Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивують тим, що він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. Під час подружнього проживання вони придбали трикімнатну квартиру загальною площею 56,6 кв.м., яка розташована в [ADDRESS] та зареєстрована на відповідачку. Однак на придбання квартири вони витратили грошові кошти в рівних частках по 62200 грн. кожний і він має право на ? її частину. Відповідачка не бажає в добровільному порядку провести розподіл квартири, тому просив виділити йому 1/2 частину, визнавши за ним право власності на її частину. В судовому засіданні [PERSON] уточнивши свої вимоги, пояснив, що вони з відповідачкою перебувають у шлюбі. За спільні кошти ними була придбана квартира, однак договір її купівлі-продажу був укладений тільки на відповідачку, у зв'язку з чим і реєстрація була проведена на неї. Вважаючи, що квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, просив визнати за ним право власності на ? частину квартири без її фактичного поділу в натурі. Відповідачка [PERSON] не заперечуючи факт придбання квартири в період шлюбу з позивачем, вважала, що їй необхідно залишити більшу частину квартири з врахуванням того, що на її утриманні знаходиться малолітня дитина. Вислухавши доводи сторін, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 31.01.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилася спільна дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с.4,5). Згідно договору купівлі-продажу від 01.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Буринського нотаріального округу Головенською Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1346, відповідачкою, в період шлюбу, була придбана трикімнатна квартира загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], державна реєстрація якої була проведена на неї, що підтверджується показами сторін, договором купівлі-продажу, витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічним паспортом на квартиру (а.с.6-10) . Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з частини другої статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 70 ч.1 СК України встановлено, що у разі поділу такого майна, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що будь-яких домовленостей з приводу спірного майна ними не укладалося, квартира придбана за спільні кошти і в період шлюбу, а тому суд, у відповідно до ст. 60 СК України, вказану квартиру вважає спільною сумісною власністю подружжя і частки сторін є рівними, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Що стосується доводів відповідачки про збільшення її частки у зв'язку із проживанням з нею малолітньої дитини, суд вважає що вони не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки судом не встановлено умов, передбачених ч.2 ст.70 СК України, коли суд може відступити від засад рівності часток подружжя. Крім цього остання також не зверталася із вимогою до суду про стягнення аліментів з позивача (ч.3 цієї статті), а дитина фактично перебуває на їхньому спільному утриманні та вихованні.

Outcome: approved