Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. Позивач вказує, що 29.11.2010 року він позичив відповідачу 24\~800 дол. США строком до 01.05.2011 року, про що було укладено письмовий договір. З метою забезпечення належного виконання зобовязань між позивачем та [PERSON] 29.11.2010 року було укладено іпотечний договір відповідно до якого відповідач передав в іпотеку позивачеві земельну ділянку загальною площею 0,0600 га., що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, садівниче товариство «Комунаровець -2». Відповідач свої зобовязання не виконав, просив перенести дату повернення боргу на більш пізню через важке матеріальне становище. 23.05.2014 року між сторонами знову було укладено письмовий договір, відповідно до умов якого було погоджено новий термін повернення позики в розмірі 24\~800 дол. США до 01.08.2014 року. Однак відповідачем не було виконано зобовязання про повернення боргу і позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути зазначену суму заборгованості, 3% річних, звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути судові витрати. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, з підстав, викладених у позовній заяві. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, заперечень на позов не подав, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Суд приходить до висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29.11.2010 року позивач позичив відповідачу 24\~800 дол. США строком до 01.05.2011 року, про що було укладено письмовий договір, копія якого знаходиться в матеріалах справи. З метою забезпечення належного виконання зобовязань між позивачем та [PERSON] 29.11.2010 року було укладено іпотечний договір відповідно до якого відповідач передав в іпотеку позивачеві земельну ділянку загальною площею 0,0600 га., що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, садівниче товариство «Комунаровець -2». Копія зазначеного договору долучена до матеріалів справи. Відповідач свої зобовязання не виконав. 23.05.2014 року між сторонами знову було укладено письмовий договір, відповідно до умов якого було погоджено новий термін повернення позики в розмірі 24\~800 дол. США до 01.08.2014 року. Однак відповідачем не було виконано зобовязання про повернення боргу. Згідно зі ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 цього ж Кодексу, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до «Аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» при договорі позики в іноземній валюті може нараховуватися в разі його просторочення 3% річних за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Оскільки сума боргу складає 24\~800 дол. США, то розрахунок 3% річних має бути наступним: 24\~800 х 3%/365 х 32 = 64,66 дол. США за 2010 рік; 24\~800 х 3%/365 х 365 = 740,95 дол. США за 2011 рік; 24\~800 х 3%/365 х 366 = 742,98 дол. США за 2012 рік; 24\~800 х 3%/365 х 365 = 740,95 дол. США за 2013 рік; 24\~800 х 3%/ 365 х 365 = 740,95 дол. США за 2014 рік; 24\~800 х 3%/365 х 365 = 740,95 дол. США за 2015 рік; 24\~800 х 3%/ 365 х 366 = 742, 98 дол. США за 2016 рік, всього 4\~514,42 дол. США. Згідно з ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України, одним із видів застави є іпотека застава нерухомого майна. Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ст. 590 ч.2 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. За таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 24\~800 дол. США, 4\~514, 42 дол. США 3% річних, в разі непогашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 0,0600 г., кадастровий номер 6810100000:36:001:0287, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, садове товариство «Комунаровець -2», шляхом її продажу [PERSON] від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», з наданням [PERSON] всіх прав продавця. Стягнути судовий збір 6890 грн.

Outcome: approved