Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому посилався на те, відповідно до укладеного договору № б/н від 26.05.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2016 року має заборгованість у розмірі 12006,69, яка складається з наступного: 3496,00 грн. - заборгованість за кредитом, 6162,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 547,94 грн. - штраф (процентна ставка). Представник позивача до судового засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач у надала заяву про розгляд справи у її відсутності, в запереченнях посилалася на те, що в матеріалах справи відсутній кредитний договір та оригінал довіреності представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Сафір Ф.О. Окрім того, звернулася із заявою про застосування строків позовної давності. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи встановлені судом. 26.05.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 3600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. 26.05.2011 відповідач була ознайомлена з фінансовими умовами надання кредиту, про що свідчить її особистий підпис на відповідній довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (далі - Довідка про умови кредитування), відповідно до умов якої зобов'язувався здійснювати погашення кредиту та відсотків щомісячно, до 25-го числа кожного місяця, наступного за звітним, у розмірі мінімального платежу - 7% від суми заборгованості. Відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт зобов'язувався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перерахунком платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Проте, в порушення умов, передбачених кредитним договором, відповідач грошові зобов'язання перед кредитодавцем належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно із положеннями статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов'язанням. Відповідно до наданого позивачем Розрахунку, станом на 30.09.2016 року у відповідача існує заборгованість за кредитним договором, яка складається з: 3496,00 грн. - заборгованість за кредитом, 6162,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 547,94 грн. - штраф (процентна ставка). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що відносини за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно ч. 2 ст. 1050 вказаного Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідач звернулася до суду з заявою, відповідно до якої просила про застосування строків позовної давності, оскільки Банком пропущено строк звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у розмірі 2,5 % суми заборгованості. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору. За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічні висновки Верховного Суду України містяться в постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 та 3 червня 2015 року № 6-31цс15. У вересні 2015року відповідач востаннє виконувала умови кредитного договору, а в подальшому припинила оплату чергових платежів і кредитор звернувся до суду з вимогами, надавши розрахунок заборгованості станом на 30.09.2016 р. Судом встановлено, що останній платіж за договором [PERSON] здійснила 02.09.2015 року, а з позовними вимогами банк звернувся до суду в жовтні 2016 р., в зв'язку з чим Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в межах строку позовної давності. Посилання відповідача на те, що кредитний договір з позивачем не укладався, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Подавши анкету-заяву від 26.05.2011року, відповідач підтвердила, що ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, та підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду» Приватбанку. Суду не надано доказів, що відповідач не була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг та з тарифами, що надані суду, та умови та правила не є тими, з якими не була ознайомлена відповідач під час укладення кредитного договору, а відтак посилання відповідача на відсутність укладеного кредитного договору не заслуговують на увагу. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.2.1.1.5.5. умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування кредитом, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Підписавши довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду», відповідач погодився щомісячно до 25 числа сплачувати проценти від заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 30% річних та комісії за зняття готівки. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неналежним чином виконувала взяті на себе зобов'язання, останній платіж був внесений в сумі 326,25 грн. 02.09.2015 року, що також підтверджується випискою про рух коштів по картці, у зв'язку із чим виникла заборгованість. За таких обставин, оскільки відповідач неналежним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, суд вважає, що до стягнення підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 3496,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 6162,75 грн. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки відповідач належним чином не виконала умови договору по погашенню кредиту, до стягнення з відповідача на користь відповідача підлягає також 1300,00 грн. заборгованості за пенею та комісією. Відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, доводів невідповідності розрахунку Умовам та Правилам та вимогам закону наведено не було, а тому вказані суми підлягають стягненню на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Разом з тим, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно з пунктом 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів.

Outcome: partial