Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 29.10.2007 року було укладено кредитний договір №2168/10/07, згідно умов якого відповідачу [PERSON] було надано кредит в сумі 8000 доларів США на строк до 29.10.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49 % на рік. В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань, передбачених кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №2168/10/07 від 29.10.2007 року. Згідно умов кредитного договору [PERSON] повинна була щомісячно вносити мінімальний необхідний платіж у розмірі не менш ніж 189,27 доларів США щомісячно до п'ятого числа поточного місяця, але умови кредитного договору належним чином не виконує та станом на 20.03.2015 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 15322,37 доларів США або 355335,15 гривень, яка складається з: основного боргу (тіло кредиту) - 6149,48 доларів США, відсотків за користування кредитом в сумі 5063,37 доларів США; заборгованості по сплаті комісії, в тому числі простроченої - 391,80 доларів США; пені за порушення строків погашення заборгованості по кредиту в сумі 2917,72 доларів США, штрафу за порушення умов кредитного договору в сумі 8000 доларів США. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача вказану суму заборгованості. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування зустрічного позову позивач посилається на те, що при укладенні кредитного договору банком було порушено вимоги ст.ст.11, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, кредитний договір від 29.10.2007 року не містить відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту; в долученому до матеріалів справи розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, а сам розрахунок проведений поверхово та є незрозумілим для споживача; згідно розрахунку кінцева сума тільки одних відсотків перевищить суму кредиту у два рази; вказані в розрахунку суми є несправедливими, оскільки містять умови щодо збільшення витрат по договору; із наданого розрахунку вбачається дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту; графік погашення кредиту позивачу банком взагалі не видавався; [PERSON] не було надано банком в письмовій формі повної інформації про умови кредитування. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про витрати, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, резервування ресурсів, проведення додаткового моніторингу,надання фінансового інструменту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Крім того, до матеріалів позовної заяви банк не додав жодного дозвільного документу на підставі якого останньому надавався дозвіл на здійснення валютних операцій. Представник позивача до суду не з'явився, позивач у заяві просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Відповідач [PERSON] та її представник до суду не з'явилися, в наданій заяві представник відповідача просив справу розглядати у їх відсутність, в задоволенні первісного позову просить відмовити, зустрічний позов задовольнити. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позови такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. По справі встановлено, що сторонами укладено кредитний договір №2168/10/07, згідно умов якого відповідачу [PERSON] було надано кредит в сумі 8000 доларів США на строк до 29.10.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49 % на рік. В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань передбачених кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №2168/10/07 від 29.10.2007 року (а.с.17-19). Відповідно дост.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором від 29.10.2007 року в сумі 15322,37 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 355335,15 гривень. До своєї позовної заяви позивач за первісним позовом надав суду фактично розшифровку суми заборгованості по кредиту, яка утворилась станом на 20.03.2015 року в сумі 15322,37 доларів США або 355335,15 гривень, яка складається з: основного боргу (тіло кредиту) -6149,48 доларів США, відсотків за користування кредитом в сумі 5063,37 доларів США; заборгованості по сплаті комісії, в тому числі простроченої - 391,80 доларів США; пені за порушення строків погашення заборгованості по кредиту в сумі 2917,72 доларів США, штрафу за порушення умов кредитного договору в сумі 8000 доларів США (а.с.5-7). Однак із поданої розшифровки суд позбавлений можливості встановити обсяг заборгованості відповідачів перед позивачем з наступних підстав. Суд вважає, що подана розшифровка не містить розрахунку нарахування та погашення відсотків, комісії та тіла кредиту, тоді як відповідач у зустрічному позові заявляє, що існує суттєва різниця між нарахованими відсотками, які підлягають сплаті позичальником та фактично сплаченими нею відсотками; зарахування коштів по тілу кредиту та відсотків призвело до подальшого невірного розрахунку суми заборгованості (а.с.51-53 - квитанції). Щодо штрафу у розмірі 8000 доларів США слід зазначити, що банком не конкретизовано та не надано суду відповідних доказів про те які саме умови кредитного договору порушено відповідачами, в чому це порушення виразилося, якими доказами це підтверджується. Іншого розрахунку, на підставі якого суд міг би перевірити доводи позовної заяви, матеріали справи не містять. Слід зазначити, що порука є способом забезпечення зобов'язання і має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Умовами договору поруки від 29.10.2007 року передбачено, що поручитель має відповідати перед кредитором за боржника за наявності певно визначених умов, а саме: у випадку не виконання позичальником свого зобов'язання і при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому або в тій чи іншій і таке повідомлення повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатися поданим належним чином, якщо воно буде надіслано поручителю рекомендованим чи цінним листом або вручено особисто поручителю під підпис (п.п.2.1.-2.4.). Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності виконання банком таких умов, які згідно з договором поруки зобов'язався виконати саме банк. ПАТ «КБ «Надра», являючись позивачем по справі, звернувшись до суду із позовом, не зазначив у своїй заяві таких обставин, які б свідчили про виконання ним саме таких умов договору поруки та не зазначив доказів, на підтвердження таких обставин. Оскільки суд на підставі досліджених доказів, не може встановити розмір заборгованості відповідачів перед позивачем за кредитним договором, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити. Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно вимог статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній Фомі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст.203 ЦК України. Відповідно до положень ч.1ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела в другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК), такий правочин визнається судом недійсний. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочину недійсним», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. З наведеного вбачається що, саме [PERSON] як сторона, яка діяла під впливом обману, повинна довести наявність умислу з боку Банку, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оман, і сам факт обману. Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту Кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Відповідно до ст. 18 цього Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. В спірному договорі зазначена загальна сума кредиту, що підлягає поверненню, відсоткова ставка та щомісячна сума мінімально необхідного платежу, який позичальник має вносити щомісячно, обумовлено термін повернення кредиту, що свідчить про очевидність для позивача орієнтовної сукупної вартості кредиту. У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. [PERSON] погодилася з умовами укладеного договору, в т. ч. і щодо суми виплат, яку вона як боржник повинна щомісячно вносити. Факт того, що відповідач погодилася з умовами вказаного договору та останній є результатом її вільного волевиявлення свідчить її підпис на примірнику договору. Суд вважає, що у даному випадку відсутні обставини, які свідчать, що кредитний договір, укладений сторонами, містить несправедливі умови до позивача, оскільки при підписанні договору [PERSON] мала реальну можливість ознайомитись з умовами договору, в зв'язку з чим і погодилася на його укладання шляхом підписання вказаного договору. Вказані [PERSON] розбіжності по сплаті відсотків, тіла кредиту можуть бути підставою для здійснення перерахунку суми заборгованості, а не визнання кредитного договору недійсним. Крім того, суд звертає увагу, що протягом тривалого часу позивач виконувала умови договору, та у неї не виникало сумнівів у правомірності його укладення. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що в задоволенні вимог [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним необхідно відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed