Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно нього. Позов мотивував тим, що відповідачка по справі [PERSON] є його матір`ю. З дня його народження він проживав разом з батьком в м. Києві, а після смерті батька разом з хрещеною. Мати до 16 років не отримувала свідоцтво про його народження, у зв`язку із чим його батько змушений був звернутися до суду із заявою про встановлення факту його народження. Разом з тим, зазначив, що мати не піклувалася ним, не надавала та не надає матеріальної допомоги. У зв`язку із тим, що мати ніколи не приймала участі у його вихованні, не виконувала свої батьківські обов`язки, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2020 року у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Протокольною ухвалою суду від 03 червня 2021 року у даній справі було закрито підготовче провадження та за згодою учасників справи призначено розгляд справи по суті на 03 червня 2021 року. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав викладених в ньому, просили суд позов задовольнити. Позивач зазначив, що свою матір він не знав все своє дитинство, бачив її лише два рази. Все своє життя він проживав з батьком або з хрещеною, які займалися його вихованням та піклуванням про нього. Після смерті батька він почав постійно проживати із хрещеною мамою. Окрім того, зазначив, що з вини матері він не мав Свідоцтва про народження. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, проти позбавлення її батьківських прав не заперечувала. Представник служби у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації в судовому засіданні поклалася на розсуд суду. Представник служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Між тим, на адресу суду направив лист в якому просив суд розглядати справу без присутності представника служби та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини, відповідно до чинного законодавства України. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та покази свідка [PERSON] , вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05 лютого 2019 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/6254/18, було задоволено заяву [PERSON] , який діяв в інтересах неповнолітнього [PERSON] про встановлення факту народження дитини. Даним рішенням встановлено факт народження дитини чоловічої статті - [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та батька [PERSON] (а.с. 63-67). Так, на підставі виказаного вище рішення, Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 20 вересня 2019 року видано Свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , Серія [NUMBER] , в якому батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 54). Між тим, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] виданим 10 вересня 2019 року (а.с. 58). Як вбачається з наявного в матеріалах справи Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 103/8856/41/3 від 05 листопада 2020 року, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вона ухилялася від виховання та утримання дитини (а.с. 202-203). Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що коли дитині був один рік та 3 місяці, відповідачка десь пропала залишивши дитину на батька. До дитини мати не з`являлася, свідоцтва про народження дитини не зробила, у зв`язку із чим факт його народження був встановлений через суд. Разом з тим, зазначила, що позивач почав проживати з нею з першого класу, вона не заперечувала проти його спілкування з матір`ю. Мати позивача не цікавилася його життям, здоров`ям, долею, навчанням, не надавала йому ніякої допомоги. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується Висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 103/8856/41/3 від 05 листопада 2020 року, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено самою відповідачкою, що остання не виконувала батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] . У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved