотки, однак, нічого не платив. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала надані письмові заперечення, наполягала на тому, що на той час [PERSON] набув статус повнолітньої особи, оскільки зареєструвався, як приватний підприємець. Згідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 24.03.2014 р., тобто з цього моменту він набув повної цивільної дієздатності, а відтак на момент вчинення оспорюваного правочину - 07.04.2014 р., він втратив статус дитини, тому згода органу опіки та піклування на укладення відповідного договору як іпотекодавця не потрібна. Цей факт позивач замовчує, тим самим вводячи суд в оману. Таким чином, вимоги [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Е.А. надала в судове засідання письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Суд, вислухавши сторони, перевіривши письмові матеріали справи, вважає позов, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 60 ЦПК України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке міститься в матеріалах справи (а.с. 10), батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] За даними відмітки у паспорті позивач є зареєстрованим з 05.12.1996 р. по теперішній час за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Про це також свідчать акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 21.04.2015 р., складений депутатом Вишгородської міської ради та довідка КП ЖКГ Вишгородської міської ради від 17.04.2014 р. за № 534 ( а.с. 11,12). В акті також зазначено, що за цією адресою мешкає його батько - [PERSON], відповідач по справі. Відповідно до свідоцтва про право власності від 17.08.1995 р. за № 1484пр власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 13). Постійне проживання позивача за адресою: [ADDRESS] та користування житловим приміщенням дає йому право на користування цією квартирою нарівні з власником чи іншими членами родини відповідно до вимог ст.ст. 405 ЦК України, 156 ЖК УРСР. Наприкінці березня 2015 року, сторонами цей факт не оспорювався, позивач дізнався про нового власника квартири та укладення Договору іпотеки між [PERSON] та [PERSON] 07.04.2014 р. , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень право власності на квартиру за [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] 05.02.2015 р. ( а.с.14). Відповідно до умов Договору, яким забезпечується виконання зобов»язання, що виникло у [PERSON] на підставі договору позики від 07.04.2014 р. між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], що є майновим поручителем [PERSON], як іпотекодавець в забезпечення виконання зобов»язань передав в іпотеку квартиру за [ADDRESS]. П.3.1 Договору зазначено, що предмет іпотеки є особистою приватною власністю [PERSON], оскільки був набутий шляхом приватизації. Зобов»язання, забезпечене предметом іпотеки, вважається виконаним у повному обсязі, якщо боржник (іпотекодавець), тобто [PERSON] фактично поверне позику, сплачені усі нараховані комісії,штрафні санкції та витрати, пов»язані з виконання зобов»язань за основним договором ( п.п.5.5).Також сторони дійшли згоди,що звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснено шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за основним договором у порядку передбаченому цим Договором. Договір підписано сторонами, посвідчений приватним нотаріусом та внесено у реєстр. Жодних положень щодо проживання чи реєстрації у вищезазначеній квартирі неповнолітнього сина [PERSON]- [PERSON], [INFO], Договір не містить. На момент укладення Договору іпотеки позивачу було 17 років 6 місяців, тобто він був ще неповнолітньою особою. Ч.3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, що їх замінюють, не мають право без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитинові майнових прав, здійснювати розподіл, обмін та відчуження житла, зобов»язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов»язання. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Положеннями статті 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» забороняється будь-яке зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень, в противному випадку такий правочин є недійсним, зокрема, ч.6 ст. 203 ЦК України передбачені підстави недійсності правочину в разі його суперечення правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей. Наведене закріплено у п. 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Окрім того, в матеріалах справи є письмова відповідь виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 27.04.2015 р., з якої вбачається, що органом опіки та піклування Вишгородської міської ради рішення про відчуження майна за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований [PERSON], [INFO], протягом 2013-2014 р.р. не приймалось ( а.с. 43). Наведене свідчить про порушення вимог ст.47 Конституції України, тобто порушується право дитини на житло, яке закріплено в Основному Законі держави та ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В порушення ст. 60 ЦПК України представником відповідача [PERSON] - [PERSON] належних доказів не представлено, викладені обставини не доведено, посилання на те,що [PERSON] на момент вчинення правочину набув статус повної цивільної дієздатності в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження. З наданого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 18.05.2015 р. реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON], [INFO] не зазначений у витязі, що позбавляє в повній мірі ідентифікувати особу. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справ. Представник відповідача [PERSON] не скористалась своїми правами, передбаченими ст.ст. 10, 27 ЦПК України щодо подання доказів, їх дослідження, доведення перед судом їх переконливості, заявлення клопотань, тощо. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність пред»явлених вимог, викладених у позові, вважає за необхідне їх задовольнити в повному обсязі, захищаючи цивільні, конституційні та житлові права позивача, запобігаючи порушенню законодавства, тобто визнати укладений без згоди органу опіки та піклування договір іпотеки від 07.04.2014 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., недійсним.

Outcome: approved