Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 6931,29 грн. як відшкодування витрат за період навчання. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що позивач свої зобов'язання виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання відповідно до договору про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ не виконав, за таких обставин просить стягнути витрати за період навчання. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Тому суд вважає можливим слухати справу за його відсутності. З урахуванням ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та у зв'язку з неможливість надсилання будь-яких поштових відправлень, зокрема судових повісток про виклик на адресу учасників судового процесу, які знаходяться на тимчасового окупованих територіях, що підтверджується листом підприємства зв'язку (УДППЗ «Укрпошта») відповідач [PERSON] про день, місце та час розгляду справи повідомлявся через офіційний веб-сайт Подільського районного суду м. Києва (офіційний веб-портал судова влада України). Проте, в судове засідання відповідач не з'явилася. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, прийшов до наступних висновків. Наказом № 117о/с від 15.08.2013 року [PERSON] було зараховано курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки за напрямком «Правоохоронна діяльність», з терміном навчання відповідно до навчального плану, постановивши на всі види продовольчого та речового утримання, з виплатою грошового забезпечення, з 15.08.2013 року, присвоївши спеціальне звання «Рядовий міліції» ГУМВС України в Автономній Республіці Крим (а.с. 6). 09.09.2013 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в АР Крим та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у Одеським державним університетом внутрішніх справ (а.с. 8-9). Відповідно до п. 1 зазначеного договору його предметом є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня за напрямком підготовки «Правоохоронна діяльність». Відповідно до п.п. 2.1., 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.3.1 зазначеного договору: Одеський державний університет внутрішніх справ зобов'язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, створити умови для навчання Особи та розробити програми для успішного проходження нею практик і стажування в підрозділах Замовника, забезпечити Особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. Особа зобов'язується: виконати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня. З 15 серпня 2013 року по 26 травня 2014 року у відповідності з підписаним договором відповідач перебував на державному утриманні, був забезпечений харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг (а.с. 11). На підставі рапорту [PERSON] від 26.05.2013 року, наказом № 72 о/с від 29.05.2014 року рядового міліції [PERSON], курсанта 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки з 29.05.2014 року звільнено з органів внутрішніх справ України за власним бажанням (а.с. 7). Таким чином, відповідач не виконав умови договору, а саме п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.6. Відповідно розділу 3 договору підставами для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість. Пунктом 4.1. договору передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Крім того, зазначений механізм відшкодування витрат визначений «Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» затвердженим Постановою КМ України від 01.03.2007 року № 313. Відповідно до п.п. 3, 4 зазначеного Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі. На підтвердження фактичних витрат позивачем було надано розрахунок з утримання рядового міліції [PERSON] за період з 15.08.2013 р. по 26.05.2014 р. (а.с. 11). З розрахунку вбачається, що розмір фактичних витрат, пов'язаних з навчанням у навчальному закладі становить 6931,29 грн. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі у цьому випадку регулюються нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного договору. У відповідності до ст. 11 ЦК України права та обов'язки виникли між сторонами на підставі укладеного договору про підготовку фахівця у Одеському державному університеті внутрішніх справ від 09.09.2013 р. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], звільнившись з органів внутрішніх справ за власним бажанням, в односторонньому порядку порушила умови укладеного між сторонами договору. Беручи до уваги зазначене, суд приходить висновку про те, що вимоги Одеського державного університету внутрішніх справ про відшкодування витрат за період навчання в розмірі 6931,29 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судового збору у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved