Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») про визнання недійсним договору. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач вказав, що 03.07.2007 між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № HES0GA00000125, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 03.07.2007 по 03.07.2017 включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 5360,30 доларів США на наступні цілі: ремонт будинку у розмірі 5075,00 доларів США, а також у розмірі 285,30 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця. Позивач вважаючи, що умови кредитного договору в частині обов`язку сплати банку винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, є такими, що не відповідають вимогам закону, просив суд визнати недійсним та скасувати в цій частині п. 7.1 кредитного договору № HES0GA00000125 від 03.07.2007. Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 24-25). 27.08.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих та заявлених поза межами строку позовної давності (а.с. 29-31). Ухвалою суду від 25.09.2020 залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] (а.с. 52). Ухвалою суду від 25.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 54-55). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив задовольнити позовну заяву з підстав у ній наведених. Представник відповідача адвокат Логвіновська А. А. в черговий раз подала клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість її явки у зв`язку зі станом здоров`я. Третя особа [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. З огляду на положення статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), враховуючи, що представником відповідача подано відзив на позовну заяву та виходячи з такої засади цивільного судочинства як розумність строків розгляду справи, суд вважав можливим розглядати справу за даної явки осіб. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12\~ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). За частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. 03.07.2007 між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір № НЕS0GA00000125 за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 03.07.2007 по 03.07.2017 включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 5360,30 доларів США на наступні цілі: ремонт будинку у розмірі 5075,00 доларів США, а також у розмірі 285,30 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця; період сплати вважати період з 07 по 14 число кожного місяця; щомісячний платіж 80,61 доларів США (а.с. 7-9). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № НЕS0GA00000125 між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 10.07.2007 було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , та земельна ділянка за цією ж адресою площею 0,0671 га для індивідуального житлового будівництва (а.с. 46-49). Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 22.02.2017 у справі № 663/2628/14-ц позов [PERSON] , [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Скадовської філії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання правовідносин припиненими, було задоволено. Визнано припиненими правовідносини: за кредитним договором від 03.07.2007 № НЕS0GA00000125 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»; за договором іпотеки від 10.07.2007 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 11-12). Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 14.06.2017, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 11.12.2019, зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовлено (а.с. 13-14, 16-21). Ухвалюючи вказане рішення апеляційний суд виходив у тому числі із того, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до п. 6.3 кредитного договору № HES0GA00000125 від 03.07.2007 всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за цим договором є відсотками у розумінні Цивільного кодексу України. Таким чином, на платежі у розмірі 0,20 % від суми наданого кредиту, які встановлені п. 7.1 кредитного договору входять до складу відсотків і на них не поширюються обмеження встановлені п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою НБУ № 168 від 10.05.2007. Ці умови були узгоджені сторонами при укладенні договору і такі дії не суперечать положенням частини 3\~статті 6\~та статті\~627\~Цивільного кодексу України. Окрім того, апеляційним судом відзначено, що такі умови ніким не оспорені та у судовому порядку не визнані недійсними, а відтак, у цьому випадку, діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 Цивільного кодексу України) (а.с. 13-14). Так, за умовами пункту 7.1 кредитного договору від 03.07.2007 позивач повинен був виплачувати винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої\~статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. За таких обставин, оскаржувані положення пункту 7.1 кредитного договору щодо виплати винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту є несправедливими в силу закону. Разом із цим, у відзиві на позовну заяву, поданому представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернуто увагу на сплив строку позовної давності. Відповідно до статті 256\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до\~статті 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої\~статті 261 ЦК України\~ від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсними. Позивач був обізнаний про умови кредитного договору, в тому числі про зміст пункту 7.1 договору, з моменту укладення кредитного договору 03.07.2007, а з позовом до суду звернувся лише\~у серпні 2020 року. З підстав наведеного суд дійшов висновку про те, що перебіг строку позовної давності за вимогами позивача про визнання недійсним в частині пункту 7.1 кредитного договору розпочався наступного дня від дня, коли позивач дізнався про укладення кредитного договору 03.07.2007. Отже, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогами щодо визнання у відповідній частині недійсним пункту 7.1 кредитного договору. Суд не погоджується із доводами представника позивача щодо необхідності обчислювати строки позовної давності з дати винесення Верховним Судом постанови від 11.12.2019 у справі № 663/2628/14-ц, зауважуючи, що позивач був обізнаний про умови кредитного договору, в тому числі про зміст пункту 7.1 договору, з моменту його укладення 03.07.2007, й саме з вказаної дати починається перебіг строку позовної давності за вимогами позивача. До того ж, виходячи з позиції представника позивача з цього приводу, про суть платежу у розмірі 0,20 % від суми наданого кредиту, встановленого п. 7.1 кредитного договору, висловлено апеляційним судом Херсонської області у рішенні датованому 14.06.2017. При цьому, позивачем вказані умови договору у межах строків позовної давності не оспорено в судовому порядку. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог про визнання в оспорюваній частині кредитного договору недійсним, при цьому, слід відмовити у задоволенні вказаних вимог позивача у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з таким позовом за вище встановлених обставин.

Outcome: dismissed