Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування на сертифікат на право на земельну частку (пай). В позові вказував, що [INFO] року помер його дід [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме, сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 4,78 га серії [NUMBER] від 27.03.1997 року. За час свого життя померлий не встиг зробити державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку та виготовити на власне ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку. Він фактично прийняв спадщину шляхом володіння спадковим майном, маючи на руках сертифікат на право на земельну частку (пай). Цей факт також підтверджується довідкою Остапівської сільської ради № 197 від 29.06.2016 року. В свою чергу йому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він не написав заяву про прийняття спадщини в 6-місячний термін, тому і змушений звернутися до суду для встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування на сертифікат на право на земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задоволити, пояснив, що онук має право успадкувати майно діда по праву представлення за ст. 1266 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини його батько був живим. Представник відповідача позов визнав. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов до наступного. З копії свідоцтва про народження позивача вбачається, що його батьком є [PERSON]. Батько позивача помер [INFO] року, про що свідчить свідоцтво про його смерть. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. З даного вбачається, що [PERSON] є дідом позивача. Померлому [PERSON] належав сертифікат на право на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27.03.1997 року, що підтверджується його копією. Як зазначив представник позивача, онук згідно законодавства, що діяло на час відкриття спадщини відносився до спадкоємців за законом першої черги. Проте, це не відповідає дійсності. Так, на час відкриття спадщини, а саме на час смерті [PERSON], діяв Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР). Ст. 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Оскільки батько позивача на час відкриття спадщини був живим, тому позивач, як онук спадкодавця, не входив до кола спадкоємців і не міг прийняти спадщину. У зв'язку з цим встановити факт прийняття позивачем спадщини неможливо. Посилання представника позивача на норму ст.1266 Цивільного кодексу України є помилковим, оскільки вона почала діяти лише з 01.01.2004 року і не може застосовуватися до вищевказаних відносин. Дана норма дублює норму ч.2 ст. 529 ЦК УРСР. Відтак, оскільки визнання представником відповідача суперечить закону, суд не може його прийняти. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов є необґрунтованим і в його задоволенні потрібно відмовити.

Outcome: dismissed