Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить витребувати квартиру [ADDRESS] із чужого незаконного володіння відповідача, виселити відповідача і вселити у зазначену квартиру позивача. Позов обґрунтований такими обставинами. Згідно з розпорядженням Малиновської районної адміністрації від 02.04.2003 року позивач перебував у дитячому притулку через тривале ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків. Цим розпорядженням було встановлено заборону щодо продажу та вчинення будь-яких дій, які обмежували б право власності позивача на зазначену квартиру без погодження з Малиновською районною адміністрацією та з власником. Позивачу та [PERSON] належали на праві власності 48/100 частини квартири [ADDRESS]. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 22.03.2004 року [PERSON] і [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно позивача. Згідно з вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 01.03.2010 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст. 166, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.03.2011 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу 48/100 частини квартири [ADDRESS], укладений 28.08.2003 року між [PERSON] та [PERSON] Зазначене рішення набрало законної сили. Малиновський районний суд своєю постановою від 25.06.2012 року зняв арешт зі спірної квартири. 21.02.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 48/100 частини квартири [ADDRESS]. Таким чином, право власності позивача було порушено та він позбавлений можливості володіти своїм майном. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав заяву про підтримання позовних вимог з проханням розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судові засідання не з'являлася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала. Третя особа у судове засідання не з'являвся, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, згідно з розпорядженням Малиновської районної адміністрації № 243/01-04 від 02.04.2003 року [PERSON], який перебував у дитячому притулку за адресою: м. Одеса, вул. Терешкова, 12-а через тривале ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, було влаштовано до школи-інтернату на повне державне забезпечення. [PERSON] та [PERSON] належали на праві власності 48/100 частини квартири [ADDRESS] на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08.07.2003 року. Вищезазначеним розпорядженням було встановлено заборону щодо продажу та вчинення будь-яких дій, які обмежували б право власності позивача на зазначену квартиру без погодження з Малиновською районною адміністрацією та з власником. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 22.03.2004 року [PERSON] і [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] та передано останнього на утримання органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації м. Одеси. За вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 01.03.2010 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст. 166, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком два роки і одинадцять місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено у рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 02.03.2011 року між [PERSON], яка діяла від свого імені і в інтересах неповнолітнього [PERSON], та [PERSON] 28.08.2003 року було укладено договір купівлі-продажу 48/100 частини квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Зазначеним рішенням суду було визнано недійсним укладений договір купівлі-продажу 48/100 частини квартири [ADDRESS]. Апеляційний суд Одеської області своєю ухвалою від 15.06.2011 року залишив зазначене рішення Малиновського районного суду м. Одеси без змін. Малиновський районний суд своєю постановою від 25.06.2012 року зняв арешт, накладений згідно з постановою заступника прокурора Малиновського району м. Одеси від 08.09.2000 року на 48/100 частин квартири [ADDRESS] по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON]. 23.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 48/100 частини квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Таким чином, [PERSON] здійснив відчуження спірної квартири, не маючи відповідних повноважень, оскільки попередній договір купівлі-продажу був визнаний судом недійсним. Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли із приводу витребування майна із чужого незаконного володіння, виселення та вселення у квартиру, які регулюються ст. ст. 388, 1212, 1213 ЦК України та ст. 116 ЖК України. Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Враховуючи те, що [PERSON] набула спірну квартиру за безвідплатним за своєю правовою природою договором дарування та є добросовісним набувачем, суд вважає, що 48/100 частини квартири [ADDRESS] мають бути повернуті у володіння [PERSON] та [PERSON] як законним власникам. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що право позивача як власника на здійснення володіння та користування квартирою було порушено і підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем, шляхом витребування квартири, вселення позивача до спірної квартири та виселення відповідача. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved