Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 08.12.2001 року він перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведуть. Вони вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Між ними досягнуто усної згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя та виховання дитини того з батьків, хто проживатиме окремо. Спори стосовно майна відсутні. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Вважав, що строк на примирення не потрібен. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій зазначила, що проти задоволення позову не заперечує. Вважала, що строк на примирення не потрібен. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.02.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Клопотань по суті спору сторонами не заявлялося. В суді встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08.12.2001 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що між сторонами відсутні шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть. Примиритися, зберегти сім'ю сторони не бажають, просять розірвати їх шлюб. Враховуючи викладене, суд вважає недоцільним збереження такої сім'ї. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного та

Outcome: approved