Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.11.2016 надав [PERSON] готівкою 2150 доларів США (на момент передачі еквівалентно 57405 гривен). Позивач вказав, що відповідач після отримання коштів особисто написав розписку про отримання вищезазначеної грошової суми. Позивач зазначив, що факт передання коштів підтверджується показами свідків: [PERSON] та [PERSON]. Крім того, позивач вказав, що відповідач зобов'язався повернути грошові кошти в сумі 2150 доларів США до 30.11.2016. Позивач наголосив на тому, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та не повернув борг в строк. Позивач зазначив, що станом на 16.01.2017, сума заборгованості становить 59488 грн. 78 коп., що складає 2150 доларів США. У зв'язку з зазначеним, того, що відповідач зобов'язання не виконав, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача борг в розмірі 59 488 грн. 78 коп. та пеню в розмірі 229 грн. 81 коп. Також, позивач просив судові витрати покласти на відповідача. До початку судового засідання від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він просив розглянути справу в його відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, з заявою про відкладення розгляду справи - не звертався. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). З урахуванням зазначеного вище, того, що правом участі в судовому засіданні відповідач розпорядився на власний розсуд, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності сторін та постановлення заочного рішення по справі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. З розписки від 16.11.2016 вбачається, що [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], позичив гроші у [PERSON] в сумі 2150 доларів США та зобов'язався повернути їх до 30.11.2016 (а.с. 8). Відповідно до даних акту прийому-передачі коштів від 16.11.2016, позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 2150 доларів США, що на момент передачі еквівалентно 57 405 грн. Факт передачі коштів засвідчено підписами свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Позивачем було виконано зобов'язання за договором. Відповідачем зобов'язання не виконуються. Статті 10, 60 ЦПК України, передбачають, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до змісту ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідачем не було надано доказів на спростування позовних вимог. З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на чинному законодавстві, знайшли своє доведення та підлягають задоволенню, а саме: з відповідача підлягає стягненню борг в сумі 59488 грн. 78, 3 % річних від простроченої суми боргу - 229 грн. 81 коп. На підставі ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 640 грн. На підставі ст. ст. 207, 525, 526, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved