Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою 16.12.2015 року та просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 28 007,68 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої пошкодженням транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді, 20 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог вказував, що йому на праві приватної власності належить автомобіль DAEWOO SENS, реєстраційний номер [NUMBER]. 19.04.2015 року о 09-00 годині водій [PERSON] керуючи автомобілем марки Opel Kadett, державний реєстраційний номер [NUMBER], в Криворізькому районі, 01 км., автодороги сполученням «Кривий Ріг - П'ятихатки», під час вибору безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, щоб мати можливість постійно контролювати рух, у разі виникнення перешкод не прийняв заходи для зменшення швидкості руху або до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху проїзду перешкод і здійснив зіткнення з рухаючимся в зустрічному напрямку транспортнім засобом марки DAEWOO SENS, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП його автомобіль DAEWOO SENS, реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження, вартість відновлюваного ремонту склала 23 007,68 грн. Крім того, ним були понесені додаткові витрати в сумі 1500,00 грн. на оплату послуг товарознавця за проведення дослідження; 3500,00 грн. компенсація витрат на правову допомогу. Оскільки позивачу вартість відновлюваного ремонту автомобілю не відшкодована він просив стягнути з відповідача 23 007,68 грн. вартість відновлюваного ремонту, 1500,00 грн. на оплату послуг товарознавця за проведення дослідження; 3500,00 грн. компенсація витрат на правову допомогу. Також позивач вказав, що протиправними діями відповідача йому була спричинена і моральна шкода, яку він оцінює в 20 000,00 грн., яка виразилася в наступному. В результаті ДТП у зв'язку з пошкодженням майна він зазнав душевних страждань, оскільки він є єдиним годувальником сім'ї, на його утриманні перебуває дружина та малолітня дитина, а ремонт пошкодженого автомобілю, на якому він заробляв гроші, потребує великих коштів через що до цього часу перебуває у пошкодженому стані. Крім того, відповідач уникав з ним спілкування, відмовлявся надати відомості щодо того, чи застрахована відповідальність, як власника транспортного засобу, яким він керував. Позивач позов підтримав та просив задовольнити, про що надав відповідну заяву та просив справу розглядати за його відсутності. Просив також стягнути з відповідача судовий збір (а.с.61). Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи на 17.03.2016 року, 13.04.2016 року, 30.05.2016 року повідомлений належним чином (а.с.38,46,49,60), про поважність причин неявки суду не повідомив, заяв не надав. 13.04.2016 року надав заяву про відкладення розгляду справи та одразу ж був повідомлений про наступну дату судового засідання, але також не з'явився (а.с.56). Отже, суд вважає, що належним чином повідомлений відповідач, повторно не з'явившись в судове засідання без поважних причин навмисно порушує розумні строки розгляду справи передбачені ст. 157 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Ч.3 ст. 27 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. Представник третьої особи - ПраТ «Українська транспортна страхова компанія», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Згідно до письмової заяви вказував, що вимоги позивача про стягнення всього спричиненого збитку саме з [PERSON] обґрунтовані (а.с.65).. У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до статей 3, 11, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України, який не є вичерпним. Серед інших способів захисту цивільних прав та інтересів закон передбачає відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить автомобіль DAEWOO SENS, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.31). Також встановлено, що 19.04.2015 року о 09-00 годині водій [PERSON] керуючи автомобілем марки Opel Kadett, державний реєстраційний номер [NUMBER], в Криворізькому районі, 01 км., автодороги сполученням «Кривий Ріг - П'ятихатки», під час вибору безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, щоб мати можливість постійно контролювати рух, у разі виникнення перешкод не прийняв заходи для зменшення швидкості руху або до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху проїзду перешкод і здійснив зіткнення з рухаючимся в зустрічному напрямку транспортнім засобом марки DAEWOO SENS, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], чим порушив п.п. 2.3 б; 12.1; 12.3 ПДР України, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.8). Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27.08.2015 року визнано, що в діях [PERSON]. міститься склад адміністративного правопорушення передбаченого за ст.. 124 КУпАП, однак справу закрито в зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, постанова набрала законної сили 08.09.2015 року (а.с.8). Згідно з ч.4 ст. 61 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. У зв'язку з цим, той факт, що вказана ДТП сталася з вини водія [PERSON], та те, що у в результаті вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль позивача, є доведеним і доказуванню не підлягає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з матеріалів справи шкода завдана [PERSON] спричинена використанням автомобіля, який є джерелом підвищеної небезпеки відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» - під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху). Судом встановлено, що [PERSON] на законних підставах експлуатував автомобіль Opel Kadett, державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], оскільки керував вказаним автомобілем на підставі довіреності від 20.07.2013 року виданої [PERSON] та мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб Opel Kadett д/н [NUMBER], а отже до нього підлягають застосуванню положення ч.2 ст.1187 ЦК України щодо обов'язку відшкодування позивачу шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем [NUMBER], що вбачається з матеріалів кримінального провадження № 12015040450000407 (а.с.30,33). Згідно з ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до ч.1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільних прав, має право на їх відшкодування, при цьому збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі. Збитки відшкодовуються в повному обсязі. Згідно зі ст. 1192 ЦК України одним із способів відшкодування шкоди завданої майну є відшкодування збитків, при цьому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Висновком щодо вартості матеріальної шкоди № 203/5-15 від 17.06.2015 року встановлено, що сума матеріальної шкоди, яка спричинена власнику автомобіля DAEWOO SENS, державний реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 15 509,48 грн. (а.с.10-14). При цьому як визначено у вищевказаному дослідженні вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 23 007,68 грн, а ринкова вартість автомобіля - 59 113,92 грн., отже вартість вказаного відновлювального ремонту 23 007,68 грн, і є сумою матеріальних збитків, яку суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача. [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність перед третіми особами, уклавши з ПрАТ «УТСК» (договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий поліс АЕ № 3817307 терміном дії з 25.03.2015 року по 24.03.2016 року), забезпеченого транспортного засобу Opel Kadett, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 40). Однак позивач з позовом про відшкодування шкоди звернувся саме до [PERSON], а не до страхової компанії, що є його абсолютним правом і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, що викладено в правовій позиції Верховного судом України в справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. На вказане звернув увагу і представник третьої особи - ПрАТ «УТСК» в своїх поясненнях направлених до суду (а.с.65,66). Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне стягнути саме з відповідача [PERSON] на користь позивача 23 007,68 грн, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19.04.2015 року (а.с.10). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати із залученням спеціалістів та проведенням судових експертиз. Але, не підлягають задоволенню вимоги позивача, щодо стягнення на його користь витрат на оплату послуг спеціаліста за проведення дослідження щодо вартості матеріальної шкоди в розмірі 1500,00 грн., оскільки вони не підтверджені належним чином відповідними доказами, оскільки суду не надано жодної квитанції, тощо. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 3 500 грн., то суд також вважає за необхідне позивачу відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 84 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати, пов'язані із оплатою правової допомоги адвоката. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно положень ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Хоча в матеріалах справи наявна копія квитанції від 24.04.2015 року про сплату адвокату Висицькій В.В. 3 500 грн. за надання правової допомоги, але жодного розрахунку, акту виконаних робіт, щодо вказаної суми не надано, неможливо встановити скільки годин витрачено на правову допомогу та чи саме за цією справою, таке інше, тобто належних доказів щодо витрат на правову допомогу за цією справою не надано, тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити, що відповідає положенням п. 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10. Відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує всі обставини викладені ним, а саме те, що в результаті ДТП у зв'язку з пошкодженням майна він зазнав душевних страждань, оскільки він є єдиним годувальником сім'ї, на його утриманні перебуває дружина та малолітня дитина, а ремонт пошкодженого автомобілю, на якому він заробляв гроші, потребує великих коштів (а.с.63,64). Також встановлено, що відповідач уникав з позивачем спілкування, не надавав відомості щодо того, чи застрахована відповідальність, як власника транспортного засобу, яким він керував, лише за ухвалами суду про витребування доказів було встановлено, що був наявний договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий поліс АЕ № 3817307 терміном дії з 25.03.2015 року по 24.03.2016 року), забезпеченого транспортного засобу Opel Kadett, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.34,40,44). . З огляду на викладене, а також з урахуванням принципів справедливості та співмірності, суд визначає моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь, якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно квитанції № 14259398 від 23.11.2015 року та № 14259405 від 23.11.2015 року позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн. (за вимогу майнового характеру) та 551,20 грн. (за вимогу немайнового характеру). У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог майнового характеру на суму 23 007,68 грн., що складає 82,15 % від ціни позову (23 007,68 грн. - задоволена сума х 100/ 28 007,68 грн. - заявлена сума), в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 452,81 грн. (551,20 грн. х 82,15% / 100%). У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру на суму 5 000,00 грн., що складає 25 % від ціни позову (5 000,00 грн. - задоволена сума х 100/ 20 000,00 грн. - заявлена сума), в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 137,80 грн. (551,20 грн. х 25% / 100%). Отже, в рахунок сплати судового збору з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 590,61 грн. (452,81 грн. + 137,80 грн.)

Outcome: partial