Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 04 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № 2666, згідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 1 425 грн., строком повернення 04 серпня 2008 року. Відповідач в порушення умов кредитного договору та діючого законодавства України свої зобов»язання не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 20 січня 2014 року становить 9 719,02 грн.. Тому позивач вимушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та сплачений судовий збір. У судове засідання представник позивача не з»явився, але надали письмову заяву, в якій прохали задовольнити позовні вимоги та слухати цивільну справу за їхньою відсутності. У разі неявки відповідача, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала, про час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Відповідач викликався у судове засідання у порядку, передбаченому відповідно до діючого цивільно-процесуального законодавства. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом з»ясовано, що відповідач 04 лютого 2008 року уклав договір (а.с.№ 3), далі за текстом (Договір). Згідно до ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе певні зобов»язання. Відповідно до умов Договору п.п. 1.1. позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 1425 гривень зі сплатою за користування кредитом відсотків. Свої зобов»язання за Договором позивач виконав у повному обсязі. Відповідно до п. 3.2.2. вищевказаного кредитного договору, Відповідач прийняв на себе зобов'язання щодо: проведення погашення кредиту та сплати відсотків за його користування шляхом щомісячної сплати суми мінімально необхідного платежу. Кінцевий термін повернення кредиту - 04 серпня 2008 року. У зв»язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань Відповідачем, станом на 20 січня 2014 виникла заборгованість у розмірі 9 719 гривень 02 копійок, а саме: - заборгованості за кредитом у розмірі 1 425 гривень, - заборгованості за відсотками у розмірі 4 201,61 гривень, - нараховані штрафні санкції у розмірі 1 425 гривень, - інфляційна складова та 3% річних у розмірі 2 667,41 гривень. Відносно викладеного, необхідно зазначити, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Частиною 1 ст.530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України - порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Однак, з огляду на матеріали цивільної справи, що відповідач - не виконує взятих на себе зобов»язань за кредитним договором. Отже, на підставі викладеного, вивчивши матеріали цивільної справи, давши оцінку доказам по справі, суд знаходить можливим позов позивача про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором - задовольнити. Згідно до п.6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. У позовній заяві позивачем заявлено про стягнення на його користь з відповідача судових витрат. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір. Відносно даної вимоги, необхідно зазначити, що відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved