Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що наказом Міністерства культури України від 02.10.2014 року №660/0/17-14 припинено 02 жовтня 2014 року дію контракту від 30.01.2012 року № 508, укладеного між Міністерством культури України в особі Міністра Кулиняка М.А. та позивачем, призначеного на посаду генерального директора Національного музею архітектури та побуту України у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Звільнення з роботи позивач вважає незаконним, оскільки він був звільнений в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Представник відповідача Міністерства Культури України в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях. Представники відповідача Національного музею народної архітектури та побуту України в судовому засіданні позов визнали та не заперечували проти поновлення [PERSON] на посаді, посилаючись на те, що [PERSON] звільнено у період його перебування на лікарняному. Третя особа Міністр культури України в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив. Відповідно до Наказу Міністерства культури України № 74/0/17-12 від 30 січня 2012 року позивача призначено на посаду генерального директора Національного музею архітектури та побуту України за контрактом. 30.01.2012 року між Міністерством культури України в особі Міністра Кулиняка М.А. та позивачем укладено контракт № 508, терміном на 5 років з 30.01.2012 року до 29.01.2017 року (а.с. 6-12). Позивач з 15.09.2014 року перебував у щорічній відпустці, строком на 24 календарних дні (а.с. 13-14). В період з 02.10.2014 року по 05.10.2014 року, згідно листка непрацездатності, позивач перебував на амбулаторному лікуванні (а.с. 17). Згідно листа Міністерства культури України від 02.10.2014 року № 629/8/42-14 [PERSON] відкликано з відпустки (а.с. 18). Твердження представника Міністерства Культури України про те, що позивач отримав листок непрацездатності після того, як дізнався, що його відкликали з відпустки, не спростовує факту того, що [PERSON] 02.10.2014 року був тимчасово непрацездатним. Доказів зворотного, представником відповідача Міністерства Культури України суду не надано. 02.10.2014 року Міністерством культури України винесено наказ про звільнення [PERSON] з посади генерального директора Національного музею архітектури та побуту України, у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу (а.с. 19). 02.10.2014 року на підставі наказу № 659/0/17-14 [PERSON] поновлено на посаді генерального директора Національного музею архітектури та побуту України з 27 січня 2012 року. 08.10.2014 року на підставі наказу № 676/0/17-14 [PERSON] звільнено з 28.04.2014 року з посади генерального директора Національного музею архітектури та побуту України у зв'язку із закінченням дії трудового договору. Відповідно до ч.8 ст. 79 КЗпП України відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відведення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства, установи, організації з додержанням вимог частини шостої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. Згоди на відкликання його з відпустки [PERSON] не надавав. Відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Таким чином, звільнення позивача було здійснено з ініціативи власника із порушенням вимог Кодексу Законів про працю України. Згідно ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору. На працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору. Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved