Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування кого зазначив, що йому на підстав договору дарування належить житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS]. 13.08.2010 року він звернувся до ТОВ Науково-виробниче підприємство «Укргеопроект» з заявою про складання технічної документації із землеустрою для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та присадибної ділянки. 29.09.2010 року рішенням Криворізької міської ради Дніпропетровської області за №4082 йому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку для подальшої передачі у власність під будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель і споруд та ведення садівництва. Відповідно до акту обстеження та узгодження зовнішніх меж землекористування (землеволодіння), складеного 10.12.2010 року, було проведено кадастрову зйомку фактичних меж землекористування та елементів забудови, та узгоджено межі земельних ділянок з суміжними землекористувачами: [PERSON], адреса: [ADDRESS]; [PERSON], адреса: [ADDRESS]; [PERSON], адреса: [ADDRESS]; [PERSON], адреса: [ADDRESS], та складено план земельної ділянки гр.. [PERSON], адреса: [ADDRESS]. Відповідно до зведеного план земельної ділянки, ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд S =0.1000га., ділянка якою користується [PERSON] S= 0,0787га. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку отриманого [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], виданого на підстав рішення Криворізької міської ради від 27.04.2011 року за №350, останній є власником земельної ділянки площею 0,1000га, у межах згідно з планом. Кадастровий номер земельної ділянки: 1211000000:240:0010. Державний акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №12110000100990, від 07.08.2012 року. Відповідачем [PERSON], що є землекористувачем суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] з недавнього часу почато будівництво гаражу та сараю на межі між їх земельними ділянками, при цьому відповідач самостійно без необхідних дозволів перенесла паркан в глиб його земельної ділянки приблизно на 1 метр, чим порушила його особисті та майнові права. В жовтні 2013 року він звернувся до Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Ради з метою сприяння у відновленні меж земельної ділянки та знесення самочинного будівництва, що порушують його права. Відповіддю від 28.10.2013 року за підписом голови Довгинцівської районної в місті Ради зазначено наступне: «Виїздом на місце встановлено, що факти викладені у зверненні підтвердились частково, а саме: будівництво гаражу на теперішній час не ведеться, фундамент гаражу збудовано на відстані 73 см. Від Вашої межі. Сарай збудовано відповідно огорожі наступним чином: кут від вулиці примикає до межі, а дальній кут розташований від межі на відстані 50 см. Відповідно до державних будівельних норм ДБН 360-92 **п.3.25* відстань від межі земельної ділянки до найбільш виступаючої частини будинку повинна бути не менше 1 м.» для вирішення спірного питання йому рекомендовано звернутись до суду. Тому він просить зобов'язати [PERSON] відновити межі земельної ділянки в натурі між домоволодіннями за адресою: [ADDRESS] у [ADDRESS] у м.Кривому Розі Дніпропетровської області на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст..186 Земельного кодексу України документації із землеустрою, а саме відповідно до даних Державного акту на право власності на земельну ділянку та Акту обстеження та узгодження зовнішніх меж землекористування (землеволодіння) виконаних земельно-кадастрових робіт. Зобов'язати відповідача [PERSON] знести самочинно збудований фундамент під гараж та сарай, розташований на межі земельних ділянок між домоволодіннями за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] у м.Кривому Розі Дніпропетровської області. Стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач та її представник [PERSON], кожен окремо позо не визнали, просили відмовити у його задоволенні, так як відсутні будь-які докази на підтвердження позову. Крім того відповідач зазначила, а представник позивача підтвердила, що паркан було встановлено саме позивачем. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивачу на підстав договору дарування належить житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). 29.09.2010 року Рішенням Криворізької міської ради Дніпропетровської області за №4082 йому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку для подальшої передачі у власність під будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель і споруд та ведення садівництва (а.с.8). Відповідно до ч.3 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Відповідно до ч.1 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з вимогами ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав суду належні та допустимі докази про те, що відповідачем порушуються його права. З огляду на наведене та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та підстав, на які посилається позивач у позові, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed