Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що між ним та відповідачем 10 червня 2014 року був укладений договір банківського вкладу №320551 на суму 43000,00 грн. з кінцевим строком повернення вкладу 13 вересня 2015 року. На виконання укладеного договору він вніс на депозит в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» грошові кошти в розмірі 43000 під 27,5% річних до 14.06.2015 року та під 3% річних з 15.06.2015 до 13.09.2015 року. Вказував, що згідно з п.2 договору дострокове розірвання договору здійснюється за письмовою заявою вкладника про дострокове розірвання цього договору поданою до банку в період з 1-го до 370-й день не менш як за 21 календарний день, не враховуючи день подання заяви, а в період з 371-го дня не менш як за один банківський день, е враховуючи день подання заяви. Зазначав, що 12 травня 2015 року він звернувся до банку з заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу з 15 червня 2015 року та виплату йому суми вкладу та процентів, а 15-го червня 2015 року ним було направлено поштою письмову заяву з проханням видати вклад, оскільки попередня залишена без виконання. Крім того, 22 грудня 2014 року між ним та банком був укладений договір банківського вкладу №375374 на суму 13600 грн. з кінцевим строком повернення вкладу 20 червня 2015 року. На виконання умов договору ним було внесено на депозит банку грошові кошти в розмірі 136000 грн. під 23,5% річних. 22 червня 2015 року ним поштою було направлено банку письмову заяву з проханням видати йому суму вкладу та проценти, оскільки незважаючи на закінчення дії договору йому грошові кошти не було повернуто. Крім того, 08 грудня 2014 року між ним та банком був укладений договір банківського вкладу № 371303 на суму 85000,00 з кінцевим строком повернення вкладу 06 червня 2015 року (у разі пролонгації дата повернення 03 грудня 2015 року). На виконання умов договору ним було внесено на депозит банку грошові кошти в розмірі 85000,00 грн. під 23% річних. 30 травня 2015 року він направив банку поштою письмову заяву про відмову від пролонгації договору банківського вкладу та видачу належних йому коштів, а 08 червня 2015 року він направив відповідачу письмову заяву з проханням видати йому суму вкладу та проценти, оскільки кошти, незважаючи на закінчення терміну дії договору при особистому зверненні йому не повернули. Крім цього посилався на вимоги ст..ст.526, 611, 1058, 1060, 1061, 1074, ЦК України, ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», якими врегульовується даний вид правовідносин, та обставини, які мали місце. Просив стягнути з відповідача на його користь суму вкладів відповідно до договорів банківських вкладів №320551 від 10.06.2014 року, №371303 від 08.12.2014 р., №375374 від 22.12.2014 року у розмірі 138922,21 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3,500 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав частково, при цьому пояснив, що на даний час він отримав кошти по депозитах, однак, просить стягнути з банку витрати понесені на правову допомогу. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення (телеграфного повідомлення). За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що вимога позивача не обґрунтована і не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що дійсно мали та мають місце обставини, вказані позивачем в позовній заяві, що стверджено копіями договорів банківських вкладів №320551 від 10.06.2014 року, №371303 від 08.12.2014 р., №375374 від 22.12.2014 року. Крім того, з пояснень позивача, вбачається що заборгованість ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» перед ним погашена. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст..1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно доданої до матеріалів позовної заяви квитанції №1/17 від 22 червня 2015 року, позивач, надав практикуючому юристу Бартусевич Владі Миколаївні за правову допомогу грошові кошти в розмірі 3500,00 грн. Суд не вважає дану квитанцію належним та допустимим доказом того, що правова допомога позивачу надавалася саме при підготовці даного позову, оскільки до квитанції не додано самої угоди про надання правової допомоги від 15.05.2105 року та акту виконаних робіт згідно цієї угоди.

Outcome: dismissed