Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вказавши, що з 01.07.2013 року працював начальником служби ремонту рухомого складу в міському комунальному підприємстві «Херсонелектротранс». 24.04.2014 року його було звільнено з займаної посади згідно п.1 ст. 40 КзпП України. Вважає звільнення незаконним та таким, що порушує чинне трудове законодавство. 18.02.2014 року всім працівникам МКП «Херсонелектротранс» оголосили наказ №41 від 18.02.2014 року щодо внесення змін в структуру підприємства та виключення посад із штатного розкладу. Підписуючи цей наказ, він не підозрював, що його звільнять, бо всіх запевнили, що будуть створені нові штатні одиниці, на одну з яких його переведуть. Проте нове керівництво МКП «Херсонелектротранс» скористалося цим і звільнило більшість кваліфікованих працівників, ототожнивши поняття скорочення чисельності та скорочення штату і порушивши право працівників на перехід на нові посади. На підприємстві відбулися зміни в структурі, були виключені зі штатного розпису певні посади, натомість згідно нового штатного розпису були створені по суті ті ж самі посади з новими назвами, на які одразу ж були прийняті нові працівники з аналогічними посадовими обов'язками, а його було скорочено. З наказом про звільнення його не ознайомили, згоди профспілкової організації на його звільнення не було, відповідачем не було повідомлено центр зайнятості про можливі звільнення за п. 1 ст.40 КзпП України. При звільненні з посади йому не було запропоновано вакантних посад, які були на підприємстві, чим порушили ст. 49 КзпП України. Він є багатодітним батьком, на його утриманні знаходиться четверо дітей та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Зважаючи на цей факт, з боку керівництва було порушено ст. 42 КзпП України щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення з посади, поновити його на роботі. Зобов'язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 2300 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала, вказавши, що позивач перебував у трудових відносинах з МКП «Херсонелектротранс», працював на посаді начальника служби ремонту рухомого складу з 01.07.2013 року, був звільнений з цієї посади 24.04.2014 року за п.1 ст.40 КзпП України у зв'язку із скороченням штату з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку без згоди профспілкової організації підприємства, оскільки не був її членом. Наказом від 06.02.2014 року №31 прийнято рішення про внесення змін в організацію виробництва і праці підприємства, згідно плану стабілізації роботи та подальшого розвитку МКП «Херсонелектротранс» шляхом скорочення штату. На виконання вказаного рішення наказом від 18.02.2014 року №41 адміністрацією підприємства прийнято рішення про внесення змін в організаційну структуру підприємства та виключено зі штатного розкладу посади, в тому числі і посаду начальника служби ремонту рухомого складу, яку займав позивач. Про скорочення посади позивача повідомлено під розпис 24.02.2014 року, йому було запропоновано повний перелік всіх вакансій, які існують на підприємстві. Від ознайомлення він відмовився, про що було складено акт. Наказом від 24.04.2014 року №45-Л у зв'язку зі скороченням чисельності штату [PERSON] було звільнено, того ж дня він отримав трудову книжку і повний розрахунок. Станом на 25.04.2014 року не було введено жодної нової посади, про наступне звільнення 24.02.2014 року було повідомлено Херсонський міський центр зайнятості. Не було порушено відповідачем і ст. 49-2 КзпП України, щодо переважного права позивача на залишення на роботі, оскільки на підприємстві існувала лише одна посада начальника служби ремонту рухомого складу. Крім того, за колективним зверненням звільнених працівників Державною інспекцією з питань праці у Херсонській області 20.05.2014 року було проведено перевірку законності скорочення посад відповідно до вказаних наказів, порушень норм трудового законодавства не виявлено. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що наказом від 06.02.2014 року № 31 по міському комунальному підприємству «Херсонелектротранс» «Про внесення змін в організацію виробництва і праці підприємства» було доручено начальнику відділу кадрів до 13.02.2014 року підготувати проект наказу щодо скорочення служб, відділів та посад відповідно до п.1 ст. 40 КзпП України, начальнику економічного відділу підготувати аналіз обґрунтування для внесення змін в організацію виробництва і праці підприємства. Наказом від 18.02.2014 року № 41 з 24.04.2014 року внести зміни в структуру підприємства : виключити депо, службу ремонту рухомого складу, службу експлуатації, диспетчерський відділ. Виключити зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців і технічних службовців посади, в тому числі начальника служби ремонту рухомого складу, навпроти вказаної посади стоїть підпис позивача, який ознайомлений з наказом 18.02.2014 року. Цього ж дня [PERSON] запропоновано перелік вакантних посад по МКП «Херсонелектротранс», згідно акту, складеного начальником відділу кадрів, заступника начальника відділу кадрів та начальника економічного відділу, [PERSON] 18.02.2014 року відмовився від ознайомлення з переліком вакансій. Наказом від 24.04.2014 року № 45-Л [PERSON] звільнено з посади начальника служби ремонту рухомого складу згідно ст. 40 п.1 КзпП України, скорочення штату, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, без згоди профкому (ст. 43-1 КзпП України - не є членом профспілки підприємства). З штатних розкладів від 18.02.2014 року, 24.04.2014 року та 25.04.2014 року вбачається, що зі штатного розкладу після звільнення позивача було виведено службу ремонту рухомого складу та скорочені посади начальника та заступника начальника служби інші посади підпорядковані службі організації руху та збору доходів. Зі звітності про планове масове вивільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці слідує, що її було надано до Херсонського міського центру зайнятості 24.02.2014 року МКП «Херсонелектротранс», в тому числі і щодо скорочення посади начальника служби ремонту рухомого складу. 20.05.2014 року державною інспекцією України з питань праці було проведено перевірку законності звільнення 11 працівників МКП «Херсонелектротранс», в тому числі і позивача, порушень норм чинного законодавства при звільненні працівників за п.1 ст. 40 КзпП України не встановлено. Середній заробіток позивача за останні два місяці становить 4603,01 грн. З повідомлення голови профспілкового комітету вбачається, що [PERSON] не є членом первинної профспілкової організації МКП «Херсонелектротранс». За період з 18.02.2014 року до 24.04.2014 року на підприємстві були прийняті слюсарі з ремонту рухомого складу, водії тролейбуса, водій автотранспортних засобів. Відповідно до п.7.2, 7.4 Статуту МКП «Херсонелектротранс», підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, згідно з напрямками, визначеними цим статутом, установлює чисельність працівників і штатний розпис. Директор в межах повноважень затверджує структуру і штатний розпис підприємства, положення про його структурні підрозділи та відділи. Відповідно п. 3 розділу «Зайнятість працюючих» колективного договору Херсонського МКП «Херсонелектротранс» на 2010-2011 роки, який є чинним на час розгляду справи, у випадку виробничої необхідності скорочення робочих місць керуватися ст.. 42, 49-2 КзпП України, проводити скорочення тільки після узгодження з профкомом. [PERSON] є батьком 4 дітей, за рішеннями судів з нього стягуються аліменти на трьох дітей та аліменти на утримання повнолітньої доньки до закінчення навчання. З пояснень свідка [PERSON] слідує, що він також був звільнений з посади на підставі ст. 40 п.1 КзпП України, вважає своє звільнення незаконним. До їх звільнення було зроблено надбудову над його посадою та посадою позивача, прийняті некваліфіковані працівники з ідентичними їхнім посадовими обов'язками. Він працював у підпорядкуванні позивача. З наказу № 157 від 05.11.2013 року по міському КП «Херсонелектротранс» вбачається, що з 06.11.2013 року змінено структуру підприємства - введено службу організації руху та збору доходів, якій підпорядковано депо у складі служби експлуатації та служби ремонту рухомого складу, диспетчерський відділ, відділ контролю, менеджерів збуту. Введено в штатний розклад посаду начальника служби організації руху та збору доходів, заступника начальника служби організації руху та збору доходів, технічного керівника з ремонту, начальника економічного відділу. Наказами від 06.11.2013 року та 13.11.2013 року були прийняті на роботу працівники відповідно до посад, введених після зміни структури підприємства. З економічного обґрунтування щодо скорочення штату працівників МКП «Херсонелектротранс» на виконання наказу від 06.02.2014 року № 31, яке погоджене з головою профкому, вбачається, що скорочення штату в кількості 11 одиниць дасть можливість економії коштів на заробітну плату у розмірі 54 тис. грн., заробітна плата вивільнюваних працівників становить 39 253 грн. Згідно Плату стабілізації роботи та подальшого розвитку підприємства адміністрацією внесено пропозиції щодо скорочення штату інженерно-технічних працівників у кількості 11 одиниць, серед яких начальник служби ремонту рухомого складу. Вказане повідомлення 14.01.2014 року було спрямоване голові профспілкової організації підприємства для узгодження. Відповідно до ст. 40 п.1 КзпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 43 КзпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ст.43-1 КзпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації; Відповідно до ст. 49-2 КзпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Відповідно до ст. 235 КзпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до п.19 ППВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. З матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено за ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України з 24.04.2014 року у зв'язку із скороченням штату. Підставою для скорочення штату був наказ від 06.02.2014 року № 31 по міському комунальному підприємству «Херсонелектротранс» «Про внесення змін в організацію виробництва і праці підприємства». Позивача було ознайомлено під розпис з наказом від 18.02.2014 року № 41 про внесення змін в структуру підприємства : виключення депо, служби ремонту рухомого складу, служби експлуатації, диспетчерського відділу з 24.04.2014 року та виключення зі штатного розпису посад керівників, професіоналів, фахівців і технічних службовців, в тому числі начальника служби ремонту рухомого складу. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] за 2 місяці повідомлено про наступне звільнення з посади у зв'язку із скороченням штату, в тому числі посади, яку він обіймав. Суд не приймає до уваги посилання позивача на не повідомлення його за 2 місяці особисто про подальше звільнення у зв'язку із скороченням його посади, оскільки скорочення штату відбувалося на підприємстві, скорочувалися посади ще 10 працівників, яких знайомили з вказаним наказом, про що вказує свідок [PERSON], нові посади не вводилися на той час на підприємстві, позивачу запропоновано вакантні посади того ж дня, від яких він відмовився, тому суд розцінює дії відповідача по ознайомленню позивача з наказом № 41 від 18.02.2014 року - 24.02.2014 року, тобто за 2 місяці до його звільнення з посади, як належне повідомлення працівника, що передбачене ст. 49-2 КзпП України. Цього ж дня йому запропоновано всі вільні вакансії на підприємстві, проте як слідує з акту, складеного працівниками відділу кадрів, він відмовився від ознайомлення з вказаним переліком. Про подальше вивільнення працівників на підприємстві у зв'язку із скороченням штату було повідомлено Херсонський міський центр зайнятості, про що свідчить штамп, зроблений на повідомлення вказаною службою 24.02.2014 року. Звільнення позивача проведено на підставі ст. 43-1 КзпП України, без згоди первинної профспілкової організації на звільнення позивача, оскільки він не є членом профспілкової організації, вказана обставина підтверджується довідкою голови профспілкової організації МКП «Херсонелектротранс», та не заперечується позивачем. Відповідно до ст. 49-2 КзпП України, позивач не користувався переважним правом на залишення на роботі, оскільки посаду начальника служби ремонту рухомого складу відповідно до штатного розпису підприємства займав лише [PERSON], разом з ним вивільненню підлягали працівники, які займали інші посади відмінні від посади, яку займав позивач. Судом перевірено законність скорочення штату працівників на підприємстві МКП «Херсонелектротранс». При цьому суд виходить зі ст. 64 ч.3 ГК України, п.7.2, 7.4 Статуту МКП «Херсонелектротранс», відповідно до яких підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, установлює чисельність працівників і штатний розпис, а директор в межах повноважень затверджує структуру і штатний розпис підприємства. Відповідно до штатних розписів від 18.02.2014 року та 25.04.2014 року, на підприємстві відбулося дійсно скорочення штату, яке є економічно обґрунтованим, про що свідчить виведення зі штату підприємства декількох служб, скорочення керівників вказаних служб та підпорядкування працівників іншій службі. Судом під час дослідження доказів не виявлено на час скорочення позивача введення нових посад з аналогічними посадовими обов'язками, які мав відповідно до посадової інструкції позивач, тому посилання позивача на проведення штучного скорочення штату не заслуговує на увагу. Представником відповідача було змінено структуру підприємства з 06.11.2014 року, що підтверджено наказами по підприємству, економічним обґрунтуванням та погоджене з профспілковою організацією, є правом підприємства та його керівництва. З цих підстав суд вважає, що звільнення позивача проведене на законних підставах, до того ж законність звільнення позивача та ще 10 працівників вказаного підприємства перевірено Державною інспекцією праці України, порушень трудового законодавства при звільненні не виявлено. Тому в позові слід відмовити в зв'язку з необґрунтованістю та не доведенням позивачем підстав, на які він посилався в позові. Враховуючи безпідставність позовних вимог про визнання наказу про звільнення позивача незаконним та його скасування, поновлення на роботі, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрати на правову допомогу, які є похідними від первісних вимог, теж не підлягають задоволенню. На підставі ст. 40 ч.1 п.1, ст. 43, 43-1, 49-2, 233, 235 КЗпП України, п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»,

Outcome: dismissed