Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на несумісність характерів сторін та втрату ними взаємних почуттів, що притаманні подружжю, просив суд розірвати шлюб, що укладено між сторонами 27 березня 2014 року. Додатково позивач зауважив про те, що від такого шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають, однак відповідач відмовляється від явки до територіального органу РАЦС для подачі подружжям заяви про розірвання шлюбу у позасудовому порядку. Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач надала до суду завірену Нотаріусом Сочинського нотаріального округу та зареєстровану у відповідному реєстрі за №2-460, заяву про розірвання шлюбу. Встановивши наведені обставини провадження та розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності сторін, на підставі наданих ними письмових пояснень та доказів, у порядку ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Так, проаналізувавши надані до суду письмові докази суд вбачає, що 27 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було зареєстровано актовий запис №362 від 2703.2014 року. Вказані обставини випливають зі змісту Свідоцтва про шлюб (бланк серії 1-ЖД №202948), оригінал якого долучено до матеріалів справи (а.с. 4). Відповідно до наданих позивачем пояснень та викладених обставин, що були визнані відповідачем, сторони прийшли до переконання про несумісність характерів та втрату ними взаємних почуттів що притаманні подружжю у звязку з чим на час розгляду справи (починаючи з квітня 2015 року) спільне господарство не ведуть та переконані у неможливості збереження між ними шлюбних відносин, що фактично припинені вже тривалий час. Відповідно до положень ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Так, подружжя яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про розірвання шлюбу. Крім того шлюб розривається органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою одного із подружжя, якщо другий із подружжя визнаний безвісно відсутнім або недієздатним. У інших випадках питання про розірвання шлюбу, у якому подружжя має спільних дітей, чи коли хтось з подружжя ухиляється від явки до органів РАЦС для подачі заяви, належить до компетенції суду: відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, без обмеження щодо наявності чи відсутності у подружжя спільних дітей. В силу\~статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Виходячи з викладених обставин, враховуючи те, що надані сторонами заяви свідчать про дійсну волю сторін на розірвання шлюбу суд доходить висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, та необхідність задоволення вимог позову у повному обсязі. При цьому відповідно до положень\~ст. 88 ЦПК України, суд, вирішуючи справу по суті має у своєму рішенні розподілити між сторонами судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним за розгляд вимоги про розірвання шлюбу судовий збір в розмірі 551,20 грн.,

Outcome: approved