Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів, в обґрунтування якої зазначив, що спільно мешкав з відповідачем [PERSON] Від спільного мешкання в них народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO]. В лютому 2015 року він мобілізувався до лав ЗСУ, де проходив військову службу. Після звільнення позивач займався пошуками [PERSON] Позивач вказує, що відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання н надає, контакту з дітьми не підтримує, веде антисоціальний спосіб життя, покинула дітей, а тому просить позбавити її батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягнути на його користь аліменти на утримання дітей по 1 / 4 частині з усіх видів її заробітку на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Позивач та його представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, раніше в судових засіданнях позов підтримали у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з'явивсь, просив справу розглянути за його відсутності, проти позову заперечень не мав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу на підставі наявних доказів по справі з постановленням заочного рішення. 7 червня 2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню з огляду на наступне. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказали, що відповідач [PERSON] характеризується з негативної сторони, вживала алкоголь, палила, домогосподарством не займалася, коли позивач ніс службу в зоні АТО попродавала худобу та майно. В 2015 році з меншим сином [PERSON] поїхала у невідомому напрямку та згодом їх знайшли в м. Дніпропетровську. [PERSON] навчала дітей красти, примушувала дітей працювати. Після призову [PERSON] до армії [PERSON] почала вести ненормальний образ життя. Натомість батько [PERSON] проходив службу у Збройних Силах України, є учасником АТО, приймав заходів для пошуку меншого сина, на даний час піклується за обома дітьми, утримує та доглядає їх, належним чином виконує батьківські обовязки. З свідоцтв про народження та рішення Кремінського районного суду Луганської області від 25 серпня 2015 року вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 9-14, 23-28). Позивач є учасником Антитерористичної операції та проходив військову службу з лютого 2015 року (а.с. 5-8). Малолітній [PERSON], [INFO] мешкав разом зі своєю бабусею [PERSON] по [ADDRESS], інший - [PERSON], [INFO], - разом з матір'ю - відповідачем по справі - [PERSON], їх місцезнаходження на даний час не відоме довідка станом на 18 серпня 2016 року (а.с. 21). Позивач [PERSON]зареєстрований та є власником житлового будинку по [ADDRESS] де забезпечено всі необхідні умови для проживання, навчання та відпочинку дітей; мешкає за вказаною адресою, працює - заробіток за 6 місяців склав 28440 грн. за місцями роботи та мешкання характеризується позитивно. Відповідач по справі в свою чергу вживала алкоголь, дітьми не цікавилась, школу не відвідувала, її місцезнаходження на цей час невідомо (а.с. 22, 29-31, 35, 40, 41.ю 70). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень, [PERSON] та [PERSON] є синами позивача (а.с. 23-28). Згідно Висновку органу опіки та піклування Кремінської РДА, позбавлення батьківських прав [PERSON] доцільне та відповідає інтересам дітей (а.с. 42-44). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-III, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь - які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно зі статтею 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Як вбачається зі статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухиляння батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він зокрема ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурора а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав зокрема втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання, перестає бути законним представником дитини. Суд при винесенні рішення враховує правову позицію, яка викладена в Постанові Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», згідно якої, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається зі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, життєві зв'язки з ними не підтримує, не цікавиться їх успіхами у навчанні та здоров'ям, таким чином ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів у зазначеному в позові загальному розмірі на двох дітей розмірі - 1 / 2 частини всіх видів заробітку. Позивачем заявлено дві позовні вимоги - майнового та немайнового характеру, судовий збір за які, згідно Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI, сплачується окремо по кожній вимозі. При цьому позивач за вимоги майнового характеру звільнений на підставі вказаного вище Закону. Відповідно до ст. 88 ч.ч. 1,3 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір по майновій вимозі (аліментах) на розрахунковий рахунок Кремінського районного суду Луганської області у розмірі 640 грн. та 640 грн. за вимогу немайнового характеру (позбавлення батьківських прав) на користь позивача по справі. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 150-152, 155, 164, 165, 166, 180, 182, 183, 191 СК України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-III , Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI та

Outcome: approved