Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 18.07.2006 між АКБ «Правекс Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №416-022/06Р відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 32\~000 доларів США строком до 18.07.2031 року, з процентною ставкою 12% річних. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 107 доларів США щомісяця, до 10-го числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця у строк до 10-го числа місяця наступного за місяцем нарахування відсотків. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач в свою чергу порушив умови договору щодо сплати щомісячних платежів, внаслідок чого у нього станом на 15.02.2016 року утворилась наступна заборгованість: 25\~374 дол. США заборгованості за кредитом, 15\~137,40 дол. США заборгованості за відсотками. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідачів достроково суму заборгованості. Одночасно [PERSON] подала до суду зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк», третя особа [PERSON], про визнання договору поруки припиненим, оскільки банк у шестимісячний строк не предявив вимоги до поручителя. В останнє судове засідання представник банку не зявився, причини неявки не повідомив, в матеріалах справи є заява банку про розгляд справи за відсутності представника. Представник відповідачів в останнє судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.07.2006 між АКБ «Правекс Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №416-022/06Р відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 32\~000 доларів США строком до 18.07.2031 року, з процентною ставкою 12% річних. Банку видано Банківську ліцензію №7, дозвіл №7-1 на здійснення валютних операцій (а.с.23-26). Відповідач в свою чергу порушив умови договору щодо сплати щомісячних платежів, внаслідок чого у нього станом на 15.02.2016 року утворилась наступна заборгованість: 25\~374 дол. США заборгованості за кредитом, 15\~137,40 дол. США заборгованості за відсотками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.\~1048 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст.\~530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.\~1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно п.4.1 кредитного договору позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 107 доларів США щомісяця, до 10-го числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця у строк до 10-го числа місяця наступного за місяцем нарахування відсотків. (п.4.2 кредитного договору). Пунктом. 4.4 кредитного договору встановлено, що шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та або сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного договору припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк повідомляє Позичальника. Відповідно до п. 6.1.7 кредитного договору, у разі виникнення подій, зазначених у п.п. 4.4 кредитного договору позичальник зобовязується достроково погасити заборгованість за кредитом,відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого банком, останній платіж за тілом кредиту боржником здійснено 12.02.2010 року 93 дол. Проплати по відсотках здійснено 11.05.2010 року, на 400 дол., 09.04.2013 року 1000, 15.05.2013 р.- 1000, 04.06.2013р. - 1000, 23.10.2013р. - 915, 26.11.2013р - 800, 13.09.2014р - 300., 18.08.2015р. 375, 13.10.2016р. - 300, 23.01.2016р.- 110, 26.01.2016 р. 145 дол. Відповідно до п.4.3.1 кредитного договору при внесенні платежів (заборгованості за кредитом і відсотками) у розмірі, що перевищує суму, зазначену у п.п. 4.1, 4.2., сума перевищення направляється на часткове погашення заборгованості за кредитом. Отже, встановивши, що останній платіж за тілом кредиту боржником здійснено 12.02.2010 року, суд дійшов висновку, що строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного договору припинився достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, а саме - 10.03.2010 року, і у позичальника виник обовязок достроково сплатити заборгованість за кредитом,відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф. Представником відповідача позичальника подано заяву про застосування строків позовної давності в якій вказано, що оскільки позов подано у березні 2016 року, тобто поза межами загального строку позовної давності, позовні вимоги до позичальника не підлягають задоволенню. Проте, з таким висновком суд не погоджується з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.3 ст. 264 ЦПК України). Проте, встановивши, що позичальником здійснювалися проплати 11.05.2010 року, 09.04.2013 року, 15.05.2013 р., 04.06.2013р., 23.10.2013р., 26.11.2013р, 13.09.2014р., 18.08.2015р., 13.10.2016р., 23.01.2016р., 26.01.2016 р., вищевказані платежі, як вбачається із розрахунку наданого банком, здійснювалися не в погашення конкретного чергового платежу, оскільки суми здійснених проплат різні, та у відповідності до п.4.3.1 кредитного договору направлялися на часткове погашення заборгованості за кредитом, суд дійшов висновку, що здійснення позичальником часткового погашення сум заборгованості свідчить про визнання ним боргу, у звязку з чим відбулося переривання строку позовної давності. Таким чином, встановивши, що позовні вимоги заявлені до боржника в межах загального строку позовної давності, сплата заборгованості здійснювалася не в погашення конкретних чергових платежів, та у відповідності до п.4.3.1 кредитного договору частина коштів направлялася на часткове погашення заборгованості за кредитом, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову до позичальника та стягнення з останнього на користь банку заборгованості за кредитним договором №416-022/06Р від 18.07.2006 року в розмірі 40511,40 доларів США., що еквівалентно 1\~100\~026 грн. 29 ком. на момент прийняття рішення згідно офіційного курсу НБУ. Стягнення з боржника грошової суми в іноземній валюті здійснюється, оскільки судом встановлено, в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), та наявність у банка відповідної ліцензії, дозволу на використання іноземної валюти на території. Правова позиція, щодо стягнення з боржника грошової суми в іноземній валюті викладена в постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 р. у справі №6-1680цс15. Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором між АКБ «Правекс Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс Банк» та [PERSON]А укладено договір поруки №416-022/06Р від 18.07.2006 року за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність (п.1.1 договору поруки). Пунктом 4.1 договору поруки встановлено строк дії поруки до 18.07.2034 року. [PERSON] подала до суду зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк», третя особа [PERSON], про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію, оскільки банк у шестимісячний строк не предявив вимоги до поручителя. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Виходячи з тотожної природи зобовязань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобовязань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки предявлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобовязання. Непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року у справі №6-170цс13. Враховуючи, що строк дії договору поруки встановлено до 18.07.2034 року, відсутні підстави для визнання поруки припиненою на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України з посиланням представника поручителя на непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, у звязку з чим позовні вимоги до поручителя підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до положень\~ст.88 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст.ст. 23,192, 193, 533, 625, 654, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved