Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 22 955 гривні 05 копійок та витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривні, зазначивши, що 30.07.2013 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2004957617 про надання споживчого кредиту. [PERSON] отримала кредит у сумі 20 250,00 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 0,01 відсотків річних та кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 30.07.2016 року. Відповідач зобов'язаний повертати кредит і сплачувати за його користування відсотки, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 21.07.2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір факторингу № б/н. Однак, відповідач не належним чином виконує зобов'язання, встановлені договором, у зв'язку з чим у неї станом 14.05.2015 року утворилася заборгованість, яка складає 22 955,05 гривні. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, на позовній заяві наполягає. Не заперечує проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з'явився з невідомої суду причини, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. 30 липня 2013 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2004957617 про надання споживчого кредиту /а.с. 5-7/. 21.07.2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір факторингу № б/н, відповідно до якого ПАТ «ОТП Факторинг Україна» має право вимоги /а.с. 19-22/. Згідно п.1.1. Кредитного договору сплата позичальником заборгованості за отриманим кредитом здійснюється у відповідності до графіку платежів, із кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 30 липня 2016 року. Станом на 14.05.2015 року у Позичальника існує заборгованість перед банком за кредитним договором у розмірі 22 955,05 гривень, яка складається з: - заборгованість по сумі кредиту - 19 110,08 гривень; - заборгованість за відсотками - 1,53 гривня; - комісія за РО - 3 843,44 гривень. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином і у визначений строк відповідно до умов договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Порушення зобов'язань є підставою для застосування санкцій, передбачених Цивільним кодексом України, іншими законами та договором. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що дійсно у [PERSON] мається заборгованість за кредитним договором перед ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що зумовлює необхідність стягнення заборгованості. Так, відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Аналізуючи зібрані у справі докази кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість в сумі 22 955,05 гривні та витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved