Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що з 2011 року він працював на підприємстві ПАТ «АЗОТ». 01 травня 2013 року він був переведений на посаду інженера з організації експлуатації та ремонту бюро технічного нагляду відділу головного будівельника. За наказом Голови Правління ПАТ «АЗОТ» від 07.02.2017 року №109 відбулися зміни в організації виробництва та праці, шляхом скорочення штату працівників. Займана ним посада підпадала під скорочення, а відповідно робоче місце до вивільнення. Згідно наказу №423-ВК від 18 квітня 2017 року про припинення трудового договору він, як фахівець, був звільнений з посади з 19 квітня 2017 року на підставі ст.41 п.1 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку та компенсацією за 74 календарні дні за невикористану відпустку за період з 14.09.2012 року по 19.04.2017 року. Під час підписання наказу про звільнення було надано розрахунковий листок за квітень 2017 року, який він підписав. За даним листком йому була нарахована заробітна плата за 4 днів в розмірі 1242,88 грн., компенсація за 74 дні відпустки в розмірі 18897,51 грн. та середньомісячний заробіток в розмірі 6556,03 грн., а всього 26696,42 грн., що до виплати становила сума в розмірі 21289,21 грн. Проте з часу звільнення з роботи відповідач частково виконав свої зобовязання щодо вивільнення працівників та перерахував йому на картковий рахунок кошти в розмірі 11 788,91 грн., інша сума в розмірі 9 500,30 грн. до цього часу не перерахована. 25 квітня 2017 року він звернувся із заявою до Управління держпраці в Черкаській області щодо несвоєчасної виплати заробітної плати. 03 травня 2017 року згідно відповіді №В-555/14-1 було встановлено, що в ході перевірки ПАТ «АЗОТ» виплата заробітної плати працівникам підприємства в тому числі звільненим проводиться з порушенням строків встановленими вимогами Кодексу законів про працю України та Закону України «Про оплату праці». Оскільки, відповідач не провів розрахунок в день звільнення, при неоспорюваності суми заборгованості, він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки такого розрахунку, тому звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги збільшив та просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 29\~033,67 грн., який визначений без утримання прибуткового податку з громадян та інших обовязкових платежів. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що заборгованість по заробітній платі та, як наслідок, виникнення зобовязання щодо слати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні утворилися у звязку з тим що діяльність відповідача було поставлено в залежність від ціни на природній газ, який є основною сировиною для виробництва продукції ПАТ «АЗОТ», а також вартості імпортних мінеральних добрив. Відповідач не зміг вчасно провести виплату заробітної плати на користь позивача не через умисну бездіяльність або відсутність грошових коштів, а через відсутність об'єктивних можливостей розпорядитися наявними грошовими коштами або майном для виконання грошових зобов'язань по сплаті суми заробітної плати. Розмір заявленої до стягнення позивачем суми середнього заробітку значно більший розміру самої заборгованості по заробітній платі, то відповідно нарахована позивачем компенсація в будь-якому випадку підлягає істотному зменшенню для збереження принципу співмірності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 2011 року позивач працював на підприємстві ПАТ «АЗОТ». 01 травня 2013 року [PERSON] був переведений на посаду інженера з організації експлуатації та ремонту бюро технічного нагляду відділу головного будівельника. За наказом Голови Правління ПАТ «АЗОТ» від 07.02.2017 року №109 відбулися зміни в організації виробництва та праці, шляхом скорочення штату працівників. Займана позивачем посада підпадала під скорочення, а відповідно робоче місце до вивільнення. 18 квітня 2017 року згідно наказу №423-ВК про припинення трудового договору позивач був звільнений з посади з 19 квітня 2017 року на підставі ст.41 п.1 КЗпП України за скороченням штату працівників. Згідно розрахункового листа ПАТ «Азот» позивачу була нарахована заробітна плата за 4 днів в розмірі 1242,88 грн., компенсація за 74 дні відпустки в розмірі 18897,51 грн. та середньомісячний заробіток в розмірі 6556,03 грн., а всього 26696,42 грн., що до виплати становила сума в розмірі 21289,21 грн. З часу звільнення з роботи відповідач частково виконав свої зобовязання щодо вивільнення працівників та перерахував позивачу на картковий рахунок кошти в розмірі 11 788,91 грн., інша сума в розмірі 9 500,30 грн. до цього часу не перерахована. 25 квітня 2017 року позивач звернувся із заявою до Управління держпраці в Черкаській області щодо несвоєчасної виплати заробітної плати. 03 травня 2017 року отримав відповідь №В-555/14-1, згідно якої було встановлено, що в ході перевірки ПАТ «АЗОТ» виплата заробітної плати працівникам підприємства в тому числі звільненим проводиться з порушенням строків встановленими вимогами Кодексу законів про працю України та Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України\~у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1ст. 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв'язку з положеннями ст. ст.\~116,\~117,\~237-1 КЗпП України\~слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція, яка відповідно до положень\~статті 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс1. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Для визначення середньоденного заробітку сумарний заробіток за два останніх місяці ділиться на кількість робочих днів за останні два місяці (лютий 2017 року - 20 днів, березень 2017 року - 22 дні). Як вбачається із довідки про доходи ПАТ «АЗОТ» від 26 липня 2017 № 388, заробітна плата позивача у лютому 2017 року становила 6439,78 грн., а у березні 2017 року 6672,28 грн. Тому середньоденний заробіток позивача становив 312,19 грн. (6439,78 грн. + 6672,28 грн. : 42 = 312,19 грн. З червня 2017 року по жовтень 2017 року кількість днів затримки становила 93 дні (розрахунок кількості робочих днів проведений на підставі листів Мінсоцполітики України 04.09.2013 року № 9884/0/14-13/13 від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13), а саме червень 20 днів, липень 21, серпень 22, вересень 21, жовтень 9 днів. Таким чином розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 29\~033,67 грн. (93 дні х 312,19 грн. = 29\~033,67 грн.) Відповідно до\~ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved