Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій зазначає, що в 2011 році зареєстровано шлюб між сторонами, сторони мають неповнолітню дитину, яка на даний час за домовленістю сторін проживає з відповідачем. Вважає, що подальше спільне сімейне життя неможливе, тому просить суд розірвати шлюб між сторонами. Під час розгляду справи відповідачем подано зустрічний позов, в якому вона просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини за 31 календарний місяць, тобто за строк, який батько відмовлявся від утримання дитини, у розмірі ? частки (але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від середньомісячного доходу відповідача у відповідному році за 2014, 2015, 2016 роки) та аліменти в розмірі 1 500 гривень щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, які в подальшому уточнила та просила стягнути аліменти за попередні роки - за 31 місяць в твердій грошовій сумі на загальну суму 37 200 гривень. Позивач в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі, вимоги зустрічного позову визнав частково, а саме: заперечив проти вимог про стягнення аліментів за минулі роки, в іншій частині вимог зустрічного позову щодо стягнення аліментів щомісячно в розмірі 1 500 гривень визнав та пояснив, що допомагати дитині він не відмовляється, він пропонував відповідачці за первісним позовом допомогу на дитину. Він платив допомогу на дитину в розмірі 1 000 гривень щомісяця на відкритий рахунок в банку, з дитиною він мало спілкується, але інколи приходить. Відповідач в судовому засіданні вимоги первісного позову про розірвання шлюбу визнала та не заперечила проти їх задоволення. Вимоги зустрічного позову підтримала в повному обсязі та пояснила, що вона не проживає з позивачем вже декілька років, має дохід в місяць в середньому 1 700 гривень. Позивач якийсь період надавав допомогу дитині, допомагав продуктами харчування, потім він платив в місяць по 1 000 гривень, вона просила його платити більше, але він відмовлявся, також він обіцяв платити кошти на рахунок дитини. Свідок [PERSON] будучи хрещеною матір'ю дитини в судовому засіданні пояснила, що вона проживала з ними до весни 2017 року, батько дитини рідко приходив до дитини і весь цей час мати утримувала її самостійно. Свідок [PERSON] будучи сусідом відповідача за первісним позовом в судовому засіданні пояснив, що відповідач за первісним позовом проживала з дитиною сама, батько дитини інколи приїздив, останній раз приблизно 2 місяці тому, він ніколи не приходив в дитячий садочок до дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сторони розійшлися після того, коли народилась дитина, позивач за первісним позовом в перші місяці після народження допомагав дитині, привозив продукти харчування, ліки та подарунки, а останнім часом перестав допомагати. Свідок [PERSON] будучи другом сім'ї в судовому засіданні пояснив, що батько дитини приходить до дитини приблизно 5-7 разів на рік. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того закон\-них підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши позивача, відповідача, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає первісні позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, а зустрічний позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Шлюб між сторонами зареєстровано 30 квітня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають спільну неповнолітню дитину: дочку [PERSON] [INFO], яка знаходиться на утриманні відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження, довідкою. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі фактично припинили шлюбні відносини, на примирення не погоджуються, відповідач позов визнала в повному обсязі, тому суд приходить до висновку, що зберегти вказану сім'ю не можливо і вважає за необхідне шлюб розірвати. Визнання позовних вимог про розірвання шлюбу відповідачем за первісним позовом не суперечить закону, не порушує права чи законні інтереси інших осіб, тому відповідно до ст.174 ЦПК України первісний позов слід задовольнити повністю. Прізвище позивача після розірвання шлюбу слід залишити без змін. При вирішенні зустрічного позову суд приймає до уваги наступне. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття, а відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька та (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в грошовій сумі. Батько дитини, відповідач по даній справі, в добровільному порядку не достатньо надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, хоч вона цього потребує, тому суд з врахуванням обставин зазначених в ст. 182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача кошти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, оскільки відповідач має регулярний заробіток і спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує, що позовні вимоги достатньо обґрунтовані, під час розгляду справи відповідач не довів неспроможність сплачувати аліменти у передбаченому позовом розмірі, розмір аліментів 1500 грн. не є значним для потреб дитини чи занадто обтяжливим для відповідача. При цьому будь-яких доказів на спростування доводів зустрічного позову про можливість відповідача сплачувати аліменти у передбаченому позовом розмірі він суду не представив, тому вимоги зустрічного позову в частині стягнення аліментів суд вважає переконливими і доведеними. Також слід врахувати, що при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі визначення їх мінімального розміру у процентному відношенні до прожиткового мінімуму законом не передбачено. Згідно ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Вимоги про стягнення аліментів за попередній період - за 31 місяць до подання позову до суду суд вважає недоведеними та такими, що не узгоджуються із положеннями ст.191 СК України, оскільки факт ухилення відповідача від утримання дітей належно не доведено. Так, як вбачається із пояснень сторін та підтверджується випискою із банківського рахунку, договору між сторонами протягом 2015 - 2017 років існувала усна домовленість про сплату аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно на банківський рахунок дитини, на виконання якої відповідач регулярно перераховував кошти, внаслідок чого на відповідному банківському рахунку станом на час вирішення справи перебуває приблизно 26 тис. грн. У 2017 році між сторонами виник спір щодо збільшення розміру аліментів до рівня 1700 грн. щомісячно, на що відповідач не погоджувався, а позивачеві стало відомо про те, що банківський рахунок, на який відповідач сплачував аліменти відкритий на ім'я самого відповідача. В судовому засіданні відповідач пояснив відкриття рахунку у банку на своє ім'я, а не на ім'я дитини, своєю необізнаністю, однак погодився перерахувати всі наявні на цьому рахунку кошти на визначений позивачем рахунок. Позивач в судовому засіданні визнала, що не вживала будь-яких заходів для зняття коштів із банківського рахунку, на який згідно усної домовленості відповідач сплачував аліменти, протягом останніх трьох років не пред'являла вимог до відповідача щодо стягнення аліментів у інший спосіб до пред'явлення цього позову. Посилання позивача за зустрічним позовом на покази свідків суд вважає обґрунтованими в частині стягнення аліментів (періодичних платежів), однак необґрунтованими в частині вимог про стягнення аліментів за попередній період, оскільки показаннями свідків підтверджується факт перебування дитини на утриманні матері, однак не підтверджуються будь-які обставини, які б свідчили про вжиття позивачем заходів для стягнення аліментів у позасудовому порядку або ухилення відповідача від сплати аліментів. Заперечення відповідача узгоджуються із наданими ним письмовими доказами та позивачем в цій частині не спростовані. За таких обставин, суд вважає, що всупереч приписам ч.2 ст.191 СК України позивач за зустрічним позовом не подала суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Враховуючи викладене, аліменти слід стягувати лише з часу звернення до суду. Таким чином первісний позов слід задовольнити в повному обсязі, а вимоги зустрічного позову слід задовольнити частково. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідачів за відповідними позовами.

Outcome: partial