Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом яким просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в розмірі 20000 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 23.05.2013 р. між ним та [PERSON] було укладено договір позики, з щомісячним погашенням боргу 2000 грн. на загальну суму 20000 грн. Остаточне повернення боргу повинне було відбутися 26.03.2014 р. Але відповідач уникає обов'язку повернути грошові кошти. За цих обставин звернувся за судовим захистом. В судове засідання позивач не з'явилася, проте направила письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання свого представника не направила, проте направила письмову заяву в якій визнала позовні вимоги та просила розглядати справу за її відсутності. В зв'язку з неявкою всіх учасників судового засідання, фіксація судового процесу в даному випадку не проводиться, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд дослідив та проаналізував всі зібрані по справі докази і прийшов до переконання, що не зважаючи на повне визнання відповідачем позовних вимог, що відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає, суд вважає, що позивачами доведені обставини, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України і останні підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.05.2013 р. між сторонами було укладено договір позики у простій письмовій формі, що підтверджується розпискою (а.с.4). Відповідно до тексту даного правочину, відповідач взяв у борг у позивача 20000 грн. на 10 місяців з червня 2013 р. по березень 2014 р. з щомісячною виплатою 2000 грн. Факт визнання відповідачем позовних вимог свідчить про його невиконання зобов'язань перед позивачем. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого виду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пункт 2 ч.1 вказаної статті передбачає, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. Враховуючи задоволення позовних вимог, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп., які підтверджені квитанцією (а.с.1).

Outcome: approved