Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, який уточнив під час розгляду справи, та в якому просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8761,74 грн. В позові зазначав, що працював у відповідача на посаді інженера-економіста з 10.10.2007 року. Звільнений за ст.38 КЗпП України 08.07.2013 року. Остаточний розрахунок з ним проведений 14 липня 2014 року шляхом переказу на його розрахунковий рахунок грошових коштів в сумі 13408,28 грн. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 березня 2014 року стягнуто з ПАТ «Бердянськсільмаш» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 липня 2013 року по 19 березня 2014 року за 180 робочих днів в розмірі 20219,40 грн. Тому відповідач зобов'язаний виплатити на його користь відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 березня 2014 року по 14 липня 2014 року в сумі, яка складає 8761,74 грн. за 78 днів затримки, виходячи із середньоденної заробітної плати 112,33 грн. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав повністю та прояснив по суті заявлених позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав письмові заперечення на позов, в яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 березня 2014 року по справі №310/8462/13-ц стягнуто з ПАТ «Бердянськсільмаш» на користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 9 липня 2013 року по 19 березня 2014 року в розмірі 20219,40 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. Платіжним дорученням №989 від 12 грудня 2013 року ПАТ «Бердянськсільмаш» було перераховано на рахунок ВДВС Бердянського МРУЮ Запорізької області грошові кошти в розмірі 13408,28 грн. з призначенням платежу «заборгованість [PERSON] на підставі судового наказу №310/9368/13-ц від 22.08.13р. без ПДВ». Згідно з розпорядженням начальника відділу ДВС Бердянського МРУЮ від 03 липня 2014 року на банківський рахунок [PERSON] перераховано нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 13408,28 грн. В даному випадку станом на поточну дату заборгованість з виплати заробітної плати є погашеною. При цьому перерахування ВДВС суми нарахованої заробітної плати у липні 2014 року не є виною ПАТ «Бердянськсільмаш», оскільки розрахунок з [PERSON] фактично був проведений 12 грудня 2013 року на підставі платіжного доручення. У відповідності до постанови Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року між сторонами виник спір про розмір належних звільненому працівникові сум, тому згідно ст.117 КЗпП України слід визначити розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням істотності суми заборгованості в порівнянні із середнім заробітком, частки, яку вона становить у заявлених вимогах. Зазначеним вище рішенням суду від 19 березня 2014 року вже стягнуто з відповідача суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, яка значно перевищує розмір заборгованості з виплати заробітної плати на час звільнення та яка вже є погашеною. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач працював у відповідача інженером-економістом відділу матеріально-технічного постачання. Згідно наказу від 08 липня 2013 року №72/10-02 звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Зазначене підтверджується записами в трудовій книжці. Судом також встановлено, що позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 22 серпня 2013 року видано судовий наказ про стягнення з ПАТ «Бердянськсільмаш» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі з 01.06.2012 року по 31.07.2013 року в сумі 13408 грн. 28 коп. У зв'язку з тим, що заборгованість по заробітній платі не була виплачена, позивач звертався до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, який рішенням Бердянського мськрайонного суду Запорізької області від 19 березня 2014 року був задоволений частково: стягнуто з ПАТ «Бердянськсіьмаш» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 липня 2013 року по 19 березня 2014 року в розмірі 20219,40 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до виписки з рахунку, відкритому у філії Запорізького ОУ АТ «Ощадбанк», стягнення по виконавчому листу в сумі 13408,28 грн. було перераховано [PERSON] 14 липня 2014 року, тобто період затримки з 20 березня 2014 року по 13 липня 2014 року становить 77 робочих днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже , працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Виходячи із середнього заробітку позивача за день, який становив 112 грн. 33 коп., як вбачається з рішення суду від 19.03.2014 року, стягненню підлягає середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 20 березня 2014 року по 13 липня 2014 року в розмірі 8649 грн. 41 коп. (112 грн. 33 коп. х 77 робочих днів.). Тому позов підлягає частковому задоволенню, оскільки нарахування позивачем середнього заробітку, включаючи й день фактичної виплати, є помилковим. При цьому суд вважає неприйнятними заперечення відповідача про відсутність вини підприємства в затримці виплати заробітної плати позивачеві з посиланням на відправлення коштів на рахунок ВДВС Бердянського МРУЮ відповідно до платіжного доручення №989 від 12 грудня 2013 року в розмірі 13408 грн. 28 коп., оскільки дані обставини вже досліджувалися судом при ухваленні рішення від 19 березня 2014 року та були відхилені з посиланням на статті 43-45 Закону України «Про виконавче провадження». Крім цього, суд виходить з того, що відповідачем не надано доказів у підтвердження наявності вини відділу ДВС Бердянського МРУЮ у невиплаті [PERSON] коштів, перерахованих ПАТ «Бердянськсільмаш» 12 грудня 2013 року. Доказів звернення зі скаргами на дії державного виконавця з цього приводу та рішень, які б встановлювали вину державного виконавця, відповідачем не надано. Про складнощі в отриманні доказів та про витребування доказів судом в порядку ст.137 ЦПК України відповідачем не заявлялося. Зважаючи на це, твердження відповідача про те, що невиплата заборгованості по заробітній платі позивача відбулась не з вини підприємства, є неприйнятними. Крім цього, на переконання суду, також безпідставним є посилання відповідача на наявність спору про розмір належних звільненому працівникові сум та, відповідно, на зменшення за рішенням суду відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням істотності заборгованості порівняно з середнім заробітком, частки, яку вона становить в заявлених вимогах, оскільки такі факти судом не були встановлені, бо спору про розмір нарахованої, але невиплаченої заробітної плати не було, оскільки вона була стягнута за судовим наказом відповідно до виданої підприємством довідки про суму заборгованості. Отже, враховуючи, що конституційне право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю порушене відповідачем, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню, а середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 8649,41 грн. З відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн., оскільки позивач звільнений від його сплати при зверненні до суду з цим позовом.

Outcome: partial