Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 08 січня 2011 року. Позивач вважає, що подальше продовження шлюбних відносин із відповідачкою неможливе, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки в результаті чого сторони разом не проживають, спільного господарство не ведуть, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе і суперечить його інтересам. Позивач в судове засідання не з`явився в заяві поданій до суду просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, розірвавши шлюб між ним та відповідачкою. Відповідачка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом розміщення 20.11.2019 повідомлення на офіційному веб-сайті Судової влади України, проте в судове засідання не з`явилась причини не явки не повідомила, заяв, клопотань або заперечень до суду не подала. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08 січня 2011 року, актовий запис № 01. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на сімейне життя та обов`язки, в результаті чого сторони перестали разом проживати разом та підтримувати подружні стосунки. Примирення і подальше спільне проживання неможливе і суперечить інтересам позивача. Майнового спору між сторонами на час розгляду справи не має. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та посилаються на те, що шлюб між ними носить формальний характер, подружні стосунки припинено, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити його інтересам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Судові витрати, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Outcome: approved