Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 18 квітня 2020 року ним був підписаний договір СА 00233 з ФОП [PERSON] про виготовлення та передачу ПВХ конструкцій у вигляді метало пластикових вікон. На виконання умов договору ним 18 квітня 2020 року сплачено 5000 грн, 23 квітня 2020 року 7000 грн та 29 квітня 2020 року 10000 грн. Однак, до цього часу відповідачем умови договору не виконані. 22 жовтня 2020 року він звернувся до відповідача з досудовою претензією, яку останній проігнорував. Дані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просить розірвати договір АС 00233 від 18 квітня 2020 року укладений між сторонами та стягнути з відповідача на його користь фактично сплачені суми у розмірі 22000 грн. 27 листопада 2020 року судом відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20 травня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. Позивач 08 липня 2021 року надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повісток, які повернулись до суду не врученими з зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 17-18, 24-25), та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада» (а.с. 21, 27). З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 18 квітня 2020 року [PERSON] (замовник) уклав з ФОП [PERSON] (виконавець) Договір № СА 00233, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобовязується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкції за максимальними розцінками виконавця, а замовник зобовязується оплатити і прийняти готові вироби і роботу відповідно до умов договору (а.с.6 -7). Відповідно до п. 2.1 даного договору, вартість виробів складає 22000 грн, 5000 завдаток (п. 2.2), борг «до передачі у власність» - 17000 грн (п. 2.3). З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (а.с. 13) вбачається, що [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , з 10 грудня 2018 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності: 46.19 діяльність посередників торгівлі товарами широкого асортименту, 96.09 надання інших індивідуальних послуг, 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, та 09 червня 2020 року ФОП [PERSON] припинив свою підприємницьку діяльність. Як вбачається з копій квитанцій та виписки по картковому рахунку позивач сплатив на виконання умов договору 18 квітня 2020 року - 5000 грн, 23 квітня 2020 року - 7000 грн, 29 квітня 2020 року - 10000 грн (а.с. 6,8, 9-10) \~ \~ \~ \~22 жовтня 2020 року позивач надіслав на адресу відповідача досудову претензію про розірвання договору та повернення коштів (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526, 530, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли договірні правовідносини щодо організації роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій, а саме укладено договір про виконання робіт. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, замовник має право вимагати відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, а згідно ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Крім того, оскільки позивач є споживачем товару, який йому повинен був передати відповідач (виконавець за договором), то на правовідносини позивача із відповідачем розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Захист прав споживачів здійснюють також суди. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Виробник (виконавець) зобов`язаний забезпечити використання продукції за призначенням протягом строку її служби, передбаченого нормативним документом або встановленого ним за домовленістю із споживачем, а в разі відсутності такого строку, - протягом десяти років. Відповідності до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Судом встановлено, що відповідач не виконав умов договору і прострочив його виконання, враховуючи, що відповідач вказані у позові обставини не спростував, суд вважає, що у позивача є всі підстави для розірвання договору через невиконання виконавцем його умов, та стягнення сплаченої суми за надані послуги, які відповідачем виконано не було. У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору, а відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь держави стягується судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved