Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 09 травня 2008 року померла його тітка. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок. Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у звязку з тим, що не встановлений факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Після встановлення рішенням суду постійного проживання разом зі спадкодавцем, позивач повторно звернувся до нотаріуса та йому було відмовлено з причини ненадання ним оригіналів правовстановлюючих документів на будинок. Позивач у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позові наполягав. (а.с. 54). Представник відповідача у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. (а.с. 21). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 травня 2008 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 148532. (а.с. 8). У звязку з тим, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] не залишилось, позивач звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а саме житлового будинку, що розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Дослідне, вул. Садова, буд. 25, однак листом № 941/01-32 від 15.08.2017 року йому було відмовлено і рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час у відкриття спадщини. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року його заяву було задоволено. (а.с. 9). Після цього позивач знову звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак листом № 5770/02-14 від 15 грудня 2017 року йому було відмовлено у звязку з тим, що ним не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння і рекомендовано звернутись до суду з питанням підтвердження права власності [PERSON], яка померла 09 травня 2008 року, на вищевказаний житловий будинок та визнання за собою права власності на будинок в порядку спадкування за законом. (а.с. 10). Реєстрація права власності на спірне майно не проводилась, що підтверджується відповіддю КП «БТІ» ОМР № 4978/02-14 від 02.11.2017 року. (а.с.11). Також судом встановлено, що 21 листопада 1987 року помер [PERSON], батько померлої тітки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІІ-ЖД № 200236. (а.с. 43). Померлий [PERSON] був зареєстрований та проживав у вищевказаному будинку, що підтверджується довідкою Березанської сільської ради № 496 від 26 червня 2017 року. (а.с. 12). Доказами того, що [PERSON] був власником вказаного будинку, а після його смерті володіння будинком перейшло до його доньки, [PERSON] є: довідка Березанської сільської ради № 411/02-15 від 12 липня 2017 року, з якої вбачається, що розташований в с. Дослідне, Біляївського району, Одеської області, вул. Садова (50 років Жовтня), житловий будинок № 25, значиться в погосподарській книзі виконкому Березанської сільської ради за № 538 за [PERSON]; довідка Березанської сільської ради № 374/02-15 від 19 червня 2017 року, з якої вбачається, що в даному будинку з 1986 року також мешкала дочка [PERSON] померла 09.05.2008 року, гр. [PERSON] (а.с. 13, 35). Згідно ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення за заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені законодавством України. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, особисто подає до нотаріальної контори відповідну заяву. Згідно ст. 1297 зазначеного вище кодексу встановлено, що спадкоємець зобовязаний отримати свідоцтво про право на спадщину, якщо в складі спадкового майна є обєкти нерухомості. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні справ щодо визнання права власності в порядку спадкування суди мають брати до уваги той факт, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56. передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно до спадкової справи № 635/2017, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] (а.с. 23-40). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «[PERSON] Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. При таких обставинах позов є обґрунтованим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved