overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що [PERSON] звернулася до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом Банк; ПАТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг та підписала заяву без номеру від 30.09.2011 року на отримання кредиту. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом [PERSON] у заяві. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що відповідно до умов договору Банк зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 1900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначив у позові, що свої зобовязання перед [PERSON] Банк виконав, надавши їй кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Після отримання кредиту [PERSON] свої кредитні зобовязання не виконала належним чином, у результаті чого у неї перед Банком станом на 30.09.2017 року утворилася заборгованість у сумі 35509,58 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також просить стягнути 1600,00 грн. судового збору. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги Банку підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти розгляду справи з винесенням заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи відповідно до вимог п.1 ч. 8 ст.128 та ч. 1 ст. 130 ЦПК України була належним чином повідомлена, відзиву щодо позову до суду не подала, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що фактично з жовтня 2019 року шлюбно-сімейні відносини між ними припинено внаслідок різних поглядів на життя, відсутності взаєморозуміння. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року відкрито провадження по даній справі, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 21 вересня 2002 року між сторонами у даній справі було укладено шлюб, зареєстрований у Донецькому відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №1342, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого долучена до матеріалів справи. Після укладення шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від даного шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] .. Позивач зазначає, що з відповідачкою фактично припинені шлюбно-сімейні відносини з жовтня 2019 року. Шлюб існує формально і не може бути збережений. Відповідачка [PERSON] визнає і не спростовує обставини, зазначені позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про можливість примирення подружжя. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до приписів ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За встановлених обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу, оскільки його збереження не відповідає інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем не склалися, оскільки, вони мають різні погляди на життя. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року відкрито провадження по даній справі, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач в судове засідання не викликався, про порядок розгляду справи повідомлений належним чином (підтвердження вручення поштового відправлення від.18.09.2020р.). Відповідачв судове засідання не викликалась, про порядок розгляду справи повідомлена належним чином (підтвердження вручення поштового відправлення від.23.09.2020р.) , відзив на позов не подавала. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч.2 .ст.247 ЦПК України Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 13 вересня 1997 року між сторонами у даній справі було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району міста Києва, актовий запис №800, що підтверджується свідоцтвом про одруження, копія якого долучено до матеріалів справи. Від даного шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] [INFO] . Позивач зазначає, що з відповідачкою протягом тривалого часу фактично припинені шлюбно-сімейні відносини. Шлюб існує формально і не може бути збережений. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про можливість примирення подружжя. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до приписів ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За встановлених обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу, оскільки його збереження не відповідає інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що 04 березня 2000 року між ними було укладено шлюб. Від шлюбу мають дорослих дітей, які живуть окремо і самостійно. Спільне життя з відповідачкою не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Фактичні шлюбні відносини припинені з липня 2011 року. Примирення між ними неможливе. Спору майнового характеру не має. Просив шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові. Відповідачка до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причину неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутністю на адресу суду не надходило. Суд, на підставі п.2 ст.224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 04 березня 2000 Пролетарським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька за актовим записом № 38. (а.с. 3). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами припинені в липні 2011 року, спільного господарства не ведуть, спору майнового характеру не має. Враховуючи той факт, що сторони спільного господарства не ведуть протягом тривалого часу, фактичних шлюбних відносин не підтримують, суд вважає можливим задовольнити позов і розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. В порядку підготовки справи до розгляду суддею здійснено перевірку реєстрації відповідача. Згідно відповіді АДБ ГУ ДМС України від 18.02.2021 року, яка надійшла до суду 23.02.2021 року, [PERSON] , [INFO] по Одесі та Одеській області зареєстрованим не значиться. Останнє відоме місце реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Отже справа підсудна Комінтернівському районному суду Одеської області. Позивач просить суд розірвати шлюб, який був укладений 18 березня 2019 року між ними, і зареєстрований Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а/з про шлюб № 305. Позивач подала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач подав письмову заяву про визнання позову, просив справу розглядати у свою відсутність. При таких обставинах рішення ухвалюється в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Сторони уклали шлюб 18.03.2019 року. Від цього шлюбу сторони дітей не мають. Судом встановлено, що стосунки подружжя ускладнились, сторони припинили подружнє життя, де далі частіше виникають сварки, що в підсумку призвело до розпаду сім`ї. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. При цьому суд приймає також до уваги, що спору відносно майна між сторонами не має. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про розірвання шлюбу грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем, на користь позивача з бюджету слід повернути половину судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому зазначає, що відповідно до укладеного договору № 500974819 від 01.04.2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 28732,75 грн. Так, відповідач, в свою чергу порушив правила данного договору в наслідок чого утворилась заборгованість в сумі 32144,35 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився. Надав суду заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов підтримала повністю та не заперечувала проти його задоволення. Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами дійсно було укладено кредитний договір № 500974819 від 01.04.2015 року. У зв'язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов'язань, згідно розрахунку суми заборгованості за кредитним договором за відповідачем числиться заборгованість в сумі 32144,35 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановленого договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Таким чином, суд вважає, що позивач надав достатньо доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню сума судового збору, сплачена при подачі позовної заяви до суду у сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому зазначає, що відповідно до укладеного договору № [NUMBER] від 06.08.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 24930 грн. 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторінг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторінг Україна» прийняло на себе зобовязання за вищезазначеним кредитним договором. В порушення зазначених умов кредитного договору, відповідачем не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки В зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 25.08.2015 року має заборгованість 26062,58 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився. Надав суду заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю та не заперечує проти його задоволення, але зазначив, що в звязку з скрутним матеріальним становищем, не може сплатити зазначену суму. Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами дійсно було укладено кредитний договір № [NUMBER] від 06.08.2013 року. У зв'язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов'язань, згідно розрахунку суми заборгованості за кредитним договором за відповідачем числиться заборгованість в сумі 26062,58 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановленого договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Таким чином, суд вважає, що позивач надав достатньо доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню сума судового збору, сплачена при подачі позовної заяви до суду у сумі 1218,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме: квартирою [ADDRESS] . При цьому, позивач посилався на те, що відповідач з 28.11.2012 року не мешкає за вказаною адресою, комунальні платежі не сплачує, йогоречі у квартирі відсутні. Позивач до судового засідання не з`явився, направив свого представника. Представник позивача\~вимоги позову підтримала, просила про розгляд справи у її відсутності. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. \~За таких обставин, відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Обставини справи, встановлені судом. Відповідно до ордеру на жиле приміщення №76 серії №016325 від 16.01.1997 року, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської ради народних депутатів на підставі рішення №552 від 05.04.1996 року, [PERSON] отримав право на зайняття жилого приміщення жилою площею 19,0 кв.м., яке складається із однієї кімнати в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані та постійно проживають позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . \~Згідно акту про не поживання особи за місцем реєстрації від 17.03.2019 року, засвідченого підписами мешканців будинку [ADDRESS] , [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 28.11.2012 року. Даний акт підписаний головою правління ОСББ «Північний 8 [PERSON] . Відповідно ст. 71 ЖК України передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. \~Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин, а отже є підстави для визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Факт реєстрації в квартирі відповідача завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме: квартирою [ADDRESS] . При цьому, позивач посилався на те, що відповідач з січня 2012 року не мешкає за вказаною адресою, його речі у квартирі відсутні. Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Обставини справи, встановлені судом. Відповідно до довідки № 272 від 10.06.2019 року виданої житлово-комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Прибужжя» [PERSON] є головним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . Квартира не приватизована. В зазначеній квартирі зареєстровані та фактично проживають позивач [PERSON] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), [PERSON] (онук). Відповідач [PERSON] не проживає у квартирі з 2012 року. Згідно акту про не поживання особи за місцем реєстрації від 16.05.2019 року, засвідченого підписами мешканців будинку, [PERSON] не проживає з січня 2012 року. Даний акт засвідчений ЖКП «Прибужжя». Відповідно ст. 71 ЖК України передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин, а отже є підстави для визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved