Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що він має з відповідачкою спільну дитину, яка проживає разом з нею. За рішенням суду з нього на корись відповідачки на утримання їх дитини стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини від його доходу. Посилаючись на те, що він звільнився з попереднього місця роботи, яка надавала йому єдиний його дохід, він не працевлаштований і перебуває на обліку як безробітний, позивач просить зменшити розмір аліментів до 1\~500 гривень 00 копійок щомісяця. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідачка, яка отримала копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подала відзив на позов і не заперечила проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2017 року стягнуто із позивача на користь відповідачки на утримання їх дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини усіх доходів щомісячно (а.с. 6). Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного. Згідно із нормою статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Натомість, під час розгляду справи по суті не встановлено зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків дитини. Зокрема, додані до позову письмові документи, а саме: копія трудової книжки позивача і довідка Васильківської міськрайонної філії Державного центру зайнятості № 313 від 09 березня 2021 року, не підтверджують факту зміни матеріального стану позивача (а.с. 8, 9). Тобто, в супереч вимогам статей 76 84 ЦПК України, факт зміни матеріального стану позивача не підтверджено відповідними доказами. Вказані висновки суду ґрунтуються на тому, що станом на дату постановлення рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2017 року про стягнення із позивача аліментів на користь відповідачки, позивач, як і станом на дату постановлення цього рішення, також не був працевлаштований і ні де не працював, що підтверджується відповідними записами в його трудовій книжці; перший запис про прийняття позивача на роботу здійснено 02 серпня 2017 року. Тобто, позивач офіційно працевлаштувався на роботу лише після трьох місяців після постановлення судом рішення про стягнення з нього аліментів. При цьому, слід врахувати, що в мотивувальній частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2017 року про стягнення із позивача аліментів на користь відповідачки, також відсутні відомості про офіційне працевлаштування [PERSON] або тримання ним іншого доходу. Як наслідок, звільнення позивача з роботи, на яку його було прийнято вже після постановлення рішення суду про стягнення з нього аліментів, не можна вважати зміною матеріального стану платника аліментів. Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину зміни свого матеріального стану. У зв`язку з цим, наведені за змістом позовної заяви доводи позивача щодо зміни матеріального стану, що, на його думку пов`язані із його звільненням з роботи та отриманням статусу безробітного, суд не приймає до уваги, оскільки станом на дату постановлення рішення суду про стягнення з позивача аліментів, позивач також ні де не працював. Крім того, суд враховує, що аліменти з позивача стягнуто в частці від його доходу, а тому, визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, як просить позивач, буде мати наслідком здійснення щорічної індексації суми аліментів відповідно до частини другої статті 184 СК України, що на переконання суду, не поліпшить майнового стану позивача. Отже, під час розгляду справи в судовому засіданні, судом не встановлено існування передбачених нормами статті 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки позивачем не доведено перед судом факту зміни його матеріального стану. Таким чином, у врахуванням вимог наведених норм законодавства та встановлених судом обставин щодо правовідносин сторін, суд приходить до висновку про відсутність підстав для змини розміру аліментів у бік їх зменшення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed