Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсним свідоцтво на знак для товарів та послуг [NUMBER], яке зареєстроване в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 25.04.2008 року та видане власнику [PERSON], посилаючись на те, що знак «[INFO]» за цим свідоцтвом не відповідає умовам надання правової охорони, визначеним ст.ст. 6 та 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Так позивач вказав, що зареєстрований на ім'я відповідача [PERSON] знак «[INFO]» відтворює назву відомого в Україні твору літератури, створеного власною працею автора [PERSON] «[INFO]», а отже відповідач Державна служба інтелектуальної власності України не мала, на думку позивача, жодних правових підстав для реєстрації свідоцтва на знак для товарів та послуг [NUMBER]. Під час розгляду справи позивач змінив підстави позовних вимог та просив визнати свідоцтво недійсним, оскільки відповідно до п. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не можуть одержати правову охорону позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуг або особи, яка виробляє товар або надає послугу, через те, що ВАТ «НПК «Галичина» є власником пансіонату «[INFO]», що знаходиться в [ADDRESS], а тому реєстрація спірного знаку може ввести споживачів в оману щодо особи, яка надає послуги, зокрема організація відпочинку. Також позивач в якості зміненої підстави позову вказав на те, що видача свідоцтва на ім'я [PERSON] порушує права ВАТ «НПК «Галичина», а отже таке свідоцтво на підставі ст. 19 Закону України «Про охорони прав на знаки для товарів і послуг» може бути недійсним. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги зі зміненими підставами позову підтримали та просили про задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про змін підстав позову. Також представники вказали, що висновком експерта №49 від 30.10.2013 року судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності, проведеної за ухвалою суду від 19.09.2013 року, встановлено, що стосовно таких, наведених у свідоцтві України [NUMBER] послуг 36 класу МКТП, як: операції з нерухомістю, житлове керування, посередництво у забезпечуванні житлом; збирання наймової плати; наймання (орендування) квартир; агентства нерухомого майна; керування нерухомим майном, знак «[INFO]», за вказаним свідоцтвом є таким, що може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги. Представник Державної служби інтелектуальної власності України проти позову заперечував, посилаючись на те, що службою було здійснено реєстрацію знаку «[INFO]» із дотриманням всіх передбачених законом вимог та у встановленому порядку. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову також заперечував, вказавши на відсутність в позивача будь-яких порушених прав внаслідок реєстрації спірного позначення, а також пропуску позивачем строку позовної давності, який розпочав свій перебіг з 25.04.2008 року, тобто з дати опублікування відомостей про видачу оспорюваного свідоцтва, а тому такий строк сплив ще 25.04.2011 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом тільки 22.04.2013 року та не подав жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку. Кім того представник вказав на невідповідність вищевказаного висновку експерта №49 від 30.10.2013 року судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності чинному законодавству, оскільки вважає, що експерт не мав права проводити дане дослідження та саме дослідження проведено з порушеннями методології. Представник третьої особи у справі ТОВ «Інвестиції і консалтинг» проти позову заперечував, підтримав позицію представника [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що Державним департаментом інтелектуальної власності України, правонаступником якого є Державна служба інтелектуальної власності України, 25.04.2008 року видано на ім'я [PERSON] свідоцтво України [NUMBER] на знак для товарів та послуг «[INFO]», про що 25.04.2008 року було здійснено публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність». Також встановлено, що ТОВ «Інвестиції і консалтинг» володіє житловим комплексом з розвинутою інфраструктурою «[INFO]» у м. Трускавці і засновком товариства є [PERSON]. В то же час, Ват НПК «Галичина» є власником пансіонату «[INFO]», який знаходиться в [ADDRESS]. Як вказують представники позивача, через те, що ВАТ «НПК «Галичина» є власником пансіонату «[INFO]», що знаходиться в [ADDRESS], то реєстрація спірного знаку може ввести споживачів в оману щодо особи, яка надає послуги, зокрема організація відпочинку. Відповідно до висновку експерта №49 від 30.10.2013 року судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності, проведеної за ухвалою суду від 19.09.2013 року, встановлено, що стосовно таких, наведених у свідоцтві України [NUMBER] послуг 36 класу МКТП, як: операції з нерухомістю, житлове керування, посередництво у забезпечуванні житлом; збирання наймової плати; наймання (орендування) квартир; агентства нерухомого майна; керування нерухомим майном, знак «[INFO]», за вказаним свідоцтвом є таким, що може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги. В судовому засіданні судовий експерт Жила Б.В., яки проводив зазначене вище дослідження, підтвердив викладені ним висновки. Згідно п. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не можуть одержати правову охорону позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуг або особи, яка виробляє товар або надає послугу. В той же час, судом встановлено, що позивач ВАТ «НПК «Галичина» не надає самостійно вказаних вище послуг із використанням спірного знаку «[INFO]», а здійснює згідно витягу з державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців діяльність з виробництва продуктів нафто перероблення, виробництво електроенергії, постачання пари, гарячої води та кондіціонованого повітря, оптову торгівлю твердим, рідким , газоподібним паливом і подібними продуктами, роздрібну торгівлю парним. Також встановлено, що позивачем не подано доказів на підтвердження вчинення дій спрямованих на реєстрацію позначення «[INFO]» як знаку для товарів чи послуг, чи доказів того, що товариством здійснено значну чи серйозну підготовку для його використання як позначення для послуг, що надаються позивачем. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року у справі №1-10/2004 року поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Виходячи з викладеного, вбачається, що з позовом про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів та послуг може звернутись лише та особа, яка має намір захистити свої порушені, невизнані чи оспорені права, а тому передумовою для такого звернення має бути обов'язкова наявність таких порушених, невизнаних чи оспорених прав. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи з викладеного вище, суд вважає недоведеним факт наявності порушених, невизнаних чи оспорених прав позивача, пов'язаних із використанням спірного знаку «[INFO]», а отже в позивача ВАТ «НПК «Галичина» фактично відсутні підставі для звернення до суду із вказаним вище вимогами. В свою чергу слід зазначити, що статтею 257 ЦК України встановлено загальної строк позовної давності тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів справи, строк позовної давності в даному випадку розпочав свій перебіг з 25.04.2008 року, тобто з дати опублікування відомостей про видачу оспорюваного свідоцтва, а тому такий строк сплив ще 25.04.2011 року, в той час як позивач звернувся до суду з даним позовом тільки 22.04.2013 року та не подав жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку. На переконання суду, позивач, маючи наміри здійснювати власну діяльність із використанням позначення «[INFO]», мав можливість та був зобов'язаний з'ясувати чи не використовується дане позначення іншою особою. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд, враховуючи заяву представника відповідача [PERSON] про застосування наслідків спливу строку позовної давності та з урахуванням викладеного вище, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed