Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є житловий будинок під номером [ADDRESS] Він, будучи спадкоємцем померлої за законом, спадщину прийняв. Оформити спадкові права на житловий будинок не має змоги, оскільки померла не мав правовстановлюючого документу на нього. Просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок під номером [ADDRESS] В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова [PERSON] проти задоволення позову не заперечила. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 30 серпня 1997 року Владиславською сільською радою Миронівського району Київської області. Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги, оскільки являється її сином. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 28 червня 1947 року Гулівською сільською радою Миронівського району Київської області, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00017313407 від 11 листопада 2016 року, експертиним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/600-d від 01 листопада 2016 року. Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно положень ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно правил ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що спадщину після смерті матері [PERSON] позивач прийняв фактично, оскільки вступив в управління та володіння жилим будинком, який є спадковим майном. Такі обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи померлої [PERSON] Зокрема, фактичний вступ позивача в управління та володіння спадковим майном померлої [PERSON] підтверджується даними довідки Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області № 317 від 10 травня 2016 року. 11 листопада 2016 року позивач звернувся до Миронівської державної нотаріальної контори Київської області із заявою, в якій повідомив про факт прийняття ним спадщини. Спадкоємці померлого за заповітом, складеним 14 березня 1994 року, його сини [PERSON] та [PERSON] спадщину не приймали. [PERSON] листопада 2016 року подав нотаріусу заяву , за змістом якої на видачу свідоцтва про право на спадщину він не претендує. [PERSON] помер [INFO] Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Спадковим майном є житловий будинок під номером [ADDRESS] Встановлено, що позивач має перешкоди у оформленні спадкових прав. Згідно з пунктами 4.12, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У матеріалах спадкової справи міститься повідомлення нотаріуса від 08 серпня 2017 року № 934/02-14, за змістом якого перешкодою у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок під номером [ADDRESS] є відсутність документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи [PERSON] № 235/2016. Той факт, що право власності на спадковий будинок не зареєстровано за померлою [PERSON], підтверджується довідкою директора КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» № 5 від 11 січня 2017 року. Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих з наступних підстав. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні - не відносяться до категорії самовільних. Будинок має виготовлений 07 серпня 2017 року КП КОР Білоцерківське «Південне БТІ» технічний паспорт, в якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних. Згідно відомостей технічного паспорту приналежністю будинку є такі господарські будівлі та споруди: веранда, колодязь питний. Будинок має загальну площу 61,90 кв.м., жилу площу 25,20 кв.м., допоміжну площу 30,20 кв.м., площу літніх приміщень 6.50 кв.м. Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі законодавства, яке діяло на момент виникнення такого права власності. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Встановлено, що будинок під номером [ADDRESS] був побудований у 1968 році на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вказані обставини підтверджуються довідкою Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області № 596 від 31 липня 2017 року. До компетенції виконкомів місцевих рад на час забудови спірного будинку відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги - документи первинного обліку в сільських Радах народних депутатів з 1935 року. Складаються з окремих особових рахунків на кожне господарство, що знаходиться на території сільради. В особових рахунках містяться відомості про членів сім'ї, які проживають в господарстві, а також дані щодо землі, будівель і худоби, що знаходяться в особистому користуванні. Відповідно до записів погосподарського обліку Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області з 1971 року до дня смерті [INFO] головою домогосподарства під номером [ADDRESS], була [PERSON]. Вказана обставина підтверджена даними довідки виконкому Владиславсько сільської ради Миронівського району Київської області № 689 від 22 серпня 2017 року. Запис [PERSON] в книгах погосподарського обліку Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області як голови двору підтверджує факт належності житлового будинку під номером [ADDRESS] саме їй. Даним будинком померла [PERSON] володіла та користувалася на праві власності. Нотаріусом перевірено та встановлено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно у виді житлового будинку під номером [ADDRESS] не здійснена на час звернення позивача за оформленням спадкових прав. Відсутність державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно перевірено судом при розгляді справи та підтверджено Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 100021540 від 11 жовтня 2017 року. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними. Оскільки позивач, будучи спадкоємцем померлої [PERSON] за законом, має перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю документа, що підтверджує її право власності на житловий будинок під номером [ADDRESS], порушене право підлягає захисту, питання визначення належності спадкового майна має вирішуватись у судовому порядку. На підставі викладеного, ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 16, 1297 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»,

Outcome: approved