Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він являється власником житлового будинку [ADDRESS]. В даному будинку, крім позивача, зареєстровано також місце проживання відповідачів які не проживають за вказаною адресою без поважних причин з 2012 року, а існування їх реєстрації порушує права позивача як власника житла, оскільки він вимушений сплачувати комунальні послуги за мешканців, які фактично не проживають в будинку. Посилаючись на ст.ст.391,405 ЦК України, просив визнати відповідачів таким, що втратив право користування зазначеним житлом. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за №2-52 виданого державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контори Алпеєвою Т.В. 28.01.2014 року, [PERSON] отримав у спадок та є власником житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON]. Право власності позивача на вищевказаний будинок підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №16856757 від 28.01.2014 року. Відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 27.11.2012 року розірвано шлюб, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Відповідно до акту обстеження для встановлення факту проживання осіб за місцем реєстрації №2646 від 17.05.2017 року, відповідачі значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] в якості членів сім'ї позивача, проте фактично за вказаною адресою не проживають з 2012 року. Частиною першою статті 383 ЦК України, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно положень ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що відповідачі з 2012 року не є членами сім'ї позивача, більше як один рік відсутні за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачами житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідачів у будинку позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, у зв'язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрат. Враховуючи, що позивачем понесені витрати за сплачений судовий збір в суму 640 грн. та 275 грн. за розміщення оголошення в газеті, вказані витрати підлягають стягненню з відповідачів солідарно на його користь в загальній сумі 915 грн.

Outcome: approved