Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням поданих уточнень, просив суд розірвати договір довічного утримання, укладений 03 грудня 2007 року між ним та відповідачкою, визнавши за ним право власності на житловий будинок №16-А з надвірними господарчими та побутовими будівлями, розташованими по вул. Донецькій в м. Чугуєві Харківської області та земельну ділянку призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по вул. Донецькій, 16-А в м. Чугуєві Харківської області. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначав, що 03.12.2007 р. між ним та його донькою [PERSON] був укладений договір довічного утримання, за яким відповідач взяла на себе зобовязання забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно, надаючи необхідне матеріальне забезпечення, харчування, одяг, належний догляд, необхідну медичну та іншу допомогу зі збереженням права по життєвого проживання у відчуженому житловому будинку та користуванням надвірними господарчими та побутовими будівлями. Вартість харчування, одягу, необхідної допомоги сторони встановили в розмірі не менше мінімального розміру пенсії щомісячно. В свою чергу [PERSON] передав у власність [PERSON] належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними господарчими будівлями, розташований на земельній ділянці Чугуївської міської ради розміром 948 кв.м. у місті Чугуєві, вул. Донецька, буд. 16-А. Однак, після укладення договору довічного утримання, відповідач взятих на себе зобовязань не виконує, жодних дій по догляду і матеріальному забезпеченню позивача не здійснює. Зазначені підстави, змусили позивача звернутись за захистом своїх прав до суду. Позивач в судовому засіданні надав пояснення відповідно до викладеного в позові, а в подальшому до зали судових засідань не зявився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та висловився про відсутність в нього заперечень проти винесення заочного рішення. \~Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, заяв про відкладення розгляду справи не подавала. За клопотанням позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Позивач був власником житлового будинку з надвірними господарчими будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, м. Чугуєві, вул. Донецька, буд. 16-А. Відповідно до договору довічного утримання, укладеного 03.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, [PERSON] передав у власність [PERSON], належний йому на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться у м. Чугуєві по вул. Донецькій, буд. 16-А, в свою чергу [PERSON] взяла на себе зобовязання забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно, надаючи необхідне матеріальне забезпечення, харчування. Одяг, належний догляд, необхідну медичну та іншу допомогу зі збереженням права по життєвого проживання у відчуженому житловому будинку та користуванням надвірними господарчими та побутовими будівлями. Вартість харчування, одягу, необхідної допомоги, сторони встановили в розмірі не менше мінімального розміру пенсії щомісячно. Відповідно до п. 8 договору довічного утримання, вказаний договір може бути розірваний за згодою сторін, а на випадок невиконання його умов і відмови від його добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку. (а.с. 8). Згідно з реєстраційними матеріалами Чугуївського МБТІ право власності на житловий будинок №16-а, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Донецька, зареєстроване за [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого Чугуївською держнотконторою від 03.12.2007 р., № 2-3046.(а.с.11). Як вбачається з довідки №1041 виданої виконавчим комітетом Чугуївської міської ради від 03.09.2015 р., в житловому будинку №16 розташованому по вул. Донецькій в м. Чугуєві Харківської області проживає [PERSON], а також його онука [PERSON] Згідно із записом в будинковій книзі за вказаною адресою зареєстрована також [PERSON] (а.с. 10). Згідно відповіді управління Держгеокадастру у Чугуївському районі Харківської області від 17.12.2015 р., для оформлення у власність земельної ділянки було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованих за адресою: Харківська область. м. Чугуїв, вул. Донецька, 16-А. Відповідна земельна ділянка передана у власність рішенням Чугуївської міської ради Харківської області LI сесії V скликання від 28.11.2008 р. № 1938-V. На підставі даного рішення було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ №811385, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 13.07.2009 року за № 010968200154, кадастровий номер земельної ділянки: 6312000000:48:002:0028. (а.с.64). Відповідно до положень ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною\~договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань за договором довічного утримання, внаслідок чого він бажає розірвати договір в односторонньому порядку та повернути в свою власність житловий будинок та земельну ділянку відведену для обслуговування вказаного будинку, переданих на виконання умов договору. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за вказаним договором, жодним чином не допомагає та навіть не відвідує позивача та свою доньку, яка залишилась з ним проживати. (а.с. 42,43, 44). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір підлягає розірванню у зв'язку з не виконанням відповідачем його умов, що позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Згідно ч.1 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином, у звязку з переходом до позивача права власності на житловий будинок по вул.Донецькій, 16-А внаслідок розірвання договору довічного утримання, до [PERSON], відповідно до положень статтей 377 ЦК України, 120 Земельного кодексу України, переходить право власності на земельну ділянку. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним в підпункті Ґ пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду №7 від 16.квітня 2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до положень статті 88 ЦПК України, у звязку з чим з відповідача на користь позивача та в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. Отже з відповідача необхідно стягнути сплачені позивачем при подачі позову витрати на оплату судового збору у сумі 487, 20грн., а також в дохід держави кошти в сумі 1481,62 грн. виходячи з вартості земельної ділянки, право власності на яку перейшло до позивача. За правилом ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно зі ст. ст. 10 і 60 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Належних та допустимих доказів виконання своїх зобовязань за вказаним вище договором довічного утримання, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, відповідачами суду не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved