Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 10.06.2011 р. між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 21555 грн. Відповідно до п. 4 Договору позики повернення позики здійснюється позичальником шляхом вирахування коштів у розмірі 50 % від отриманої ним заробітної плати до повного розрахунку. Остання сума повернення боргу може коригуватися у більшу чи меншу сторону відповідно до залишку заборгованості. Отже, згідно умов договору відповідач мав щомісячно повертати із заробітної плати обумовлену суму боргу. Проте, відповідач жодного разу умови договору не виконував, вказану суму позики не повернув. У звязку з невиконанням умов договору він (позивач) звернувся до відповідача з листом-вимогою про повернення суми боргу у повному обсязі протягом 30 днів з моменту направлення вимоги в строку до 19 грудня 2014 року. У вказаний строк відповідач борг не повернув. Станом на час проведення розрахунку (травень 2015 року) борг відповідача складається з: суми боргу 21555 грн., інфляційних нарахувань 8890,06 грн., 3% річних від простроченої суми 269,44 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 30714,5 грн., судові витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву з проханням слухати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову суду не надав. За таких обставин, за згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 10.06.2011 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відбувся договір позики за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 21555 грн., а відповідач зобовязався повернути суму позики шляхом вирахування коштів у розмірі 50 % від отриманої ним заробітної плати до повного розрахунку (а.с. 6). Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач [PERSON] умови договору позики не виконав, погашення боргу не здійснював, у звязку з чим 19.11.2014 року позивач направив останньому вимогу про повернення суми позики в повному обсязі в строк не пізніше тридцяти днів з моменту надіслання даної вимоги, а саме не пізніше 19 грудня 2014 року (а.с. 8-9). Проте, відповідач [PERSON] вимоги позивача не виконав, суму позики позивачу [PERSON] не повернув. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Строк прострочення виконання відповідачем зобовязання становить 5 місяців (період з 20.12.2014 року по 20.05.2015 року - дата звернення до суду з позовною заявою), таким чином 3% річних від простроченої суми складають 269,44 грн., а розмір інфляційних нарахувань за цей же період 8890,06 грн. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше ніж за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданих в відповідності до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що приймають участь у справі. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в заявленому ним розмірі на його користь з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума боргу в розмірі 21555 грн., 3 % річних 269,44 грн., сума інфляційних нарахувань 8890,06 грн., а всього 30714,5 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню на користь позивача [PERSON] з відповідача також підлягають витрати по сплаті судового збору в сумі 307,15 грн. На підставі ст.ст. 526, 625, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 11, 60, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК України, -

Outcome: approved