Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про \~стягнення \~заборгованості \~за \~кредитним \~договором, в якій зазначає, що між Товариством з \~обмеженою \~відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (ТОВ «ФК «ЦФР») та відповідачем було укладено кредитний договір № 537460694 від 22.01.2014 року на суму 29664,00 грн. 14.07.2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та Товариством з \~обмеженою \~відповідальністю \~Фінансова \~компанія \~Європейська агенція з \~повернення \~боргів (ТОВ «ФК «ЄАПБ») було укладено договір відступлення права вимоги № 20170714 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» за\~плату,\~а ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~приймає належні ТОВ\~«ФК «ЦФР»\~права грошової\~вимоги до\~боржників за\~кредитними договорами\~вказаними у\~Реєстрі боржників,\~укладеними між\~кредитором і\~боржниками.Відповідно до додатку № 1 до договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 78071,44 грн. з яких: 24572,62 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 6562,26 грн. - заборгованість за відсотками; 32104,56 грн. заборгованість за платою за управління кредитом; 14832,00 грн. заборгованість за пенею. 21.07.2017 року на підставі Договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 року ТОВ «ФК «ЦФР» було направлено відповідачу лист з повідомленням про відступлення вимоги до ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» по зазначеному в позові Кредитному договору. 21.07.2017 року «ФК «ЄАПБ» направило відповідачу повідомлення про зміну умов Кредитного договору № 537460694 від 22.01.2014 року, де зазначено, що станом на 14.07.2017 року заборгованість складає 78071,44 грн. та з вимогою сплатити заборгованість. Згідно з\~умовами кредитного\~договору позичальник\~зобов'язався\~повернути кредит,\~сплатити проценти\~за користування кредитом,\~та виконати\~інші зобов'язання\~в повному\~обсязі у\~строки і\~на умовах,\~передбачених цим\~договором.\~Незважаючи на\~це,\~відповідач не\~виконав свого\~обов'язку\~та перестав\~повертати наданий\~йому кредит\~в строки, передбачені кредитним договором. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свої зобов'язання. Після відступлення ТОВ «ФК «ЦФР» позивачу права\~грошової вимоги\~до відповідача,\~останній не\~здійснив жодного\~платежу для\~погашення кредитної\~заборгованості. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором № № 537460694 від 22.01.2014 року в сумі 78071,44 грн. Позивач просить суд стягнути з\~відповідача на свою користь заборгованість за невиконання умов Кредитного договору № 537460694 від 22.01.2014 року в сумі 78071,44 грн. та суму судового збору. Ухвалою суду від 08.11.2018 року відкрито провадження по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, в своїй заяві просить розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, навівши свої аргументи та врахувати його заяву про застосування строку позовної давності. Позивач у відповіді на відзив, в якій виклав свої обгрунтування вважає, що відзив відповідача не може бути прийнятий судом до уваги як такий, що поданий з порушенням норм ЦПК України, а також тому, що в ньому відсутні обргунтовані заперечення по суті позовних вимог, відсутні посилання на докази. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобовязальних правовідносинах. Так, між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] 22.01.2014 року було укладено кредитний договір № 537460694,\~в рамках\~якого позивач\~надав позичальнику\~грошові кошти\~в сумі\~29664,00грн. з процентною\~ставкою за\~користування кредитом\~11,99% річних зі строком кредитування 48 місяців з датою повернення 22.01.2018 року, щомісячної сплати\~процентів в\~розмірі 3,15\~%\~від суми\~кредиту згідно\~з графіком\~платежів та\~сплати щоденної\~пені в\~розмірі 0,3\~%\~від загальної\~суми прострочення, що підтверджується копією кредитного договору, додатку до кредитного договору, копією платіжного доручення про переказ коштів відповідачу в сумі 28800 грн. (а.с.4,5,9). Судом установлено, що 22.01.2014 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем було укладено кредитний договір № 537460694 шляхом приєднання (частина 1 статті 634 ЦК України). На підставі договору відступлення прав вимоги № 20170714, укладеного 14 липня 2017 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», до позивача перейшло право грошової вимоги (право вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком № 1 до договору відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON], згідно якого сума заборгованості становить 78071,44 грн., з яких: 24572,62 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 6562,26 грн. - заборгованість за відсотками; 32104,56 грн. заборгованість за платою за управління кредитом; 14832,00 грн. заборгованість за пенею. 21.07.2017 року ТОВ «ФК «ЦФР» було направлено відповідачу лист з повідомленням про відступлення права грошової вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 537460694 від 22.01.2014 року. 21.07.2017 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» було направлено відповідачу повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 537460694 від 22.01.2014 року та вимогу сплатити загальну суму заборгованості 78071,44 грн. Так, у відповідності до статтей 1049, 1050, 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною 1 статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини 1 статті 628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 527 ЦК України регламентує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. ст. 514, 517, 519\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги. Відповідно до ч. 1 ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України\~\~якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Наведений договір відступлення права вимоги не розірваний, не визнаний недійсним, а тому він зберігає правові наслідки, передбачені ним. Згідно статті 204 ЦК України, якою встановлена презумпція правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, позивач надав до суду належні докази, що є новим кредитором у зобов'язаннях із відповідачем відповідно до умов зазначеного кредитного договору, що був укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] Не повідомлення позичальника про укладення договору про відступлення прав вимоги, не можуть бути підставою для звільнення позичальника від відповідальності за невиконання умов договору, оскільки відповідно до частини другої статті 516\~ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов'язуються із виконанням боржником обов'язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов'язку в цілому. Позивачем у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування строку загальної та спеціальної позовної давності. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Відповідно до статті 253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Судом встановлено, що у кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання визначено строк повного погашення кредиту - 22.01.2018 року. Користуючись кредитними коштами, [PERSON] періодично сплачував заборгованість за наданим кредитом, останній платіж він здійснив 28 вересня\~2015\~року. Оскільки умовами кредитного договору встановлено строк його дії до 22.01.2018 року, то саме з 22.01.2018 року для банку почався перебіг позовної давності. Тому доводи відповідача, що перебіг позовної давності починається з моменту несплати чергового платежу не ґрунтуються на вимогах закону. Твердження ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» викладені у відповіді на відзив про те, що позовна давність почала перебіг з моменту відступлення права вимоги, а саме після укладення договору факторингу № 20170714, укладеного 14 липня 2017 року, оскільки з цього моменту позивач дізнався про порушення відповідачем кредитних зобов'язань, позбавлені правового значення, адже відповідно до статті 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України). За правилами статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження порушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до принципу диспозитивності (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму пені за невиконання зобов'язань за кредитним договором, нарахованої за період з 23 травня 2014 року по 23 квітня 2016 року (колонка 15). Позивач звернувся до суду із позовом у жовтні 2018 року, а тому пеня, яка підлягає стягненню з відповідача, має нараховуватися з жовтня 2017 року по жовтень 2018 року, проте у розрахунку заборгованості, наданому банком на підтвердження заявлених позовних вимог,\~\~відсутні відомості про нарахування пені за зазначений період, що у свою чергу дає правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині у зв'язку з пропуском позивачем строку спеціальної позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву. Разом з тим, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з абзацем 3 частини четвертої статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42\~Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Виходячи з викладеного, вимога позивача про стягнення з боржника заборгованості з плати за управління кредитом у розмірі 32104,56 грн. ґрунтується на нікчемній умові укладеного з кредитодавцем договору, є безпідставною. тому у цій частині позов задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 537460694 від 22.01.2014 року у розмірі 31134,88 грн., з яких: 1) 24572.62 грн. заборгованість за кредитом; 2) 6562.26 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивач згідно платіжного доручення сплатив судовий збір у розмірі 1762,00 грн. (а.с.1). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково в сумі 31134.88 грн., тому згідно ст. 141 ЦПК України на користь позивача слід присудити у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 702, 69 грн. (31134,88 : 78071,44 х 1762 грн.). На підставі наведеного та

Outcome: partial