Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», треті особи: Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту із заставного майна. Просить суд зняти арешт з легкового автомобіля (універсал) марки «AUDI Q7», 2008 року випуску, чорного кольору, шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2967 куб. см., реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]. виданого ВРЕВ 8-го УДАІ в м. Києві 21 червня 2008 року, накладений головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС міста Києва згідно Постанови про накладення арешту від 08.12.2014 року в межах виконавчого провадження № 45735368 та старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС міста Київ згідно Постанови про накладення арешту від 27.03.2014 року в межах виконавчого провадження № 42669458. Свої вимоги мотивував тим, що 27.10.2016 року зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення, оскільки користуючись правами Заставодержателя, реалізовує позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що викликає необхідність вчинення дій спрямованих на зняття з обліку/перереєстрацію Предмета застави, а саме легкового автомобіля (універсал) марки «AUDI Q7», 2008 року випуску, чорного кольору, шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2967 куб. см., реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. Таким чином, арешти державних виконавців, накладені на Предмет застави, позбавляють Заставодержателя можливості скористатися правами щодо здійснення позасудового звернення стягнення на Предмет застави, шляхом реєстрації права власності на нього у відповідному Сервісному центрі МВС України на підставі Договору про задоволення вимог заставодержателя, чи продажу Предмета застави від свого імені будь-якій особі-покупцю, як це передбачено ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку судового засідання надали письмові заяви з прохання слухати справу за їх відсутності. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Закон України «Про виконавче провадження», який діє на даний час набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, тому на дані правовідносини не поширюється, а застосовується Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року. Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 2 с. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За приписами ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (п.3 ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»). Судом встановлено, що 08 грудня 2014 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС міста Київ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45735368 з примусового виконання виконавчого листа № 755/9173/14-ц про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕс Банк». 08 грудня 2014 року року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС міста Київ в межах ВП № 45735368 було винесено постанову про арешт усього майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка була направлена у органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника. Також, 27 березня 2014 року старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС міста Київ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 42669458 з примусового виконання виконавчого напису № 2132 від 05.03.2014р. про звернення стягнення на майно [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕс Банк». 27 березня 2014 року старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС міста Київ в межах ВП №42669458 було винесено постанову про арешт автомобіля (універсал) марки «AUDI Q7», 2008 року випуску, чорного кольору, шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2967 куб. см., реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. 23 червня 2008 року між Первісним кредитором - ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № КF 50289/ 23 червня 2008 року року в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № КF 50289 від 23 червня 2008 року між Первісним кредитором - ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] було укладено Договір застави р.№ 2132 від 23 червня 2008 року, відповідно до якого [PERSON] передала в заставу Первісному кредитору рухоме майно, а саме: автомобіль (універсал) марки «AUDI Q7», 2008 року випуску, чорного кольору, шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2967 куб. см., реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. 05 жовтня 2016 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАКТИВ» було укладено Договір відступлення права вимоги за Кредитним договором № КF 50289 від 23 червня 2008 року разом з додатками та додатковими угодами до нього. У подальшому, 05 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАКТИВ» та [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги № 1/1 за Кредитним договором № КF 50289 від 23 червня 2008 року разом з додатками та додатковими угодами до нього. Також, 05 жовтня 2016 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАКТИВ» було укладено Договір відступлення права вимоги за договором застави, внаслідок чого відбулося відступлення прав заставодержателя з змінами обтяжувача у державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо транспортного засобу - автомобіля (універсал) марки «AUDI Q7», 2008 року випуску, чорного кольору, шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2967 куб. см., реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. 05 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАКТИВ» та [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги за договором застави № 1/1, внаслідок чого відбулося відступлення прав заставодержателя з відповідними змінами обтяжувача у у державному реєстрі обтяжень рухомого майна, щодо транспортного засобу - автомобіля (універсал) марки «AUDI Q7», 2008 року випуску, чорного кольору, шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2967 куб. см., реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 60 цього Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно ч.2 ст. 60 зазначеного Закону у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно до положень ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№ 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні право власності на автомобіль марки «AUDI Q7», 2008 року випуску, чорного кольору, шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2967 куб. см., реєстраційний номер [NUMBER], належить [PERSON] відповідачу по справі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]. виданого ВРЕВ 8-го УДАІ в м. Києві 21 червня 2008 року. У зв'язку з чим, суд не вбачає підстав для зняття арешту з спірного автомобіля, оскільки позивач на момент звернення до суду з даним позовом не є його власником та не надав підтверджуючих доказів того, що володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Разом з тим, стороною позивача не надано доказів того, що виконавчі провадження були закінченні в порядку встановленому законом, в межах яких було накладено арешт на автомобіль марки «AUDI Q7», 2008 року випуску, чорного кольору, шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2967 куб. см., реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», треті особи: Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту із заставного майна задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Outcome: dismissed