Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 28.11.2018 року мотивуючи\~ тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 23.01.2015 року, від спільного життя дітей не мають, однак, спільної згоди для розірвання шлюбу в порядку ст. 106 СК України вони не досягнули. Причиною звернення до суду з даним позовом є те, що сімейне життя з відповідачем не склалось, останнім часом зникло взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки, кожен із них живе окремим життям та своїми інтересами, вони припинили сімейно шлюбні відносини та ведення спільного господарства, шлюб носить формальний характер, тому просив його розірвати. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просив шлюб розірвати. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити дошлюбне прізвище. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.01.2015 року у відділі ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 50, від спільного життя дітей не мають, протягом тривалого часу сімейно шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, сімя розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам, що підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами. Отже, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони мають стійке волевиявлення щодо розірвання шлюбу, а примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач сплатив при подачі позову судовий збір в розмірі 704, 80 грн. ( а.с.1). Таким чином, враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 352, 40 грн. та повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 352, 40 грн.

Outcome: approved