Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів грошову суму в розмірі 1500 грн., витрати по сплаті судового збору. 21.09.2015 р. позивач уточнив позовні вимоги, де зазначає, що поліс страхування життя є нікчемним з ряду обставин: у договорі визначено більш ніж два страховика замість одного, невірної назви страховика, крім того ТОВ «ассис ТАС» ввело його в оману відносно індексації грошових вкладів; стягнути з відповідачів гроші з урахуванням індексації і 3% годових у розмірі 3855 грн., моральну шкоду - 9000 грн., витрати на правову допомогу - 800 грн. В судовому засіданні 21.10.2015 р. позивач наполягав на задоволенні позову та пояснив, що 25.08.2011 р. він надав ТОВ «ассисТАС» заяву АС № 305241 на страхування життя з програми «ТАС-КАПИТАЛ» і перерахував 1500 грн. 14.09.2011 р. отримав поліс № АВ 008525286 від 14.09.2011 р. про страхування життя з пропуском строку на дачу згоди (акцепту), яка встановлена п. 12.1.9.1 Правилами страхування страховика. Вважає, що цей не складений договір є нікчемний з ряду обставин: так у договорі визначено два страховика замість одного: ТОВ «АсиссТАС» він надав заяву, а ПАТ «Страхова компанія ТАС» надіслала йому недійсний страховий поліс. Надані йому правила страхування страховика різняться від пропонованих. Крім того, у заяві АС № 305241 на першій сторінці вказано «асиссТАС», а на другій - «асисТас» та на запити з цих питань відповіді з боку відповідача не отримав. Від представника відповідача Нацкомфінпослуг надійшла заява з проханням про розгляд справи без їх участі, позов не визнав, просив відмовити в позові з підстав, викладених у письмових запереченнях. Від представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «ТАС» надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Просить в позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 26.08.2011 р. між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «ТАС» був укладений поліс страхування життя № АВ0085286 на підставі заяви на страхування життя № АС305241 від 25.08.2011 р./а.с.4/. Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач [PERSON] вважає, вказаний правочин нікчемним, але підстав його нікчемності не вказав. Посилаючись на нікчемність договору, позивач разом з тим вказує на підстави, які можуть бути визнані недійсними, а саме, що у договорі визначено два страховика замість одного; ТОВ «АсиссТАС» він надав заяву, а ПАТ «Страхова компанія ТАС» надіслала йому недійсний страховий поліс; надані йому правила страхування страховика різняться від пропонованих; у заяві АС № 305241 на першій сторінці вказано «асиссТАС», а на другій - «асисТас» та на запити з цих питань відповіді з боку відповідача не отримав. . Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Отже, позивачем не наведено ніяких доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Верховний Суд України в своєму узагальнені «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказав, що при розгляді спорів про недійсність правочинів судам потрібно розмежовувати недійсні та неукладені правочини, тобто такі, в яких відсутні встановлені законодавством необхідні умови для їхнього укладення (наприклад, відсутня згода щодо всіх істотних умов, передбачених законодавством; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для укладення правочину потрібно його передати; не затверджено правочин вищим органом господарського товариства, якщо це передбачено в законі чи статуті товариства; не здійснено державну реєстрацію правочину в разі, коли законом ця обставина визначена як момент його вчинення). Встановивши, що правочин є неукладеним, суд на цій підставі залишає позов про визнання правочину недійсним без задоволення. Наслідки недійсності правочину до неукладеного правочину не застосовуються, оскільки вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК, відповідно, підстав для його задоволення немає. У ст. 203 ЦКУ, в якій визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У судовій практиці нерідко виникають питання, чи застосовується зазначене правило до актів іншого галузевого спрямування, як-то: трудового, сімейного, законодавства про соціальне забезпечення. Більшість нормативно-правових актів, зокрема ЦК, мають комплексні положення, які містять норми різних галузей права. Термін «нікчемність правочину», передбачений ЦК, до прийняття цього Кодексу у вітчизняному законодавстві не вживався. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд. Що ж стосується оспорюваного правочину, то він може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачеві [PERSON] слід відмовити в позові повністю.

Outcome: dismissed