Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне. 28 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За умовами договору, [PERSON] передав [PERSON] 1500 євро. 19 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За умовами договору, [PERSON] передав [PERSON] 1000 дол. США. В обґрунтування правових підстав позову [PERSON] зазначив ст.ст. 1047, 1049 ЦК України. Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача добровільно повернути отримані в борг від [PERSON] грошові кошти за договорами боргу. В цьому зв?язку, з урахуванням 3 % річних, позивач просив стягнути з відповідача 29630.76 грн. як суму еквівалентну 1839.70 євро та 12200.13 грн., як с уму еквівалентну 1031 дол. США, а всього просив стягнути з відповідача на свою користь 41830.89 грн.. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач у судове засідання не з?явився. Судом вжиті всі можливі заходи для забезпечення його явки шляхом повідомлень за місцем проживання. Суд вважав за необхідне на підставі ст. 224 ЦПК України за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження з ухваленням за наслідками розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову в задоволені позову виходячи з наступних підстав. В обґрунтування того, що між [PERSON] та [PERSON] виникли зобов'язання на підставі договорів позики, позивач послався на розписку, дану [PERSON] 19.02.2013 року, в якій дослівно зазначено: «[PERSON] получил от [PERSON] денежные средства в сумме одной тысячи долларов. Обязуюсь вернуть до 22 февраля 2013 года»; на розписку, дану [PERSON] 28.08.2012 року, в якій дослівно зазначено: «[PERSON] получил от [PERSON] денежные средства в сумме 1500 евро, обязуюсь вернуть 28 сентября 2012 года с уплатой 3% за месяц. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зі змісту тексту наявних у матеріалах справи розписок не вбачається того, що відповідач передав у власність позивачеві грошові кошти, які останній зобов'язався повернути. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено факт виникнення між сторонами правовідношення на підставі договору позики, а тому позивач набув за ним права вимоги. Таким чином, вимоги позивача до відповідача про повернення грошових коштів за договорами позики є законними та підлягають задоволенню. Позивач також просить стягнути 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України за період вересень 2012 року - 20.05.2014 року за розпискою від 28.08.2012 року, де загальна сума боргу з урахуванням 3 % склала 1839.70 євро. При цьому позивач та його представник не заперечували, що 13.12.2012 року відповідачем було у добровільному порядку повернуто позивачеві 500 євро. За період з 22 лютого 2013 року по 20 травня 2014 року за розпискою від 19.02.2013 року, загальна сума боргу з урахуванням 3 % річних склала 1031 дол. США. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного ст.ст. 509, 1046, 1047 ЦК України та

Outcome: approved