Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 05 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір без номера. Згідно даного договору [PERSON] отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пат КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту , а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Однак, відповідач [PERSON] зобов'язання згідно умов договору належним чином не виконав, а тому станом на 30.10.2014 року заборгував банку 13617,23 гривень, які позивач просить стягнути на його користь з відповідача. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився. До суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримуєу повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судове засідання також не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив суд у задоволенні позову відмовити з мотивів, викладених у поданому ним запереченні. У відповідності до ст.ст. 169, 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, без фіксування судового процесу і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з позовної заяви позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач [PERSON] 05грудня 2011 року уклали договір без номера, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач у позовній заяві стверджує, що свої зобов'язання по договору виконав у повному обсязі надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач зобов'язання визначені п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплати комісії на умовах, передбачених договором не виконав. Позивач вважає, що станом на 31.10.2014 року відповідач заборгував банку 13617,23 гривень з яких: 7341,13 грн. - заборгованість за кредитом; 5051,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 624,63 грн. - штраф (процентна складова). Даний розмір заборгованості позивач підтверджує наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості по договору без номера від 05.12.2011 року. Однак, обставини, на які посилається позивач у позові не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Так, у матеріалах справи відсутні такі документи, як договір без номера від 05.12.2011 року про отримання відповідачем кредиту у сумі 8000 гривень, а також графік погашення цього кредиту. З наявної у матеріалах справи анкети-заяви вбачається, що відповідач зазначив бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» 1500 гривень, що не відповідає обставинам, викладеним у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. В позовних вимогах позивач зазначає, що свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, у матеріалах справи немає жодного доказу виконання банком зобов'язання щодо надання [PERSON] кредитних коштів, визначених договором. Дана обставина ставить під сумнів розрахунок заборгованості за договором без номера від 05.12.2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 31.10.2014 року, на який посилається позивач, як на підставу своїх вимог щодо стягнення з відповідача нарахованої йому заборгованості по договору. Крім того, суд ухвалою від 25 березня 2015 року, з метою повного, всебічного та об'єктивного дослідження обставин справи, витребовував від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну справу за кредитним договором № б/н від 05.12.2011 року, однак жодного документу позивачем суду не надано. Статтями 11 та 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що позивач всупереч зазначених норм не надав суду належних доказів, якими він обґрунтовує свої вимоги, суд вважає, що підстав для задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.12.2011 року в розмірі 13617,23 грн., немає, а тому в задоволенні позовної заяви слід відмовити. Що стосується позовної вимоги про стягнення судових витрат, то суд вважає, що виходячи із змісту положень ст. 88 ЦПК України вона також не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed