Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.05.2016 року з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.03.2016 року і до повноліття дитини, але не менеше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, з січня 2019 року їх спільна дитина проживає разом з ним та повністю перебуває на його утриманні. Просив суд припинити з 09.10.2017 року стягнення з нього аліментів відповідно до рішення суду, та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.11.2019 року і до повноліття дитини. Сторони до суду не з`явились, позивач клопотав про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач причин неявки не повідомила, відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань не надала, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін без фіксації технічними засобами, на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03.06.2013 року було розірвано, являються батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.05.2016 року з позивача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.03.2016 року і до повноліття дитини, але не менеше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час вказане рішення чинне та перебуває на виконанні. З січня 2019 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] , позивачем у справі, та знаходиться на його утриманні, що стверджується даними акта від 11.12.2019 року. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно п.17 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, а також у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна норма визначена у ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених устаттях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що на даний час неповнолітня дитина сторін [PERSON] , 2006 року народження не проживає з матір`ю, з батьком дитина мешкає з 2019 року, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь матері аліментів, бо сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився, а дитина стала мешкати з батьком. Водночас, чинним законодавством не передбачено можливість внесення змін до виконавчого листа про стягнення аліментів чи його скасування. Тому, вимога про припинення стягнення з позивача аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2006 р.н., що стягуються за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.05.2016 року (справа №279/1669/16-ц) підлягає задоволенню, однак датою припинення стягнення з позивача аліментів суд вважає дату звернення з даним позовом до суду, зокрема 07.11.2019 року. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.ст.180,182 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач доказів неможливості сплати аліментів та інших обставин, що мають значення при вирішенні даного спору (матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, наявність інших утриманців), сплати аліментів в добровільному порядку не подала, доводів позивача не спростувала. Таким чином, враховуючи надене, суд вважає, що відповідач має можливість та зобов`язана надавати допомогу в розмірі, передбаченому законодавством на утримання неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: partial