Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки про стягнення суми боргу та відсотків. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 20.12.2011 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики, згідно з яким він надав [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 4050,00 гривень із строком повернення до 20.01.2012 року, про що було складено письмову розписку. Відповідно до домовленостей, викладених у розписці від 20.12.2011 року, у разі порушення своїх зобов'язань за договором позики від 20.12.2011 року відповідачка зобов'язується відшкодувати позивачу 20% від суми займу за кожен день прострочення повернення основного боргу за розпискою. Також 20.12.2011 року позивачем було надано в борг відповідачці грошові кошти у сумі 2 650,00 гривень із строком повернення до 20.01.2012 року, про що було складено відповідну розписку. Відповідно до домовленостей викладених у розписці від 20.12.2011 року, у разі порушення своїх зобов'язань за договором позики від 20.12.2011 року відповідачка зобов'язується відшкодувати позивачу 20% від суми займу за кожен день прострочення повернення основного боргу за розпискою. 06.01.2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики №12, відповідно до якого позивач передав відповідачці у борг грошові кошти у сумі 6 500,00 гривень, що підтверджується розпискою від 06.01.2012 року, із строком повернення 06.02.2012 року відповідно до п.2. Договору. П.6 Договору позики від 06.01.2012 року була передбачена відповідальність позичальника у разі порушення умов повернення грошових коштів у вигляді відшкодування 20% від суми боргу за кожен день прострочення строку визначеного п.2 Договору. У забезпечення виконання відповідачкою умов договору від 06.01.2012 року, між [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Інтерпрайд» 10.10.2013 року був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання зобов'язання [PERSON] за договором позики. У зв'язку з тим, що відповідачка належним чином умови зобов'язання за договором позики від 06.01.2012 року не виконала, грошові кошти вчасно не повернула, тому станом на 01.01.2014 року утворилась прострочка сплати боргу за 724 дні у сумі 941 200 гривень, із розрахунку 724 дні х 1300,00 грн. (20% від суми 6500,00 грн.). Позивач також посилався на те, що в результаті неповернення [PERSON] грошових коштів за договором позики від 06.01.2012 року №12 йому була завдана моральна шкода, у відшкодування якої він просив стягнути з відповідачки на свою користь 5 000,00 грн.. Оскільки на теперішній час відповідачка грошові кошти за договором позики від 06.01.2012 року не повернула, від виконання зобов'язань ухиляється, тому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь суму боргу 6 500,00 гривень за договором позики від 06.01.2012 року №12, відсотки за несвоєчасне повернення грошових коштів за договором у сумі 941 200,00 гривень разом із моральною шкодою у сумі 5 000,00 гривень, а також понесені витрати по сплаті судового збору 3 654,00 гривень. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечував, просив справу слухати за його відсутності, про що надав письмову заяву. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день і час слухання справи повідомлялась належним чином, про зміну свого місця проживання та про причини неявки суду не повідомив, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Інтерпрайд», в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 20.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким він надав відповідачці у борг грошові кошти у сумі 4050,00 гривень із строком повернення до 20.01.2012 року, про що було складено письмову розписку (а.с. 7). Також 20.12.2011 року позивачем було надано в борг відповідачці грошові кошти у сумі 2 650,00 гривень із строком повернення до 20.01.2012 року, про що було складено відповідну розписку (а.с. 8). Відповідно до домовленостей викладених у розписці від 20.12.2011 року, у разі порушення своїх зобов'язань за договором позики від 20.12.2011 року відповідачка зобов'язується відшкодувати позивачу 20% від суми займу за кожен день прострочення повернення основного боргу за розпискою. 06.01.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики №12 (а.с.5), відповідно до якого позивач передав відповідачці у борг грошові кошти у сумі 6 500,00 гривень, що підтверджується розпискою від 06.01.2012 року (а.с. 9), із строком повернення 06.02.2012 року відповідно до п.2. Договору. П.6 Договору позики від 06.01.2012 року була передбачена відповідальність позичальника у разі порушення умов повернення грошових коштів у вигляді відшкодування 20% від суми боргу за кожен день прострочення строку визначеного п.2 Договору. У забезпечення виконання відповідачкою умов договору від 06.01.2012 року, між [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Інтерпрайд» 10.10.2013 року був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання зобов'язання [PERSON] за договором позики (а.с. 10). Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору;свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. За ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідальність за порушення грошового зобов'язання регламентується ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу). Згідно з ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов'язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов'язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов'язання. Така вимога може бути пред'явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов'язання. П. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності в тому числі інтелектуальних прав, наданих споживачам, інших цивільних прав,у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Дослідивши спірні правовідносини та, застосовуючи відповідні норми права, суд приймає до уваги правову природу у призначенні одного із видів забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки, розмір, порядок та умови стягнення якої, регулюється умовами договору або законом, однак повинні бути узгоджені з основними засадами цивільного законодавства зокрема справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Дана правова позиція викладена у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04.11.2015 року №6-1120цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Дослідивши текст договору позики №12 від 06.01.2012 року в частині штрафних санкцій у разі невиконання відповідачкою належним чином зобов'язання за п. 6, та враховуючи формулювання позовних вимог щодо застосування штрафних санкцій у вигляді стягнення відсотків на суму 941 200,00 гривень, які розраховані у спосіб притаманний розрахунку неустойки у вигляді пені, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для зменшення її розміру до 6 500,00 гривень, що дорівнює сумі боргу, через значне перевищення розміру збитків, що регламентовано вимогами ч. 5 ст. 551 ЦК України. Виходячи з принципів цивільного законодавства щодо свободи договору та підприємницької діяльності, а також враховуючи відсутність доведеності позивачем факту заподіяння йому фізичного болю або душевних страждань, що призвели до заподіяння моральної шкоди, саме через неповернення грошових коштів відповідачкою, суд вважає відсутніми законних підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає стягнути з [PERSON] витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial