Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що 18 травня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі за текстом - Банк) та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якому, Банк надав відповідачу кредит в сумі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак всупереч договірним зобов'язанням, у встановлені строки позичальник не повернув кредитні кошти, в результаті чого сума кредиту не зменшувалась, а проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом. У зв'язку з цим сума боргу станом на 31 липня 2015 року складає 7690,61 грн., яку Банк просить стягнути з [PERSON] разом з компенсацією судового збору в сумі 1218 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, вимоги позовної заяви підтримав повністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Згідно надісланим суду письмовим поясненням, представник Банку зазначив, що відповідач, отримавши кредитну картку активно використовував її, зокрема, сплачував послуги, розраховувався в торгівельних точках, знімав готівку. Про втрату картки чи її викрадення Банк не повідомляв. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 509, 1054 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, з матеріалів справи встановлено, що 18 травня 2012 року Банк надав відповідачу [PERSON] кредит, видавши кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 2000 гривень зі сплатою за користування кредитом 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується копією його заяви про видачу кредитної картки, витягом з програмного комплексу ідентифікації клієнта, випискою з банківського рахунку відповідача про рух коштів та іншими документами. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак, всупереч умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства України, відповідач не сплатив щомісячні платежі з повернення кредиту, у строк, встановлений кредитним договором, що Банк підтвердив зі свого боку, надавши розрахунок заборгованості. У зв'язку з порушенням зобов'язань по кредитному договору, станом на 31.07.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 7690,61 гривень. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на те, що відповідач не скористався своїм правом подати заперечення проти позову та докази на підтвердження заперечень, суд, спираючись на засади змагальності цивільного судочинства, виходячи лише з доказів, поданих позивачем і з урахуванням наведених норм закону, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, що виникла у зв'язку з порушенням кредитного зобов'язання у загальному розмірі 7690,61 гривень. Це не позбавляє відповідача [PERSON] права звернутись до суду з заявою про перегляд заочного рішення, подавши заперечення проти позову, навівши відповідні аргументи на користь заперечень та докази на їх підтвердження. Також суд вважає, що, з огляду на ст.88 ЦПК України, підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, які були понесені ним у зв'язку зі сплатою судового збору в сумі 1218 гривень. На підставі ст. 509, 525, 526, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved