Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обгрунтовання якого зазначив, що згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.04.2015 року його визнано батьком дитини [PERSON], [INFO]. 09.10.2015 року Відділом ДРАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції видано свідоцтво про народження [PERSON], де у графі матір визначено відповідачку [PERSON], а у графі батько- Петльованого [PERSON] народження сина [PERSON] відповідач [PERSON] при отриманні свідоцтва про народження дитини та його реєстрації у графі запис про батька дитини вказала своє прізвище Романів,а імя та по батькові дитини записано за вказівкою матері в порядку ст.135 СК України. [PERSON] винесення рішення було внесено відповідні зміни у державний реєстр та у графі батько вказано [PERSON]. Систематичний обовязок позивача доводити походження свого сина через наявність у них різних прізвищ, не дивлячись на встановлений факт судом, спричиняє йому та сину значний дискомфорт та порушує його батьківські права. Намагаючись вирішити в добровільному порядку із [PERSON] питання зміни прізвища дитини, позивач неодноразово направляв відповідачу листи із проханням зявитись до відділу ДРАЦС для подання спільної заяви про зміну прізвища дитини. Однак відповідач дані листи залишала без реагування, а тому просив суд змінити прізвище малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з Романів на Петльований. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та її представник просили відомовити в задоволенні позову, оскільки такий позов суперечить інтересам дитини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою, ст.ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов'язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 145 СК України визначено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з'єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. \~Згідно ст.148 СК України у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років. У разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою. У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. За заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.04.2015 року позивача [PERSON] визнано батьком дитини [PERSON], [INFO]. 09.10.2015 року Відділом ДРАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції видано свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], де у графі матір зазначено [PERSON], а у графі батько зазначено - [PERSON] 12.09.2015 року та 08.03.2016 року позивач [PERSON] направляв відповідачу [PERSON] листи із проханням зявитись до відділу ДРАЦС для подання спільної заяви про зміну прізвища дитини. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що систематичний обовязок доводити походження свого сина через наявність у них різних прізвищ, спричиняє йому та сину значний дискомфорт та порушує його батьківські права. Відповідно до ч.2 ст.171 СК України дитина може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. У судовому засіданні малолітня дитина [PERSON] заперечив проти зміни прізвища. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001р. №2402-III, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом не встановлено, що різні прізвища у батька та дитини створюють дискомфорт та порушують права саме дитини [PERSON], та приймаючи до уваги обставини справи і враховуючи малолітній вік дитини, вікові особливості його психоемоційного розвитку, те, що дитина з народження проживає з матір'ю, яка має однакове прізвище з дитиною та забезпечує належні умови проживання, виховання та розвиток дитини, надавши оцінку наданим сторонами по справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 150, 151, 160, 161 СК України, ст.ст. 265-268 ЦПК України,

Outcome: dismissed