Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. Просив постановити рішення, яким зобовязати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою (паю). Стверджує, що відповідачі самовільно захопили належну позивачу на праві власності земельну ділянку площею 1,8633 га. та чинили перешкоди під час винесення в натуру паїв, серед яких був також пай позивача. Представники позивача в судове засідання зявились, позов підтримали просили його задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання зявилась, проти позову заперечили. Стверджували, що відповідач користується даною земельною ділянкою десь з 1993 року. Зокрема у 1993 році родичці відповідача була надана дана земельна ділянка. Після її смерті відповідач успадкував дану земельну ділянку і продовжував нею користуватись. Крім того, у 2001 році відповідач також отримав пай і вважає, що пай йому надано також в цьому місці. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Від нього повернувся конверт з відміткою «відмовився від отримання». Суд вважав за можливим продовжити розгляд справи без нього. Представник Суходільської сільської ради [PERSON] позов підтримав. Вважав, що він є обґрунтований, оскільки у відповідачів не має жодної правової підстави користуватись земельною ділянкою позивача. Представник також стверджував, що виділення земельної ділянки [PERSON] згідно рішення 1993 року стосувались земельної ділянки біля житлового будинку останньої, а тому жодного відношення до спірної земельної ділянки це рішення не має. Крім того наданий відповідачу [PERSON] пай територіально знаходиться зовсім на іншому полі. Суд, заслухавши пояснення сторін, пояснення в якості спеціаліста начальника Перемишлянського районного виробничого відділу Львівської регіонально філії Центру ДЗК [PERSON], дослідивши матеріали справи встановив такі обставини та правовідносини. З акту від 6.10.2015 року (а.с.8) вбачається, що дійсно під час винесенння в натуру земельних паїв (в т.ч. паю позивача) із сторони ряду громадян (серед яких був також відповідач [PERSON]М.) чинились перешкоди у їх винесенні. Сторони визнали та не заперечували той факт, що відповідач [PERSON] з1993 року користувався частиною спірної земельної ділянки позивача. З державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №057111 від 26.12.2001ррку (а.с.6) вбачається, що позивачу належить на праві власності земельна ділянка на території Суходільської сільської ради площею 1,8633 га. (надалі спірна земельна ділянка). З державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №057031 від 26.12.2001року (а.с.28) вбачається, що відповідачу [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка на території Суходільської сільської ради площею 0,9592 га. Як вбачається з даних актів вони видані на підставі одного і того ж рішення Суходільської сільської ради. В матеріалах справи також містяться схеми розпаювання земель колгоспу, з яких вбачається, що земельна ділянка (пай) позивача [PERSON] знаходиться на полі №9 (а.с.35). В той час, як земельна ділянка (пай) відповідача [PERSON] знаходиться на полі №5 (а.с.36). Дані обставини також були підтверджені поясненнями спеціаліста ЦДЗК [PERSON], який з наявних в матеріалах справи планів та схем підтвердив той факт, що земельні ділянки (паї) сторін територіально знаходяться в різних місцях. Відповідачем [PERSON] та його представником надано суду копія рішення від 12.12.1993р. про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,60 га. для ведення особистого підсобного господарства і обслуговування жилих і господарських будівель (а.с.31-34). Як стверджував відповідач частина даної земельної ділянки площею 0,23 га. була надана його родичці саме на частині спірної земельної ділянки. Однак, відповідачем так і не було надано суду жодних схем, планів та інших документів (в т.ч. Державних актів), які могли б підтвердити його слова. Як і не були надані документи, які б свідчили, що відповідач [PERSON] успадкував дану земельну ділянку чи право на користування нею. Згідно чинного на момент прийняття відповідних рішень законодавства (ст.22 ЗК України станом на 12.12.1993 року; ст.ст.125, 126 ЗК України станом на 26.12.2001р.) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На підставі ст.ст. 11, 60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. З наданих суду доказів вбачається, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. В свою чергу відповідачем та його представником не надано суду жодного доказу, який би свідчив про обґрунтованість їх заперечень. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved