Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та мотивує свої вимоги тим, що 28 вересня 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він передав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 20 000 грн., що підтверджується розпискою, наданою відповідачем. Гроші обіцяла повернути на першу його вимогу. 01 липня 2012 року йому знадобилися гроші і він звернувся до відповідача з проханням повернути гроші на протязі місяця. Проте відповідач свої обов'язки по договору позики належним чином не виконав, кошти, отримані по договору позики, не повернув. Посилаючись на зазначені обставини, просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, які складаються з суми боргу - 20 000 грн., 3% річних - 850 грн. 67 коп., а також моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. та понесені судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп. В подальшому позивач уточнив заявлені позовні вимоги та просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 24 417 грн. 20 коп., з яких 20 000 грн. заборгованість за зобов'язанням, 685 грн. 14 коп. - втрат від інфляції, 1037 грн. 26 коп. - процентів за користування коштами, 2 694 грн. 80 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань та понесені ним судові витрати; а також просив залишити без розгляду позовну вимогу про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 квітня 2014 року відмовлено в прийнятті заяви про уточнення позовних вимог в частині позовних вимог про стягнення витрат від інфляції та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, а також залишено без розгляду позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на те, що на момент судового розгляду заборгованість по договору позики не погашена. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що з тексту розписки, доданої до позову не вбачається і не підтверджується передання позивачем будь-якої суми відповідачу, а навпаки вбачається факт отримання позивачем у відповідача грошей в борг. Відсутні будь-які ідентифікуючі дані [PERSON] і тому є незрозумілим, якому саме «[PERSON]» потрібно повертати нібито борг. Оскільки сума, яку просить стягнути позивач, перевищує у десять разів встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тому повинен бути укладений договір позики виключно у письмовій формі, у тексті копії розписки відсутні будь-які посилання, згідно якого саме договору повинні були передаватися гроші. Також заперечував факт складання власноручано відповідачкою розписки. Просив відмовити у задоволенні позову. Відповідачка повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи, але до суду не з'явилася. Вислухавши думку осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 28 вересня 2011 року [PERSON] отримала від [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 20 000 грн., вказану суму зобов'язувалася повернути на першу вимогу позивача (а.с. 8). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він знайомий з позивачем близько 20 років. У 2011 році останній зателефонував йому та запросив до себе, і коли він прийшов до позивача додому, у нього були якась жінка та хлопець. Жінка на ім'я [PERSON] написала розписку на суму 20 тис. грн. і отримала гроші. В руках вона тримала паспорт. Десь через рік 01 липня 2012 року позивач запросив його поїхати на ринок, де вони зайшли до цієї ж жінки, яка торгувала речами на ринку, та на прохання повернути борг вона сказала, що зараз не має такої суми, та сказала, що їй вистачить місяця, щоб зібрати гроші. Наскільки йому відомо, борг вона так і не повернула. Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Ст. 1049 ЦК України встановлений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача посилається на те, що розписка, на підставі якої позивачкою заявлено вимоги про стягнення коштів, не була написана відповідачкою та не містить її підпису. За клопотанням відповідача ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 травня 2014 року у вказаній справі призначено почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене питання:, чи виконано рукописний текст та підпис від імені [PERSON] на розписці від 28 вересня 2011 року [PERSON] (а.с. 48). Вказаною ухвалою зобов'язано відповідачку надати для проведення судової почеркознавчої експертизи вільні та експериментальні зразки рукописних текстів та підписів, а також роз'яснено наслідки ухилення від експертизи. Оскільки [PERSON], відносно якої поставлено питання, не надала вільних зразків рукописних текстів та підписів, а також не з'явилася для надання експериментальних зразків рукописного тексту та підпису, що унеможливило проведення експертизи, НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області повідомлено про неможливість проведення експертизи (а.с. 53). Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. З врахуванням положень вказаної норми закону та того, що відповідачка посилається не на безгрошовість договору та не оспорює договір з цих та інших підстав, а стверджує, що розписка нею не видавалась, оспорює сам факт складання нею розписки, саме вона повинна довести обставини, на які посилається, заперечуючи проти позову. Оскільки під час судового розгляду не було надано належних та допустимих доказів на спростування того, що текст розписки та підпис в ній належить позичальнику, то суд приймає саме вказану розписку як доказ укладання договору позики між позивачем та відповідачкою. Суд не може погодитися з доводами представника відповідача про те, що з тексту розписки не вбачається і не підтверджується передання позивачем будь-якої суми відповідачу, а навпаки вбачається факт отримання позивачем у відповідача грошей в борг. З наданої позивачем тексту розписки вбачається, що відповідачка займає саме у борг та саме у позивача обумовлену грошову суму. Крім того, саме [PERSON] зобов'язується повернути вказану суму по першій вимозі. Як вбачається з розписки, між сторонами не було встановлено строку повернення грошової суми, а тому обов'язок відповідачки повернути суму виник протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, тобто починаючи з 01 липня 2012 року. Проте вказаний обов'язок відповідачкою не виконано і на час розгляду вказаного позову. Таким чином судом встановлено, що право позивача порушене, відповідач належним чином не виконала умови договору, а тому на користь позивача необхідно стягнути з відповідача борг в сумі 20000 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Згідно наданого розрахунку до уточненої позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідачки 3% річних за період з 01 серпня 2012 року по 23 квітня 2014 року у сумі 1037 грн. 26 коп. Проте суд не погоджується з вказаною сумою, виходячи з наступного розрахунку: Розрахунок 3% річних за період з 01 серпня 2012 року по 23 квітня 2014 року становить 3%:365=0,008%; 0,008х632 (дні прострочення зобов'язання) = 5,056%; 5,056%х20000:100% = 1011 грн. 20 коп. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 20 000 грн., 3% річних - 1011 грн. 20 коп. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог сума судового збору у розмірі 243 грн. 29 коп.

Outcome: partial