Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] 256973.75 гривень, а останній зобов'язався повернути борг у строк до 27 липня 2014 року. 27 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого зазначеним договором було забезпечено вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору позики укладеного 27.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. Позивач зазначає, що станом на 15.03.2016 року заборгованість за зобов'язаннями які виникли з договору позики від 27 січня 2014 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] складає 753350 гривень, а тому представник позивача з урахуванням заяви про зміну предмета позову просить суд задовольнити позовні вимоги повністю, а саме в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором укладеним 27 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] - 1821898 гривень згідно договору іпотеки від 27.01.2014 року та вирішити питання про судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлявся неодноразово, про що свідчить оголошення у пресі. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, у зв'язку з чим суд вважає за можливе вирішити справу у їх відсутність. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 27 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] 256973.75 гривень, а останній зобов'язався повернути борг у строк до 27 липня 2014 року. 27 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого зазначеним договором було забезпечено вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору позики укладеного 27.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. Станом на 15.03.2016 року заборгованість за зобов'язаннями які виникли з договору позики від 27 січня 2014 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] складає 753350 гривень. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунку наданого позивачем, станом на 15.03.2016 року заборгованість за зобов'язаннями які виникли з договору позики від 27 червня 2017 року укладеного між [PERSON] та [PERSON].(дата подачі заяви про зміну предмета позову) складає 754798 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до п. 5.4 Договору іпотеки від 27.01.2014 року укладеного між сторонами спору, у разі порушення умов основного договору та/або умов цього Договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушених зобов'язань у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання, порушення строку виконання та/або виконання не в повному обсязі цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Договору чи чинного законодавства України. Положення цього пункту даного договору не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому чинним законодавством порядку. Позивачем не надано суду доказів того, що ним як іпотекодержатлем було виконано умову п. 5.4 Договору іпотеки та надіслано на адресу відповідача письмової вимоги. В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про повернення на адресу приватного нотаріуса [PERSON], однак що саме надсилалося відповідачу приватним нотаріусом, суду доказів надано не було, а тому суд ставиться до такого доказу критично і не бере останній до уваги. Так само, суду не було надано доказів надіслання [PERSON], як іпотекодержателем письмової вимоги про усунення порушення на адресу [PERSON], як іпотекодавцю. Крім того, відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Суд вважає, що позивачем не надано суду доказів того, що іпотекодавець та іпотекодержатель досягли згоди про ціну продажу предмета іпотеки. На погляд суду наявність у договорі іпотеки вказівки про оцінку предмета іпотеки в сумі 1821898 гривень не можна розцінювати, як досягненням згоди між [PERSON] та [PERSON] про ціну продажу предмета іпотеки. Пунктом 2.1 Договору іпотеки визначено ту обставину, що сторонами визначено вартість у яку останні оцінили предмет іпотеки і таке не є тотожним тому, що сторони досягли згоди про ціну продажу предмета іпотеки. В той же час, термін дії висновку звіту про незалежну оцінку квартири [ADDRESS] скінчився, оскільки діяв шість місяців починаючи з 28 січня 2016 року. Суд вважає необхідним зазначити, що оскільки ціна продажу предмета іпотеки не встановлена за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем, а термін дії оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності припинився, то таке надає суду підстави, з урахуванням у том числі вищенаведених мотивів, для того щоб дійти категоричного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, визнаючи останні такими які пред'явлені безпідставно і необґрунтовано. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Outcome: dismissed