Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житлову квартиру у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] посилався на те, що його брат [PERSON] є спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON], оскільки є його сином. Спадкове майно, яке відійшло [PERSON] після смерті батька складається із житлової квартири, жилою площею 26,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер його брат - [PERSON], але за життя [PERSON] не встиг отримати правовстановлюючі документи на зазначену квартитру. З огляду на те, що державний нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житлову квартиру після смерті брата, через відсутність правовстановлюючих документів на вказану житлову квартиру, він просить суд визнати у порядку спадкування за законом право власності на житлову квартиру, яка розташована у [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не з'явилися, направивши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позов підтримав повністю та просив суд його задовольнити виходячи з підстав та обставин наведених у позовній заяві. Представники відповідача, третіх осіб проти задоволення позовних вимог не заперечують. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області (актовий запис № 71) (а.с. 8). Спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], а саме житлова квартира, яка розташована у [ADDRESS], прийняв його брат [PERSON], що підтверджується договором розподілу спадкового майна (а.с. 9). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області (актовий запис № 56) (а.с. 3). Частиною 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] на випадок смерті заповіту не склав. Батько та мати померли. Згідно ст. 1262 ЦК України [PERSON] являється єдиним спадкоємцем другої черги. Частиною 1 стаття 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Водночас, згідно з вимогами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що за життя спадкодавець [PERSON] зареєстрував своє право власності на вказану житлову квартиру шляхом подання до КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» відповідних документів, і, таким чином, суд приходить до висновку про те, що за життя [PERSON] не набув права власності на житлову квартиру, що знаходиться в [ADDRESS], тому згадана квартира не є об'єктом спадкування, як об'єкт нерухомого майна. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування - є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у п. 3.1 дійшов до висновку, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Крім того, статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушений, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, як встановлено судом позивач не зверталася із заявою до відповідних органів (Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, КП «Синельниківське МБТІ», Державної реєстраційної служби Покровського РУЮ Дніпропетровської області) із заявою про реєстрацію права власності на житлову квартиру та відмови не отримував, а відтак - ці особи не порушували, не невизнавали та не оспорювали права позивача. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовної заяви необхідно відмовити, оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факту набуття спадкодавцем (за життя) на праві власності вказаної житлової квартири та факту порушення права позивача. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed