Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення заборгованості з фізичної особи за боргом, який виник у неї у звязку зі здійсненням підприємницької діяльності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на обліку в управлінні пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області перебувала фізична особа підприємець [PERSON], як платник внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, за реєстровим номером № 08/11-3582 з 02.06.2004 року. Відповідно до п.4 ч.2 ст. 17 Закону України № 1058 від 09.07.2003 року «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» ( в редакції, що діяла до 01.01.2011 року) [PERSON] зобовязана подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом. На підставі п.5 ч.9 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV( далі закон № 1058) за несвоєчасне подання звітності за 2010 рік, а саме «Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України» у строки визначені законодавством до [PERSON] застосовано фінансову санкцію та винесено рішення № 200 від 10.04.2013 року на суму 170 грн.. 31.05.2013 року на рахунку відповідача рахувалась переплата в розмірі 65 грн., за рахунок чого борг склав 110,0 грн.. 12.08.2014 року відповідачем частково була сплачена сума страхових внесків в розмірі 45,0 грн.. на час звернення до суду сума несплачених платежів відповідачем становить 65,0 грн.. Для примусового стягнення заборгованості Управлінням вимога про сплату боргу була направлена до ВДВС Енергодарського МУЮ. Виконавчі дії проведені державним виконавцем виявились безрезультатними у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Станом на день звернення до суду коштів на рахунки Управління для погашення заборгованості по єдиному внеску на загальнообовязкове соціальне страхування від [PERSON] не надходили. 07.07.2014 року набрав чинності Закон України від 13.05.2014 року № 1258 « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб підприємців за заявниць ким принципом», згідно з яким фізичні особи підприємці виключаються з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців за заявниць ким принципом у строк до одного дня. Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців [PERSON] припинено підприємницьку діяльність як фізичної особи - підприємця 18.11.2014 року. Оскільки заборгованість [PERSON] перед Управлінням виникла під час здійснення нею підприємницької діяльності, припинення якої не дає права фізичній особі ухилитись від сплати боргу, що виник у звязку з веденням підприємницької діяльності. Посилаючись на ч.4 ст. 6 Закону № 2463 просить суд стягнути з відповідача заборгованість на користь позивача в розмірі 65,0 грн.. В судовому засіданні представник позивача, що діє на підставі довіреності [PERSON] (а.с. 17) позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, надав пояснення відповідно до тексту позовних вимог, не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не зявився. належним чином повідомлявся про розгляд справи, про що свідчать копії повісток. Повідомлення повернулись з помітками: « За закінченням строку зберігання» ( а.с. 12,16,18) що суд розцінює, як небажання особи отримувати повістки та зявлятись до суду. Зі згоди позивача суд ухвалив слухати справу в порядку заочного провадження, на підставі наявних в справі доказів. Вислухавши доводи представника позивача, дослідив матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З 01.01.2011 року набрав законної сили закон України № 2464 від 08.07.2010 року « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», яким визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Судом встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Державної реєстраційної служби України відповідач по справі з 02.06.2004 року зареєстрована як фізична особа підприємець ( а.с. 4). Відповідно до п.4 ч.2 ст. 6 Закону № 2464 ( в редакції, що діяла до 11.08.2013 року) [PERSON] зобовязана подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом. Відповідач по справі порушила вимоги Закону, тому до неї були застосована фінансова санкція, яка на день розгляду справи не сплачена в сумі 65 грн. Заборгованість ФОП [PERSON] по єдиному внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування на суму 65 грн. виникла станом на 12.08.2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості по страховому внеску ( а.с. 3). Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців [PERSON] припинено підприємницьку діяльність як фізичної особи підприємця 18.11.2014 року ( а.с. 5 .). Відповідно до ч.4 ст. 6 Закону № 2464 у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця така фізична особа користується правами, виконує обовязки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалась нею як фізичною особою підприємцем. Судом встановлено, що заборгованість у відповідача перед позивачем виникла під час здійснення ним підприємницької діяльності, припинення якої не дає права фізичній особі ухилятися від сплати боргу, що виник у звязку з веденням підприємницької діяльності Несплати відповідачем боргу завдає матеріальної шкоди бюджету Пенсійного України та бюджету держави в цілому, чим ускладнює виконання Пенсійним фондом України завдань повного і своєчасного фінансування витрат на виплату пенсій. Суд прийшов до висновку, що вимоги позивача ґрунтовані на законних вимогах. При зверненні до суду позивачем судові витрати не сплачувались. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved