Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом, в якому просить усунути йому перешкоди у здійснені права користуванні належною йому квартирою [ADDRESS], які створює йому відповідач тим, що не проживає в квартирі та не сплачує за комунальні послуги, визнавши відповідача такою, що втратила право користування квартирою та зобов'язавши Саксаганський РВ ГУ ДМС у м. Кривому Розі зняти відповідача з реєстрації з його квартири. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, пояснив, що відповідач з вересня 2013 року перестала проживати в його квартирі, забравши свої речі та переїхавши проживати в інше жиле приміщення, після чого він й заселився до квартири. Його представник в судовому засіданні пояснила, що насправді відповідач більше року не проживає в квартирі позивача, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування квартирою. Відповідач в судове засідання не з'явилась, тому на підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача і його представника суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представники третіх осіб, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явились. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Як було встановлено в судовому засіданні на підставі матеріалів справи і пояснень позивача та було прийнято останнім без заперечень, позивачеві на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (далі - Спірна квартира), в якій як член сім'ї позивача зареєстрована дочка позивача (відповідач у цій справі) та яка з вересня 2013 року, забравши всі свої речі, в Спірній квартирі не проживає, тому з вересня 2013 року у цій квартирі почав проживати позивач (а.с.6). Як на підставу свого позову позивач послався на обставини непроживання відповідача в Спірній квартирі, обґрунтувавши їх ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 391 ЦК України та ст. 150 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Однак позивач не довів судові того, що непроживання відповідача у Спірній квартирі якимось чином обмежує його право користування або розпорядження цією квартирою. Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі пояснень позивача суд установив, що відповідач не проживає у Спірній квартирі менш, ніж один рік, а наявності будь-якої домовленості між сторонами у судовому засіданні не встановлено. Отже, суд приходить до висновку про необґрунтованість цієї частини позовних вимог. Що ж до вимог про зобов'язання органу реєстрації зняти відповідача з реєстраційного обліку із Спірної квартири, то такі вимоги є похідними від решти вимог про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання відповідача такою, що втратила право користування Спірною квартирою, а відтак ця частина вимог також задоволенню не підлягає. Окрім того, відповідний орган реєстрації знімає фізичних осіб з реєстрації місця проживання протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, про зазначено у ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Таким чином, суд приходить до висновку, що за підстав, визначених позивачем в його позові, такий задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed