Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, уточнивши свої вимоги, (а. с. 2-7, 24-28, 62-65), в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] (далі за текстом, спірний будинок). В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачі в спірному будинку фактично ніколи не проживали, а [PERSON] було зареєстровано у спірному будинку для отримання державної допомоги при народженні дитини в 2005 році, оскільки вона була дружиною онука позивача та не мала офіційного місця проживання, з того часу участі в оплаті комунальних послуг відповідачі не беруть, поточний та капітальний ремонт будинку не проводять. Позивач, а також члени його сім'ї самостійно несуть усі витрати на утримання спірного будинку в належному стані. Відповідачі та треті особи - Печенізький РС ГУДМС України в Харківській області та [PERSON], у судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно (відповідні повідомлення відповідачів а. с. 42, 50-51, 52-53, 54-55, 57, 78-79, 80-81, 82-83, 88-89, 90-91, 92-93; третіх осіб а.с. 40, 46, 48, 60, 68, 72-73, 87), про причину неявки суду не повідомили, будь-яких пояснень або заперечень суду не надали. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ради опіки та піклування Артемівської сільської ради, проти позову не заперечував. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд досліджує спірні правовідносини відповідно до частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України на підставі доказів, поданих сторонами. Як убачається з матеріалів справи, житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу - [PERSON], та третій особі - [PERSON] на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 4 березня 2011 року (а. с. 10-11). Відповідно до відомостей, які містяться на сторінці 11 паспорту [PERSON] (а.с. 15) та, які наведені Печенізьким РС ГУДМС України в Харківській області у довідках № 341, 292, 291 від 6 серпня та 11 вересня 2014 року, [PERSON] зареєстрована у спірному будинку (а.с. 37), а щодо її неповнолітніх доньок - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16-17), відомості щодо їхньої реєстрації у спірному будинку відсутні (а.с. 34, 35). Проте, згідно облікової картки об'єкту по господарського обліку на 2011-2015 роки № 0059-1 по домогосподарству № 35 по вулиці Камишева в селі Артемівка, Печенізького району, Харківської області, в графі «Відомості про членів домогосподарства з реєстрацією місця проживання на території ради» зазначені [PERSON] та її доньки [PERSON], [PERSON] (а.с. 97-98). Батько неповнолітніх відповідачок - [PERSON] (а.с. 16-17), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 99-100). 13 червня 2014 року депутатом Артемівської сільської ради [PERSON] було складено акт на предмет проживання у спірному будинку відповідачів, в якому зазначено, що вони в цьому будинку не проживають (а.с. 18). Допитаний у судовому засіданні свідок - [PERSON], повідомив суду, що він проживає за адресою: [ADDRESS], та є сусідом позивача. Проте, жодного разу відповідачів за зазначеною адресою не бачив, з ними не знайомий, проживання їх у спірному будинку заперечував. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] була дружиною онука позивача, а її доньки - [PERSON] та [PERSON], є правнучками позивача, оскільки відповідачки фактично не проживають у спірному будинку та не ведуть з його власниками - [PERSON] та [PERSON], спільного господарства, то в розумінні частини 2 статті 64 Житлового кодексу України вони не є членами сім'ї власників цього будинку. Згідно статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як зазначив позивач і це підтверджується поясненнями свідка [PERSON] та актом виконкому Артемівської сільської ради, відповідачі ніколи не проживали у спірному будинку. Відповідачі участі в утриманні спірного будинку та оплаті комунальних платежів на виконання вимог статей 66, 67 Житлового кодексу України не брали, спільного господарства з позивачем не вели, будь-яких речей в спірному будинку не мають та ніколи фактично там не проживали, тобто термін відсутності відповідачів складає понад шість місяців. Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а згідно частини 1 статті 319, частини 1 статті 321 цього ж Кодексу власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, при цьому він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним цих прав. Через наявну реєстрацію відповідачів позивач обмежений у своєму законному праві користуватись та розпоряджатись належним йому майном. Судом не встановлено наявності будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідачів за місцем проживання та збереження за ними права користування спірним житлом відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України. Відповідачі не надали суду будь-яких заперечень та не повідомили жодної поважної причини своєї відсутності у спірному житлі, у зв'язку з чим, суд вважає недоведеною поважність причин такої відсутності. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність без поважних причин відповідачів в спірному будинку понад шість місяців, що відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу України є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування спірним житлом, та є належним способом захисту порушеного права власності позивача відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України. Задовольняючи позовні вимоги щодо позбавлення права користування спірним будинком неповнолітніх відповідачок - [PERSON] та [PERSON], суд виходив з наступного. Відповідно до частини 2 статті 65 та частини 1 статті 161 Житлового кодексу України неповнолітні діти можуть набути право користування житлом шляхом вселення до своїх батьків без згоди всіх членів сім'ї, які проживають разом з ними, та без згоди власника цього житла. Як убачається з матеріалів справи, місце проживання неповнолітніх відповідачок - [PERSON] та [PERSON], не було зареєстроване в порядку статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», проте, було закріплене Артемівською сільською радою Печенізького району Харківської області у погосподарській книзі, при цьому таке право користування спірним житловим будинком є похідним від права їхньої матері на користування цим житлом, та не може бути реалізоване за відсутності такого права у останньої. З огляду на те, що місце проживання неповнолітніх відповідачок не зареєстроване, їхнє право користування спірним будинком нерозривно пов'язане з таким самим правом їхньої матері. Оскільки відповідачка [PERSON] втратила право користування спірним будинком, а батько неповнолітніх відповідачок такого права не має, адже зареєстрований за іншою адресою в місті Харкові (а.с. 99-100), то, внаслідок задоволення позову в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним будинком, її неповнолітні діти автоматично втрачають право на вселення до цього житла, а від так і право користування ним. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved