Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 01.01.2014 року між сторонами був укладений договір оренди житлового будинку з дворовими спорудами з правом викупу. За даним договором строк оренди становив два роки з дати прийняття обєкта за актом приймання-передачі. Крім того, вказаним договором було передбачено, що обєкт, який орендується переходить у власність орендаря за умови сплати суми у розмірі 1800000 грн. Перехід права власності відбувається шляхом укладення сторонами договору купівлі-продажу. Позивач свої зобовязання за договором виконав, сплатив зазначену у ньому суму та звернувся до відповідача з вимогою укласти договір купівлі-продажу обєкта оренди. Відповідач від укладення договору відмовився, зазначивши, що на даний час ціна домоволодіння є набагато вищою, ніж зазначено у договорі. Позивач просив у судовому порядку визнати за ним право власності на житловий будинок з дворовими спорудами, що розташований по вул.Старокиївській 22 в смт.Козин Обухівського району Київської області. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивач згідно договору оренди від 01 січня 2014 року орендував у відповідача житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по вул.Старокиївській 22 в смт.Козин Обухівського району Київської області. Вказаним договором передбачено можливість переходу нерухомого майна до позивача у випадку сплати суми у розмірі 1800000 грн. Позивач вказану суму сплатив та звернувся до [PERSON] з вимогою укласти договір-купівлі продажу, однак останній відмовився, посилаючись на ту обставину, що вартість будинку зросла і є значно більшою ніж сплачені позивачем кошти. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, пояснила, що вартість орендованого обєкта нерухомого майна на даний час є вищою, ніж визначена в договорі та сплачена позивачем відповідачу. Третя особа в судове засідання не зявилась, в поданій заяві просила розглядати справу у її відсутність. Щодо вирішення позовних вимог покладалась на розсуд суду. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 січня 2014 року між [PERSON], як орендодавцем та [PERSON], як орендарем укладено договір оренди житлового будинку з дворовими спорудами з правом викупу. Предметом договору є житловий будинок з дворовими спорудами за адресою вул.Старокиївська 22 смт.Козин Обухівського району Київської області, загальною площею 535,9 кв.м., житловою 98,1 кв.м..Жворові споруди : сауна площею 77 кв.м., свердловина, огорожа. Вартість обєкта 1800000 грн. Строк оренди складає 2 роки з дати приймання обєкта за актом приймання-передачі. Орендна плата становить 75000 грн. щомісячно Згідно п.8.1 вказаного договору обєкт, що орендується переходить у власність орендаря за умови сплати ним суми у розмірі, що складає 1800000 грн. Сторони визнають, що позивач на виконання умов договору оренди передав, а відповідач прийняв 1800000 грн., тому вказана обставина в силу ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно письмового повідомлення від 27.04.2016 року [PERSON] пропонує [PERSON] переглянути вартість обєкта оренди та відмовляється від укладення договору купівлі-продажу. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.335 та ст.376 Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів, визначені ч.2 ст.16 ЦК України. В ході розгляду справи позивачем не надано суду належних і допустимих доказів щодо набуття позивачем права власності на житловий будинок з дворовими спорудами, що розташований по вул.Старокиївська 22 в смт.Козин Обухівського району. Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, і на яку посилався позивач в обґрунтування позовних вимог, не породжує, а підтверджує вже наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідч не визнає, заперечує, або оспорює наявне у позивача право власнсоті, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його парво власності. Враховуючи вищевикладене, правових підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

Outcome: dismissed