Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі проекту висновку служби у справах дітей Одеської міської ради від 13 грудня 2019 року за № 07/12118 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] , а/з від 22.11.2014 року № 11933, реєстрація - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції) та клопотання КУ «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» від 09.10.2019 року № 854 щодо позбавлення батьківських прав гр.. [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , який з 13.05.2019 року перебуває у даному закладі і по теперішній час. Відомості про батька дитини до актового запису про народження внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Мати - [PERSON] , [INFO] , згідно з довідкою, наданою відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 08.08.2019 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 24.07.2019 року за № 75, [PERSON] [INFO] , перебуває на обліку дітей, як такий, що опинився в складних життєвих обставинах, у зв`язку з невиконанням гр.. [PERSON] батьківських обов`язків. Актом органів внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її достатку, складеного Суворовським ВП в м. Одесі від 13.05.2019 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , був доставлений в КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», де перебуває по теперішній час. Відповідно до листа, наданого КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» від 11.12.2019 року № 1024, за весь час перебування дитини у закладі, мати дитини - [PERSON] , жодного разу не відвідувала малолітнього сина, та не цікавилась його подальшою долею. Відповідно до довідки, наданої Головним управлінням Національної поліції в Одеській області від 04.12.2019 року за №3/7666, встановлено, що за обліками ГУНП в Одеській області [PERSON] , не значиться та в розшуку не перебуває. З`ясувати думку матері щодо позбавлення її батьківських прав не вдалося можливим: гр. [PERSON] двічі направлені листи-запрошення за адресою реєстрації. Проте, до служби у справах дітей Одеської міської ради гр. [PERSON] не з`явилась, письмових пояснень з порушеного питання не надала. Спеціалістами територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі було здійснено вихід за адресою проживання матері малолітнього - [PERSON] . Складено протокол бесіди від 10.09.2019, зі слів сусідів з`ясовано, що мати не проживає за вказаною адресою протягом п`яти місяців. Служба у справах дітей Одеської міської ради подала оголошення до газети «Одеські вісті» про розшук гр. [PERSON] . Станом на 11 грудня 2019 року [PERSON] до служби у справах дітей Одеської міської ради не зверталась. В результаті чого Висновком органу опіки та піклування від 19 грудня 2019 року встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10 березня 2020 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року підготоче провадження закрито справу призначено до розгляду по суті на 04 серпня 2020 року. Представником Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування подано заяву про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення. У судове засідання 04 серпня 2020 року відповідач [PERSON] не з`явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Клопотань про проведення судового розгляду справи без її участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавала. Представником третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради подано заяву про розгляд справи без участі сторони. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти прийняття заочного рішення. За таких обставин, за наявної згоди представника позивача та третьої особи, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , а/з від 22.11.2014 року № 11933, реєстрація - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження за від 14 жовтня 2019 року № 00024228030. Відповідно до зазначеного свідоцтва про народження батьками [PERSON] вказано мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Відомості про батька дитини до актового запису про народження внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 24.07.2019 року за № 75, [PERSON] [INFO] , перебуває на обліку дітей, як такий, що опинився в складних життєвих обставинах, у зв`язку з невиконанням гр.. [PERSON] батьківських обов`язків. Актом органів внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її достатку, складеного Суворовським ВП в м. Одесі від 13.05.2019 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , був доставлений в КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», де перебуває по теперішній час. Відповідно до листа, наданого КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» від 11.12.2019 року № 1024, за весь час перебування дитини у закладі, мати дитини - [PERSON] , жодного разу не відвідувала малолітнього сина, та не цікавилась його подальшою долею. Відповідно до довідки, наданої Головним управлінням Національної поліції в Одеській області від 04.12.2019 року за №3/7666, встановлено, що за обліками ГУНП в Одеській області [PERSON] , не значиться та в розшуку не перебуває. З`ясувати думку матері щодо позбавлення її батьківських прав не вдалося можливим: гр. [PERSON] двічі направлені листи-запрошення за вищезазначеною адресою реєстрації. Проте, до служби у справах дітей Одеської міської ради гр. [PERSON] не з`явилась, письмових пояснень з порушеного питання не надала. Спеціалістами територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі було здійснено вихід за ймовірною адресою проживання матері малолітнього - [PERSON] . Складено протокол бесіди від 10.09.2019, зі слів сусідів з`ясовано, що мати не проживає за вказаною адресою протягом п`яти місяців. Служба у справах дітей Одеської міської ради подала оголошення до газети «Одеські вісті» про розшук гр. [PERSON] . Станом на 11 грудня 2019 року [PERSON] до служби у справах дітей Одеської міської ради не зверталась. В результаті чого Висновком органу опіки та піклування від 19 грудня 2019 року встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] З огляду на обставини справи, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав відповідача правомірний, обґрунтований, відповідає нормам ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, заявлений в інтересах дитини і має бути задоволений. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що вона не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займалась та не займається вихованням та утриманням сина, не задумується про долю дитини, її майбутнє. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. За ч. 1 ст.169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 166 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 Сімейного кодексу виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини, той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в його утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 7 Закону України « Про Державний Бюджет на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня;. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved