Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який в ході розгляду уточнив та просить суд стягнути з відповідача суму боргу 3000 (три тисячі) грн.; 5495.00 грн. за стоянку автомобіля; судові витрати 243.60 грн. В обґрунтування зазначає, що 29.03.2014 р. між ним та відповідачем було укладено договір про проведення технічного ремонту автомобіля марки Мерседес-Бенц Спринтер, д.н.з. [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності. При укладенні даного договору був представник відповідача [PERSON], який його підписав та надав оригінал технічного паспорта транспортного засобу, а він прийняв автомобіль. Даний автомобіль неодноразово обслуговувався на його та його брата СТО. Ним виконані всі необхідні ремонтні роботи по зняттю двигуна з автомобіля та його частковому розбиранню. Встановивши, що двигун підлягаю повному ремонту, даний транспортний засіб ним було передано його брату [PERSON], який продовжував його ремонт. За виконані роботи з [PERSON] розрахувалися в повному обсязі. 12.05.2014 р. він направляв відповідачу рахунок про оплату за виконані роботи, але до цього часу рахунок не сплачено. Вартість виконаних робіт становить 3000 грн. В червні 2014 р. відповідачу було надіслано претензію з вимогою сплатити кошти, але відповіді не надійшло. В період з 12.05.2014 р. і по сьогоднішній день автомобіль продовжує перебувати на території майстерні, а тому згідно замовлення стоянка автомобіля не з вени СТО становить 35 грн. за добу. Відповідно до п.5,8 укладеного Договору, відповідач зобов'язаний сплати за вказаний період 5495.00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник заперечили проти наявності зобов'язальних правовідносин між відповідачем та позивачем, так як угоди з ФОП [PERSON] не укладали і додаткових робіт не замовляли. Договір було укладено із ФОП [PERSON], з яким вони розрахувалися повністю і претензій не мають. Відповідач же в свою чергу вимагає вказані кошти невідомо за які послуги, так як з ним вони жодних угод не укладали. Крім того незаконно утримує автомобіль. Таким чином позовні вимоги є безпідставними. Свідок [PERSON] в судовому засідання дав показання, що дійсно за усним дорученням [PERSON] доставив її власний автомобіль Мерседес-Бенц Спринтер, д.н.з. [NUMBER] для ремонту на СТО, яке належить [PERSON] Уклав з ним угоду, а по виконанню робіт розрахувався. Дійсно привозив інший двигун до автомобіля, так як рідний двигун потребував значного ремонту. Але і другий двигун не працював. Оглянувши замовлення на ремонт СПД ФОП [PERSON] підтвердив на ньому свій підпис, але вважав, що договір він заключив із [PERSON], з яким мав справу та робив замовлення. Суд не вкладає в рішення показання свідків [PERSON] та [PERSON]. так як останні дали показання щодо самого факту отримання автомобіля, який позивач не віддав. Але жодним чином їх показання не стосуються самих правовідносин позивача та відповідача, що є предметом спору. Свідок [PERSON] дав показання, що працює майстром у ФОП [PERSON] Дійсно приймав автомобіль Мерседес-Бенц Спринтер, д.н.з. [NUMBER], який доставив [PERSON], власноком якого є [PERSON] Він прийняв автомобіль, подав представнику письмове замовлення на ремонт СПД ФОП [PERSON], яке останній підписав. Прийнявши автомобіль вони зняли двигун та почали виявляти причину поломки. Встановивши, що двигун підлягає повному ремонту, передали даний автомобіль на обслуговування СПД ФОП [PERSON] Більше ніяких дій з даним автомобілем вони не робили. Свідок [PERSON] дав показання, що разом зі своїм рідним братом [PERSON] працюють на СТО на одній території. Дійсно від свого брата він отримав автомобіль Мерседес-Бенц Спринтер, д.н.з. [NUMBER] після його обстеження останнім. Його брат зняв даний двигун і провів його діагностику. Було встановлено, що рідний двигун вказаного автомобіля підлягав повному ремонту, про що він повідомив представників власника автомобіля. Останніми було прийнято рішення про придбання іншого двигуна бувшого в користуванні, який згодом доставили. При встановленні іншого двигуна, він також не був справним, тому власник автомобіля розрахувалася з ним лише за проведену роботу. Суд дослідив та проаналізував всі зібрані по справі докази в їх сукупності, зважаючи на пояснення сторін та допитів свідків, прийшов до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Суд не вважає, що між сторонами було укладено письмовий договір (а.с.5), який дає правові підстави щодо вимоги повернення боргу, передбаченого ст.526,625 ЦК України, так як він не був підписаний іншою стороною, що не свідчить про домовленість по всім істотним умовам вказаного Договору і не є укладеним. Сам факт передачі вказаного автомобіля [PERSON] працівнику СПД ФОП [PERSON]- [PERSON], свідчить про намір укласти вказаний Договір на ремонт автомобіля СПД ФОП [PERSON] Суд приходить до висновку, що дійсно двигун з автомобіля був знятий, частково розібраний позивачем та його співробітником. Встановлення іншого двигуна та його зняття було здійснено СПД ФОП [PERSON] Дані обставини підтверджуються рахунком про оплату №213 від 12.05.2014 р. (а.с.6), відповідно до якого позивачем було виконано: двигун часткове розбирання, вартістю 1750 грн. та зняття двигуна, вартістю 1250 грн., на загальну суму 3000 грн. Обсяг вказаних робіт вказаний в переліку робіт по зняттю (а.с.60-61) та часткової розбори двигуна (а.с.62). А також актом виконаних робіт СПД ФОП [PERSON] (а.с.45). Також дані обставини підтверджуються поясненнями позивача, свідків [PERSON], [PERSON] та свідка [PERSON] в частині підписання замовлення СПД ФОП [PERSON] та надання іншого двигуна. Зважаючи на вказані докази встановлено, що між сторонами, за допомогою їх представників, був укладений Договір побутового підряду (ст.865 ЦК України), який не потребує обов'язкової письмової форми. Відповідачу була видана квитанція (а.с.6) про виконані роботи, що відповідає вимогам ч.1 ст.866 ЦК України, а згодом направив претензію в зв'язку з невиплатою коштів за роботу (а.с.7-8), що не заперечує відповідач про її отримання. Твердження відповідача, що Договір на виконання ремонтних робіт був укладений не з позивачем, а з СПД ФОП [PERSON] не спростовує доказів виконання робіт СПД ФОП [PERSON] по ремонту автомобіля. Таким чином вимога про стягнення коштів 3000 грн. за Договором побутового підряду підлягає задоволенню. Вимога щодо стягнення вартості за стоянку задоволенню не підлягає, так як підставою для їх стягнення на думку позивача було письмове замовлення на ремонт, яке позивач вважав Договором зобов'язання, де вказано вартість доби за стоянку автомобіля 35 грн. не з вини СТО. Але суд дане письмове замовлення не вважає за правочин, так як при його укладенні були порушені вимоги щодо його укладення, а тому відсутня правова підстава посилатися на вказаний документ як на доказ. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 85.26 грн. судового збору, так як позов був задоволений лише на 35%. З урахуванням наведеного, на ст.ст.3,10, 11,60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

Outcome: partial