Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заподіяну їй злочином матеріальну шкоду в сумі 6761 грн. та моральну шкоду в сумі 200000 грн. Зокрема в звязку з ДТП, яке мало місце 28.05.2016 року, коли [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] на вул. Набережній м. Вишгороді на пішохідному переході, допустив наїзд на неї і заподіяв тілесні ушкодження середньої тяжкості. Позивачка в суді пояснила, що після настання дорожньо-транспортної пригоди, звернулася до страхової компанії з повідомленням про ДТП та надала всі необхідні документи. Однак страхового відшкодування не отримала. Внаслідок ДТП їй заподіяно ушкодження здоровю й травми, її лікування триває і донині. Після ДТП вона не може повністю відновити свій попередній стан здоровя, лікування продовжується й досі. Враховуючи те, що [PERSON] є винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди, просила стягнути з нього на її користь завдану шкоду, яку не відшкодовано страховою компанією. В цьому звязку просить стягнути понесені нею витрати на лікування в сумі 6761 грн. та в звязку з перенесеними стражданнями 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідач в суді свою зазначив, що страхове відшкодування має сплачувати ТОВ «Фінанас-Лайн», проти позову заперечив. Представник ТОВ «Фінанас-Лайн», будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, 28 травня 2016 року з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, що потягло за собою заподіяння позивачу середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Відповідач на той час керував належним йому автомобілем [NUMBER]. Вину відповідача встановлено вироком Вишгородського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року, який 21 липня 2017 року набрав законної сили. Вказаним вироком встановлено, що потерпілій [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження: забій грудної клітки, забита рана лівої надбрівної дуги, імпресійний перелом латерального виростка лівої великогомілкової кістки, пошкодження латерального меніска, передньої хрестоподібної зв'язки і медіального утримувача надколінника, внутрішньосуглобовий перелом латерального відростка великогомілкової кістки без зсувів, деформуючий артроз лівого колінного суглоба, проксимального міжгомілкового суглоба, контузія латерального відростка стегнової кістки, перелом латерального відростка великогомілкової кістки, неповний розрив передньої хрестоподібної зв'язки, розрив внутрішнього утримувача надколінника, неповний розрив медіальної і латеральної коллатеральних зв'язок, розрив сухожилля, медіального широкого м'яза стегна, гемартроз, кіста Бейкера, ознаки деформуючого артрозу обох колінних суглобів, які в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для повного зростання вищеописаного перелому та відновлення функцій суглобу, потребує строк більше 21 дня. Згідно довідки ДУ «Інституту травматології та ортопедії НАМН України» від 26.07.2016 року в [PERSON] виявлено після травматичний деформуючий артроз лівого колінного суглоба 2 ступеня, яке вимагає оперативного лікування в плановому порядку артроскопія лівого колінного суглоба, дебрідмент, парціальна резекція ушкодженої частини латерального меніска, аутотендопластика передньої хрестоподібної звязки сухожилками та фіксація на неморальному та тібіальному рівнях біодеградуючими гвинтами. Відповідно до квитанцій, використаних на лікування, вартість матеріального збитку заподіяного позивачці, становить 6761 грн. Суд доходить висновку, що завдані тілесні ушкодження спричинили розлад здоровя позивачки, що підтверджується її постійними скаргами на біль, систематичне лікування. Дані обставини підтверджується медичними документами та квитанціями на придбання ліків. Наслідком вказаних травми у позивачки виникли ускладнення в здоровї. Згідно полісу № АЕ 6972316, обовязкова цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, автомобіль [NUMBER] застрахований в ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське». Так, 05 вересня 2017 року з метою отримання страхового відшкодування позивач звернулась до ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське». Разом з тим, суму страхового відшкодування позивачу страховиком так і не виплачено, що змусило її звернутися до суду з позовом до відповідача, як до винної особи, що заподіяла шкоду джерелом підвищеної небезпеки внаслідок злочину. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна. Відповідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно розяснень даних в п. 4 та 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно правового висновку викладеного в постанові ВСУ України № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа,\~яка завдала\~шкоди, застрахувала\~свою цивільну\~відповідальність,\~із вимогою\~про виплату\~страхового відшкодування,\~або шляхом\~звернення до\~страховика та\~в подальшому\~доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. У справі позивачка звернувся до страховика і вимагала виплати страхового відшкодування, проте його так і не отримала. Таким чином відповідач, як заподіювач шкоди, має нести цивільно-правову відповідальність по деліктному зобовязанню й відшкодувати заподіяну ним шкоду позивачу, згідно викладених вище вимог Закону. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Такою особою в цій заяві є відповідач [PERSON], як володілець джерела підвищеної небезпеки згідно ст. 1187 ЦК України, з вини якого завдано шкоду здоровю позивачки. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 6\~761 грн. Беручи до уваги викладене, судом виявлено порушене право позивача, яке підлягає захисту, а позов про це задоволенню. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.\~Моральна шкода\~полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд зважає на підстави і обставини, що обґрунтовані позивачкою в судовому засіданні, зокрема, з огляду на перенесені нею страждання у звязку з отриманням тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, їх характер і ступінь негативних наслідків, вимушених змін у життєвих планах, а також їх тривалість, період лікування, ускладнення, потреба в постійному лікуванні та витрат на нього, на підставі чого визначає розмір моральної шкоди завданої позивачу, що складає 50 000 грн. Таким чином, предявлений позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial