Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просив визнати недійсною довіреність на представлення інтересів [PERSON] [PERSON] від 29 грудня 2005 року, посвідченої приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу [PERSON] (запис у реєстрі №1603); визнати недійсною довіреність від 01 березня 2006 року на представлення інтересів [PERSON], надану [PERSON] у порядку передоручення [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу [PERSON] (запис у реєстрі №1494); визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1, 6594 га, кадастровий номер: 2-3221883600:20:064:0145 між продавцем [PERSON], інтереси якого представляв [PERSON], та покупцем [PERSON], посвідчений 31 березня 2006 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу [PERSON] (запис у реєстрі №2831) та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,0781 га, кадастровий номер: 1-3221883600:19:148:0151 між продавцем [PERSON], інтереси якого представляв [PERSON], та покупцем [PERSON], посвідчений 31 березня 2006 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу [PERSON] (запис у реєстрі №3293). Свої вимоги мотивував тим, що вказані правочини вчинені всупереч чинної на той час редакції п. 15 Перехідних положень ЗК України, тобто у період дії заборони на відчуження земельних паїв та пайових земель. Крім того в силу вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України відповідач [PERSON] не мав права відчужувати земельну ділянку на користь своєї дружини [PERSON] В суді позивач та його представник просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідачі та треті особи до суду не з'явилися, про розгляд справи повідомлені за місцем своєї реєстрації, причини неявки суду невідомі. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку. Заслухавши сторону позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. В суді встановлено, що 29 грудня 2005 року [PERSON] видано довіреність на представлення його інтересів при оформленні державних актів на земельні ділянки, виділення їх в натурі, виданих взамін сертифікату про право на земельну ділянку (пай) та при оформленні договорів купівлі-продажу земельної ділянки. Дана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу [PERSON] (запис у реєстрі №1603). 01 березня 2006 року в порядку передоручення [PERSON] видано довіреність на представлення інтересів [PERSON] [PERSON], на підставі якої 31 березня 2006 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу [PERSON] посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1, 6594 га, кадастровий номер: 2-3221883600:20:064:0145 між продавцем [PERSON], інтереси якого представляв [PERSON], та покупцем [PERSON] та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,0781 га, кадастровий номер: 1-3221883600:19:148:0151 між продавцем [PERSON], інтереси якого представляв [PERSON], та покупцем [PERSON] Пунктом 15 Перехідних положень ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України - власники земельних часток (паїв) не вправі до 1 січня 2007 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб. Відповідно до п. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Разом з тим Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. За змістом цих Законів та Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай є самостійним об'єктом права власності особи і являє собою певну частку у земельному пайовому фонді, що визначається в умовних кадастрових одиницях. Після виділення земельної частики в натурі на місцевості, особа стає власником земельної ділянки, як самостійного об'єкта цивільно-правових відносин, і перестає бути власником частки (паю). З огляду на зазначене в суді не доведено, що при вчиненні оспорюваних правочинів сторонами не дотримано вимог п. 15 Перехідних положень ЗК України. Так, продаж саме земельної частики (паю) в даному випадку не вчинювався. Тоді як відчужена земельна ділянка, що виділена [PERSON] в натурі (на місцевості), згідно державного акту від 26 березня 2006 року не є земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, як це передбачено п. 15 Перехідних положень ЗК України. Підстав для визнання довіреностей від 29 грудня 2005 року та від 01 березня 2006 року недійсними згідно п. 15 Перехідних положень ЗК України у суду немає. Абзац 2 п. 15 Перехідних положень ЗК України в редакції від 09 лютого 2006 року («Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), встановленої абзацом першим цього пункту, в частині відчуження зазначених ділянок та земельних часток (паїв), а так само в частині передачі прав на відчуження зазначених ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення)») на момент видачі довіреностей не діяв, набрав чинності 02 березня 2006 року (Закон України №3415-V) і зворотної сили до спірних правовідносин згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції України не має. Що стосується посилання на недотримання вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України, в частині укладання договору купівлі-продажу [PERSON], як представником [PERSON], на користь [PERSON], то в справі не доведено того, що [PERSON] на той час виступав також представником останньої або діяв одночасно в своїх інтересах. Посилання лише на той факт, що остання є дружиною [PERSON] цих обставин не доводить і саме по собі не може вважатися порушенням вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України. Доводи позову щодо підписання чистих аркушів паперу без наміру відчуження земельної ділянки, як спосіб сфабрикування спірних довіреностей, в цій справі судом не розглядаються. Вказані обставини були підставою іншого судового розгляду та свого підтвердження не знайшли, що встановлено рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 грудня 2013 року, яке набрало законної сили. За таких обставин, порушених прав позивача, які б підлягали захистові в цій справі, в суді не встановлено, а тому підстав для задоволення позову не вбачається. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed