Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, в якому зазначив таке. 29.04.2009 року між комунальним підприємством «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (далі - Фонд) та [PERSON] (далі Відповідач 1) укладено кредитний договір № 0126/2009 (далі - Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору Фонд надав Відповідачу 1 кредит в розмірі 400 000 грн. строком на 10 років. Цей кредит [PERSON] , повинен повертати щоквартально до 10 числа поточного кварталу рівними частинами основного боргу по 10000 грн. починаючи з 10.10.2009 згідно з встановленим графіком. Цього ж дня між Фондом та [PERSON] (далі Відповідач 2) укладено договір поруки, предметом даного договору, є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Відповідачем 1 у повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором. Посилаючись на те, що через невиконання Відповідачем 1 своїх зобов`язань за Кредитним договором, створилась заборгованість за кредитом, яка до цього часу не погашена, позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за Кредитним договором в загальній сумі 273125,56 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту 217000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користуванням кредитом 19062,58 грн.; заборгованості за відсотками за видачу та управління кредитом 37062,98 грн. Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, запропоновано відповідачам надати суду та позивачу відзив на позовну заяву, а позивачеві протягом п`яти днів після отримання відзиву надати відповідь на відзив. До початку\~судового розгляду\~позивачем було\~надано заяву,\~в якій\~він просить\~розглянути справу\~за відсутності\~їхнього представника, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі про час і місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причин неявки не повідомили, відзив на позов у встановлений судом строк не надали, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідачів за наявними у ній матеріалами. 17 березня 2021 року та 14 травня 2021 року від позивача до суду надійшли заяви про зменшення позовних вимог, так як під час розгляду справи Відповідачем 1 було сплачено частину заборгованості за кредитним договором, а саме: 15.03.2021 у сумі 8000 грн. (плата за надання та управління кредитом) та 19.04.2021 у сумі 8000 грн. (відсотки за користування кредитом). Тому позивач зменшив позовні вимоги, і заборгованість за Кредитним договором станом на 14.05.2021 склала: в загальній сумі 257125,56 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту 217000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користуванням кредитом 11062,58 грн.; заборгованості за відсотками за видачу та управління кредитом 29062,98 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином в строки встановлені договором або законом. У разі невиконання, або неналежного виконання зобов`язань в односторонньому порядку, сторона винна в порушенні зобов`язання, крім обов`язку виконати взяті зобов`язання, повинна нести цивільну відповідальність відповідно умов договору або закону. Судом встановлено, що 29 квітня 2009 року між Фондом та Відповідачем 1 був укладений кредитний договір № 0126/2009, згідно якого позивач надав Відповідачу 1 кредит в сумі 400000,00 грн. зі сплатою 3 % річних за користування кредитом та 3 % річних за надання та управління кредитом терміном на 10 років. За умовами Кредитного договору (п. 2.5. договору) Відповідач 1 зобов`язувався здійснювати погашення кредиту рівними частинами чотири рази на рік по 10000 грн. та одночасно вносити плату за користування кредитом, надання та управління кредитом чотири рази на рік до: 10 жовтня, 10 січня, 10 квітня а 10 липня щорічно, відповідно до графіку погашення кредиту. Дата початку повернення кредиту 10.10.2009 та закінчення повернення кредиту 10.07.2019. Розрахунком заборгованості повернення кредиту на 20.08.2019 за кредитним договором № 0126/2009 від 29.04.2009 підтверджується, що Відповідач 1 з липня 2014 року перестав сплачувати заборгованість за кредитом, що свідчить про порушення останнім умов укладеного Кредитного договору. Внаслідок порушення\~ним умов\~Кредитного договору,\~щодо повернення\~кредиту станом\~на 14.05.2021\~(з\~урахуванням зменшених\~позовних вимог)\~утворилась заборгованість\~на загальну\~суму 257125,56\~грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 217000,00 грн.; 3% за користування кредитом 11062,58 грн.; 3% за видачу та управлінням кредитом 29062,98 грн. Наявність простроченої заборгованості перед позивачем свідчить про неналежне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, тому позовні вимоги в частині стягнення з нього заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Проте, що стосується вимог про стягнення цієї заборгованості з Відповідача 2 [PERSON] як солідарного боржника на підставі договору поруки, суд вважає необхідним зазначити таке. Судом встановлено, що того ж дня, коли було укладено кредитний договір № 0126/2009 з Відповідачем 1, між Фондом та Відповідачем 2 [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого остання зобов`язувалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та в повному обсязі виконання зобов`язання боржника за кредитним договором № 0126/2009 від 29.04.2009 (див. п. 1.1 договору). Даним договором не встановлено строку дії поруки, а лише зазначено у яких випадках вона припиняється. Зокрема в договорі вказано, що порука діє до повного виконання зобов`язань поручителя і боржника за кредитним договором (п. 6.1 договору). Частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції чинній до 03.07.2018) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Отже, зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З наведеного йдеться, що порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Даний правовий висновок був висловлений Верховним Судом України 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662 цс 15. Як вбачається з умов кредитного договору № 0126/2009 від 29.04.2009 та графіку повернення кредиту, крайній строк сплати останнього платежу Відповідачем 1 на погашення кредиту 10 липня 2014 року. В даному випадку за приписами частини четвертою ст. 559 ЦК України (в редакції чинній до 03.07.2018) позивач повинен був звернутись з позовом до поручителя [PERSON] за стягненням останнього чергового платежу протягом шести місяців після спливу дати останнього платежу за кредитним договором, тобто не пізніше 10.01.2015 року включно. В іншому випадку договір поруки припиняє свою дію з 11 січня 2015 року. Оскільки до припинення дії договору поруки позивач свої вимоги до Відповідача 2 не пред`являв, у зв`язку з чим втратив суб`єктивне право вимагати повернення боргу від другого відповідача у справі, у задоволенні позову щодо неї слід відмовити. З огляду на те, що вимоги позивача до Відповідача 1 задоволені в повному обсязі, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь позивача слід стягнути його витрати щодо сплати судового збору.

Outcome: partial