Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором позики від 03.06.2019 року у розмірі 42031 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка отримала в позику від нього грошові кошти у вказаному розмірі строком на 90 календарних днів, але їх добровільно не повертає, через що він вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. На підтвердження розміру заборгованості ним надано розписку позичальника. Позивач у судове засідання не з`явився, але від нього надійшла до суду заява, в якій він вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та розгляд справи просить проводити у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про день слухання справи належним чином, відзив на позов не подала, а тому суд, приймаючи до уваги заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-50цс13. В правовій позиції, сформованій Верховним Судом України в постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України зазначено, що договір позики (на відміну від кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13.12.2017 року справа № 309/3458/14-ц). У судовому засіданні встановлено, що 03.06.2019 року між сторонами у простій письмовій формі був укладений договір позики, відповідно до якого відповідачка отримала від позивача у позику грошові кошти в сумі 42031 грн., які зобов`язалася повернути в повному обсязі позивачу протягом 90 календарних днів з дня отримання позики, про що свідчить договір займу грошових коштів (а.с. 6). Факт отримання грошових коштів також підтверджується розпискою відповідачки від 03.06.2019 року (а.с.7). У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В порушення вказаних вимог, відповідачка не виконала своє зобов`язання по поверненню грошових коштів, а тому суд вважає можливим стягнути з неї заборгованість за договором позики, укладеним між нею та позивачем. Крім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подачу позовної заяви до суду у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved