Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №3606104249-005259 від 22.05.2018 року в сумі 57709,40 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи. Позов мотивний тим, що 22.05.2018 року між сторонами укладено кредитний договір №3606104249-005259, згідно якого кредитодавець надав позичальникові грошові кошти (кредит) в сумі 4000,00 грн. на умовах зворотності, платності, строковості, а позичальник зобов`язався повернути кредит у визначений цим кредитним договором термін та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому розділі 3 договору. Кредит надається строком на 32 дні та підлягає поверненню позичальником разом із процентами за користування кредитом не пізніше 22.06.2018 року. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯЄ ГРОШІ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало своєчасно та у повному обсязі, проте, в подальшому відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та не погашав кредит і проценти за користування ним в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість з повернення кредиту в розмірі 4000,00 грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 23004,40 грн. та пені в розмірі 30705,00 грн. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, у строки передбачені ст. 275 ЦПК України. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була прийнята поштовим відділенням для пересилання відповідачу та відповідна кореспонденція повернута до суду із відміткою про закінчення встановленого строку зберігання. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Обставини справи, встановлені судом. 22.05.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та [PERSON] укладеного договір №3606104249-005259 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами якого відповідачу було надано в позику грошові кошти в розмірі 4000 гривень з кінцевим терміном повернення не пізніше 23:00 22.06.2018 включно. Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 2547,20 грн. за 32 дні. Проценти становлять 1,99% за кожен день користування позикою, що становить 726,35 % річних. Відповідно до 7.1. договору у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково стягнути з позичальника пеню у розмірі 3% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Між сторонами склались зобов`язальні правовідносини, які регулюються Законами України «Про споживче кредитування», «Про електронну комерцію», а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ). У відповідності з частиною першою статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти, однак відповідач [PERSON] свого обов`язку належним чином не виконала, своєчасно, в порядку, передбаченому договором, кошти не повернула. Зокрема, станом на 06.03.2019 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 57709,40 грн., з яких 4000,00 грн. - кредит, 23004,40 грн. - відсотки, 30705,00 грн. - пеня. Такий розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Можливість зменшення розміру неустойки в судовому порядку передбачається низкою нормативно-правових актів цивільного законодавства. Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з Рішенням КСУ №7-рп/2013 від 11.07.2013 року, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Передбачається, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний суд зауважує, що захист від цих зловживань має базуватись на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст. 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Установивши, що розмір неустойки (30705,00 грн.) значно більший від розміру основного зобов`язання (4000,00 грн.), суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, тобто зменшити розмір пені до суми основного зобов`язання, що становить 4000,00 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість по кредиту на загальну суму 31004,40 грн., з яких: 4000,00 грн. - тіло кредиту; 23004,40 грн. - проценти за користування кредитом; 4000 грн. - неустойка у формі пені, яка зменшена до суми основного зобов`язання. В задоволенні решти частини позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем ( судовий збір у розмірі 1762,00 грн.) - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 946,64 грн. (31004,40 грн. х 1762,00 грн. / 57709,40 грн. = 946,64 грн.). Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. Вирішуючи вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу, то суд виходить із положень ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та ФОП [PERSON] укладено Договір про надання юридичних послуг №15/10-1 від 15.10.2018 року, предметом якого є надання клієнту правничої допомоги. Суд вважає, що визначена сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, в зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі, а саме понесені витрати позивача на правову допомогу складають 1500 грн.

Outcome: partial