Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом і вказав, що згідно з рішенням Жмеринської міської ради №637 від 19 травня 2009 року йому надано у сервітутне користування земельну ділянку розміром 33 кв. м, яка є частиною прибудинкової території будинку №100 по вул.. І.Франка в м. Жмеринка для розміщення гаража. Тому 03 вересня 2009 року між позивачем та Жмеринською міської радою було укладено договір сервітутного користування землею. На вказаній земельній ділянці позивач збудував новий гараж замість старого, що був розташований на тому ж місці. За погодженням з власником сусіднього будинковолодіння, розташованого по вул.. Добролюбова, 19 [PERSON], у користуванні якої перебувала суміжна земельна ділянка, гараж побудований таким чином, що його бокова стіна зведена по межі, що розділяє земельні ділянки. Позивач оформив своє право власності на новозбудований гараж, що посвідчується свідоцтвом про право власності на гараж №320 від 12 грудня 2012 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Жмеринського міськрайонного управління юстиції 19 лютого 2013 року. 05 липня 2012 року [PERSON] продала належний їй житловий будинок по вул.. Добролюбова, 19 відповідачам по справі. Відповідно до рішення Жмеринської міської ради від 05 грудня 2012 року земельну ділянку площею 0,0760 га, закріплену за вказаним будинком і яка межує з гаражем позивача, відповідач [PERSON] приватизувала. Під час процедури приватизації зазначеної земельної ділянки спірних питань щодо її меж у відповідача не виникало, претензій чи зауважень про знаходження гаража позивача на межі, що розділяє земельні ділянки, відповідач не заявляла і з встановленими межами погодилася. В 2013 році відповідач [PERSON] висловив бажання збудувати власний гараж впритул до гаража позивача, на що позивач погодився лише за умови зведення відповідачем окремої стіни для свого гаража. У звязку з цим відповідач почав висловлювати своє невдоволення знаходженням гаража позивача на межі земельних ділянок. Створюючи аварійну ситуацію безпосередньо біля стіни гаража, яка проходить по межі, відповідач [PERSON] викопав траншею глибиною нижче рівня фундаменту. Цю траншею відповідач заливає водою, у звязку з чим гараж позивача почав осідати та почалось руйнування стін утворилися тріщини. Відповідно до технічного висновку за результатами обстеження гаража та рекомендацій з його подальшої експлуатації встановлено, що вздовж фундаменту вирита траншея і відбувається відмокання ґрунту основи, а тому рекомендовано терміново засипати траншею, оскільки подальше осідання фундаменту може призвести до аварійного стану будівлі і обвалення стіни. Таким чином, на думку позивача, своїми неправомірними діями відповідачі порушують право власності позивача, що призводить до руйнування його гаражу. Позивач просив суд зобовязати відповідачів усунути йому перешкоди в користуванні належним йому на праві приватної власності гаражем, шляхом загорнення траншеї, яка викопана вздовж бокової стіни гаража позивача на земельній ділянці по вул. Добролюбова, 19 в м. Жмеринка, стягнути з відповідачів на його користь судові витрати, які включають витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн., витрати по оплаті експертизи в сумі 407,76 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн.. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник позивача зазначив, що гараж позивача побудований на землі сервітутного користування. Гараж за межі цієї земельної ділянки не виходить. Підмостку позивач не робив, оскільки з попередньою власницею суміжної земельної ділянки [PERSON] вони домовились, що з боку її земельної ділянки встановлять дві бетонні опори замість підмостки. Відповідач [PERSON] хотів, щоб стіна гаражу позивача стала спільною стіною для двох гаражів. Коли позивач йому відмовив у цьому, відповідач викопав траншею і заливає її водою. Сам відповідач нічого не будує, а значить свідомо руйнує гараж позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали. Відповідач [PERSON] усудові засідання по розгляду справи по суті не з'являлась. За поясненнями відповідача [PERSON], вона у день судових засідань перебувала у поїздці як провідник. За згодою зі всіма учасниками процесу суд розглянув справу у її відсутність. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що вони дійсно купили житловий будинок по вул. Добролюбова, 19, в м. Жмеринка, а земельну ділянку приватизували. Зазначив, що на своїй земельній ділянці він може робити все, що забажає, навіть басейн викопати. Крім цього, відповідач вважає, що гараж збудований на його земельній ділянці, про це свідчать листи з інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області. Позивача було зобовязано демонтувати бетонні опори гаража, що знаходилися на земельній ділянці відповідачів, що він і зробив. Межа земельної ділянки відповідачів коротша на 1,40 м від фактичної межі і на цій межі розташований гараж позивача. Дозволів на будівництво гаража у позивача нема, однак з цього приводу до суду відповідач не звертався, бо вважає, що справедливості немає. Траншею відповідач викопав для стікання води з його земельної ділянки. З проведеною за заявою позивача експертизою, яка встановила руйнацію гаража від цієї траншеї, не згоден. Право заявити клопотання про призначення повторної чи додаткової експертизи йому роз'яснено, заявляти такі клопотання відмовився. Вважає, що документом, який посвідчує право позивача на будівництво гаражу, має бути письмовий дозвіл [PERSON] - попередньої власниці його земельної ділянки та будинку. А такого дозволу [PERSON]Є не давала. Просив відмовити в позові. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого. Згідно з копією свідоцтва про право власності та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачеві на праві приватної власності належить гараж літ. «А», загальною площею 27,6 кв. м по вул. І.Франка, 100а в м. Жмеринка Вінницької області (а.с.6, 7). Відповідно до копії технічного паспорту та плану зовнішніх меж земельної ділянки по вул. І.Франка, 100 в м. Жмеринка, загальна площа земельної ділянки позивача складає 0,0033 га (а.с.11). Згідно з рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 27 січня 2006 року позивачу було надано дозвіл на проектування та будівництво нового гаража взамін старого, непридатного для використання по вул. І.Франка, 100 (а.с.12). 26 грудня 2007 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю позивачу було надано дозвіл на виконання будівельних робіт по будівництву гаража по вул. І.Франка, 100 в м. Жмеринка (а.с.13). Таким чином позивачем на достатніх правових підставах було збудовано гараж та погріб для власних потреб загальною площею 29,4 кв. м на земельній ділянці, якою позивач користувався на підставі договору сервітутного користування земельною ділянкою від 03 вересня 2009 року №80 (а.с.16, 17, 18-19, 20, 21) і введено в експлуатацію у вересні 2012 року (а.с.14-15). Рішенням Жмеринської міської ради №991 від 20 березня 2015 року строк договору особистого сервітуту на земельній ділянці комунальної власності Жмеринської міської ради по вул.. І.Франка, 100а було поновлено строком на 5 років (а.с.22). Згідно з копією договору купівлі-продажу від 05 липня 2012 року, відповідач [PERSON] купила в [PERSON], [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Добролюбова, 19 в м. Жмеринка (а.с.107 -110). Згідно з копією технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON] 05 липня 2012 року купила житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Добролюбова, 19 в м. Жмеринка та замовила виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,0760 га за цією ж адресою (а.с.24-37). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку, земельна ділянка по вул. Добролюбова, 19 в м. Жмеринка, площею 0,0760 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить [PERSON] (а.с.92). Актом проведеної інвентаризації земельної ділянки [PERSON] 04 березня 2013 року було встановлено, що межа земельної ділянки відповідачів коротша на 1,40 м від фактичної межі і на цій межі розташований гараж позивача (а.с.91). Відповідно до звіту технічного обстеження конструкцій будівель гаражу по вул. І.Франка, 100а в м. Жмеринка, технічний стан несучих стін будівлі даного гаража по вісі 1, Б відноситься до категорії ІІІ, а тому технічний стан всієї будівлі визначається як непридатний для нормальної експлуатації. Вздовж стіни по осі «1» вирита траншея, відмітка дна якої нижче відмітки підошви фундаменту на 300-200 мм. Посилення фундаменту стіни по вісі 1 та зворотну засипку траншеї необхідно виконати терміново. Подальше осідання фундаменту може призвести до аварійного стану будівлі та обрушення частини стіни (а.с.38-68). За виконання цього звіту позивач сплатив 407,76 грн. відповідно до копії квитанції (а.с.68). Крім цього, позивач представив фотографії свого гаража та траншеї, яка вирита відповідачем на земельній ділянці по вул. Добролюбова, 19 в м. Жмеринка (а.с.84, 85). Відповідач [PERSON] також надав свої фотографії спірної стіни гаража позивача (а.с.94). Як видно з листів Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області, відповідачі неодноразово зверталися з приводу того, що гараж позивача збудовано на їх земельній ділянці (а.с.86), позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.96 ч.1 КУпАП та зобовязано демонтувати три бетонні підпірні конструкції стіни гаражу (а.с.87, 89). Відповідачі також зверталися до Управління МВС у Вінницькій області з приводу неправомірних дій працівника міліції позивача по справі та самовільного захоплення ним земельної ділянки та розташування гаража на ній (а.с.88, 90), однак відповідачам було рекомендовано звертатися з даного приводу до суду. Витрати на судовий збір та правову допомогу позивача складають 487,20 грн. та 2500 грн. відповідно (а.с.1, 118). Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до ст.212 ЦПК України, суд, згідно зі ст.ст.58, 59 ЦПК України, вважає їх належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, визнані та не спростовані сторонами. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно зі ст.10 та ст.60 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. п. 33, 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Позивач довів, що він є власником гаража по вул. І.Франка, 100а в м. Жмеринка на законній підставі, його право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. Крім цього, позивач довів також, що траншея, викопана відповідачами на їхній же земельній ділянці, призводить до руйнування його гаража. Відповідачі як власники належної їм земельної ділянки мають право володіти, користуватися та розпоряджатися нею на власний розсуд, однак при цьому, відповідно до положень ст. 319 ЦК України не можуть використовувати своє право власності на шкоду правам і свободам інших громадян. Суд не приймає до уваги посилання відповідачів на притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на підставу незаконного зведення гаражу, оскільки як установлено у судовому засіданні, позивача притягнуто до відповідальності за ст.96 ч.1 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за порушення вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів чи споруд. Це порушення, яке пов'язане з установкою позивачем бетонних підпір на земельній ділянці відповідачів, усунуте, що підтвердив у судовому засіданні відповідач [PERSON]. З вищенаведених міркувань суд не приймає до уваги заперечення відповідачів і базує своє рішення на підставі пояснень позивача, які підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Задовольняючи позов, суд також враховує, що відповідно до звіту технічного обстеження будівлі гаражу він не придатний для нормальної експлуатації, оскільки необхідно терміново засипати траншею, посиливши фундамент стіни гаражу. У противному випадку це може призвести до аварійного стану будівлі та обрушення частини стіни (а.с.46). Цей звіт суд приймає до уваги як один з доказів правомірності вимог позивача, оскільки він виконаний експертом, який має кваліфікаційний сертифікат по технічному обстеженню будівель та споруд (а.с.53), виконаний на підставі договору (а.с. 64-65), не спростований відповідачами. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню, оскільки він доведений позивачем представленими ним доказами у судовому засіданні, і відповідачі повинні усунути позивачеві перешкоди в користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому судові витрати позивача, які включають витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн., витрати по оплаті експертизи в сумі 407,76 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн. підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved