Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що він, його дружина та син з 1996 року проживають в [INFO]. Він вселився в дану квартиру в якості члена сімї [PERSON] його рідного діда. Однак, згідно облікованих даних щодо реєстрації місця проживання, він та члени його сімї є зареєстрованими в [INFO]. Хоча в квартирі №1 постійно проживає [PERSON] зі своїми чотирма неповнолітніми дітьми. Сам він та члени його сімї в квартирі [ADDRESS] ніколи не проживали. Така плутанина з номерами квартир позбавляє його можливості реалізувати своє право на приватизацію житла. У звязку з чим, просив суд визнати за ними право користування жилим приміщенням в квартирі №3 житловою площею 36,2 кв.м., загальною площею 58,4 кв.м. в будинку №37 по вул. Здоровя в м. Дніпро. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідач територіальна громада в особі [PERSON] обласної ради явку свого представника не забезпечила, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності та зокрема зазначила, що [PERSON] обласна рада не є представником територіальної громади м. Дніпра. Представник третьої особи КП «Житлово-комунальна контора» [PERSON] обласної ради в судовому засіданні пояснила, що будинок №37 по вул. Дитинства в м. Дніпро перебуває на балансі їх підприємства. При реєстрації місця проживання позивача відбулась плутанина з номерами квартир. Так, позивач разом зі своєю родиною постійно проживає в [INFO], а зареєстрованим значиться в [INFO]. Вважала позов обґрунтованим та заперечень проти його задоволення не мала. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судовому засіданні вважала позов необґрунтованим. Третя особа [PERSON] вважав позов обґрунтованим. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач її сусід, який проживає в квартирі за №3, а вона проживає в квартирі №2. При реєстрації місця проживання позивача сталася помилка та замість реєстрації в квартирі за №3 його було зареєстровано в квартирі за №1. В квартирі №1 позивач та його родина ніколи не проживала, в цій квартирі мешкає родина [PERSON] В спірній квартирі скільки вона памятає завжди проживала родина позивача, на початку жив його дід та за час його життя до квартири вселився позивач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач її сусід. Сама вона проживає в квартирі №4, а позивач проживає разом зі своєю родиною в квартирі №3. Спірну квартиру отримував дідусь позивача у звязку з роботою в колгоспі. Позивач разом зі своєю сімєю проживає у квартирі №3 більше десяти років. В квартирі №1 позивач ніколи не проживав. Заслухав доводи позивача, третіх осіб, покази свідків, дослідив письмові докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до зведеного акту вартості будівель та споруд Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації, житловий будинок №37 по вул. Здоровя в м. Дніпро ([PERSON])належав радгоспу «Україна». Рішенням обласної ради VІ Скликання, ХХХІ сесії [PERSON] обласної ради від 27 травня 2015 року житловий будинок №37 по вул. Здоровя в м. Дніпро ([PERSON]) був переданий у господарське відання КП «Житлово-комунальна контора» [PERSON] обласної ради (а.с.16). Як зазначили свідки в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] була отримана дідом позивача [PERSON] у звязку з його роботою в колгоспі, що також підтверджується записом в обліковій картці про його місце роботи в колгоспі ім. Леніна (а.с.5). Зареєстрованим місцем проживання [PERSON] в його копії паспорта була зазначена квартира [ADDRESS] (а.с.76). Тоді, як вбачається з облікової картки про реєстрацію [PERSON] на початку його зареєстрували в квартирі [ADDRESS] ([PERSON]), а потім номер квартири з двійки було виправлено на одиницю (а.с.5). 07.01.2010 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.75). Як встановлено судом з пояснень свідків, що позивач в 1996 році, ще за життя свого діда [PERSON], вселився разом зі своєю родиною до спірної квартири [ADDRESS] ([PERSON]), як член сім'ї наймача. Разом з цим, виходячи з того, що місцем реєстрації проживання наймача [PERSON] була квартира [ADDRESS], то позивача, його дружину та сина, також було зареєстровано за тією ж самою адресою (а.с.8-10). Дані обставини також підтверджуються актом складеним сусідами позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в ньому зазначили, що будинок №37 по вул. Здоровя в м. Дніпро ([PERSON]) має 2 поверхи та складається з 4-х квартир. Цей будинок належав радгоспу ім. Леніна та житло в ньому надавалося їх родичам у звязку з їх роботою в радгоспі. На першому поверсі знаходяться квартири №1 та №2, а на другому поверсі квартири №3 та №4. Ще з моменту заселення будинку була плутанина з нумерацією квартир, але їх діди та баби, яким було надано житло не звертали на це уваги. Сімя позивача завжди проживала в квартирі №3. Позивач ніколи не проживав в квартирі №1. (а.с.69). З копій довідок виданих Квартальним комітетом №31 Самарської районної ради у м. Дніпрі ради № №933,934 від 24.04.2016 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В квартирі №1 (фактично квартира №3 (поверх 2) будинку №37 по вул. Здоровя в м. Дніпро проживає [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). Відповідно довідки, виданої КП «Житлово-комунальна контора» [PERSON] обласної ради №497 від 31.10.2017 року в квартирі [ADDRESS] ніхто не зареєстрований (а.с.63). 21.08.2017 року позивача за адресою зареєстрованого місця проживання: [INFO], було знято з реєстраційного обліку, що підтверджується відміткою в його паспорті (а.с.55). Його заява про реєстрацію місця проживання за адресою: [INFO], була залишена без задоволення, оскільки відсутні документи, що підтверджують його право користування жилим приміщенням за цією адресою (а.с.56). Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Статтею 9 ЖК України\~визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 1 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Статтею 64 ЖК України\~передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За приписом\~ст. 65 ЖК України\~наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року роз'яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як розяснив Пленум Верховного суду України в п.15 постанови від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Таким чином, виходячи з того, що позивач [PERSON] дійсно був членом [PERSON], то відповідно до вимог ч.2\~ст.64 ЖК України після смерті останнього набув право на користування спірною квартирою як член сімї наймача. Після смерті [PERSON], позивач продовжує сплачувати комунальні послуги за спірну квартиру, взяв на себе зобовязання по утриманню квартири та виконанню обовязків, покладених законом на наймача квартири. Так, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved