Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, обґрунтовуючи яку зазначив, що 24 листопада 2014 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області в межах розгляду цивільної справи за позовом відповідачів до позивача про стягнення коштів було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно позивача. Арешт на майно позивача був накладений не в межах боргу визначеного в позовній заяві, а на суму 6719751 грн., що в декілька разів перевищує суму боргу. Звернувшись до реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області щодо отримання витягів на нерухоме майно позивач отримав відмову, так як на майно накладено арешт. Даний арешт порушує її право власності, тобто позбавляє її права реалізувати це майно, в зв'язку з чим просить в судовому порядку захистити її право власності шляхом зобов'язання реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області звільнити з-під арешту (обтяження) квартири в будинку [ADDRESS](а.с.8-14) Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 26 червня 2015 року відмовлено у відкритті провадення за даною позовною заявою в частині позовних вимог до реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області.(а.с.43) В судовому засіданні представник позивача підтримавши позовні вимоги, пояснив, що накладення арешту на майно позивача позбавляє його права розпоряджатися даним майном, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, [PERSON], в судовому засіданні заперечивши проти позову пояснив, що дійсно в провадженні судів на розгляді перебувала цивільна справа до позивача про стягнення коштів за невиконання умов попереднього договору. На даний час рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили, а тому питання зняття арешту мана необхідно вирішувати в іншому порядку, а не порядку поданому позивачем. Прав останнього вони не порушали, а тому просить в задоволенні позову відмовити повністю. Відповідачі, [PERSON], відділ державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, будучі повідомлені про час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про поважність неявки суд не повідомили. Суд заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи встановив. 24 листопада 2014 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області по цивільній справі за позовом відповідачів, [PERSON], [PERSON] до позивача про стягнення коштів було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно останньої в межах суми 286968 грн. 48 коп. до набрання чинності судовим рішенням по цій цивільній справі, що підтверджується копією ухвали.(а.с.20) 26 листопада 2014 року постановою відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області було накладено арешт на все майно позивача, в тому числі квартир в будинку [ADDRESS], що підтверджується копією витягу, постановою про закінчення виконавчого провадження. (а.с.17,15) 09 липня 2015 року рішенням колегії судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року було змінено в частині стягнення коштів з позивача на користь відповідачів, [PERSON], [PERSON]. Встановивши обставини справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов'язку від інших осіб. Отже лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а згідно ст.60 ЦПК України встановлено, що «кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу», а тому суд вважає встановленим та не підлягаючим доказуванню, що на нерухоме майно позивача, в тому числі на житловий будинок [ADDRESS], накладений арешт в межах позовних вимог по цивільній справі за позов відповідачів, [PERSON], [PERSON], до позивача про стягнення коштів за невиконання попереднього договору. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на рухоме та нерухоме майно були вжиті до набрання чинності судовим рішенням по цій цивільній справі, що підтверджується копією ухвали та не спростовується представником позивача. На час розгляду даної справи рішення по цивільній справі, по якій був накладений арешт на майно позивача, набрало законної сили, тим самим арешт втратив чинність, що вказує на безпідставність позовних вимог. Статтею 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно статті 391 ЦК України встановлено, що «власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном», а як вбачається з матеріалів справи, відповідач створює перешкоди позивачу в користуванні його нерухомим майном, тим самим звернення позивача до суду є правомірним. Крім цього згідно статті 41 Конституції України та статті один Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України) Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння, способами захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України) Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право власника нерухомого майна в частині користуватися ним існує лише за наявності у останнього права приватної власності на нього. Позивач є власником нерухомого майна, але останнім в порушення статей 60,61 ЦПК України не доведено порушення його прав відповідачами, що вказує на безпідставність позовних вимог. Статтею 16 ЦК України встановлено, що способами захисту прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed