Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою вказуючи, що 19.10.2007 року між АТ «Ощадбанк» в особі відділення № [NUMBER] «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 20070342 від 19.10.2007 року, згідно з умовами якого йому було надано кредит в розмірі 42000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 18.10.2017 року. Згідно п.1.5 договору відповідач зобовязався щомісячно до останнього робочого дня кожного місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 350 грн. та сплачувати відсотки, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту. Однак відповідачем не виконуються належним чином зобовязання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання. Станом на 15.12.2016 року відповідач має заборгованість в сумі 76373,39 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом (тіло кредиту) в сумі 30018,84 грн., заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 10896,43 грн., інфляційного збільшення заборгованості в сумі 28589,76 грн., 3 % річних від суми заборгованості в сумі 3539,49 грн. та пені в сумі 3328,87 грн. Також, зазначив, що в даному випадку є порушення інтересів філії АТ «Ощадбанк», як державної установи, а саме неповернення кредитованих грошових коштів веде до зменшення фінансового стану банку, що позначається на стані кредитних ресурсів банку і веде до зменшення прибутку державної банківської установи. В звязку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 76373,39 грн. за кредитним договором № 20070342 від 19.10.2007 року та судові витрати у виді судового збору в розмірі 1600 грн. Представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] в судове засідання не зявилася. Надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні та просила справу розглянути без її участі, а у разі неявки відповідача в судове засідання, просила справу розглянути в заочному порядку на підставі наявних у справі доказах та постановити по справі заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, місце і час розгляду справи, що дає суду право розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення по справі, на чому наполягав представник позивача. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у заочному порядку, в порядку ст. 197 ЦПК України на підставі наявних у справі доказах у відсутність незявившихся сторін. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, розглянувши письмову заяву представника позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 19.10.2007 року між ПАТ (на той час ВАТ) «Державний ощадний банк України» в особі керуючого Володарським відділенням № 3133 та [PERSON] було укладений кредитний договір № 20070342, згідно умов якого останній отримав грошові кошти в сумі 42000,00 грн. строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 18.10.2017 року. Відповідно до п.1.5 договору позичальник зобовязується проводити погашення кредиту щомісячно до останнього робочого дня кожного місяця, наступного за звітним, включно в сумі 350 грн. шляхом внесення готівки до каси банку, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту. Останнє погашення кредиту в сумі 350 грн. здійснити не пізніше 18.10.2017 року. За користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку, розмірах та строки, визначених в цьому договорі. Згідно п.5.1 договору сторони узгодили, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору, вони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених у цьому договорі та чинним законодавством України. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед ПАТ «Державний ощадний банк України» за договором № 20070342 від 19.10.2007 року, станом на 15.12.2016 року становить 76373,39 грн., з яких: 30018,84 грн. заборгованість за основним боргом, 10896,43 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 3328,87 грн. пеня, 28589,76 грн. інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості та 3539,49 грн. - 3 % річних від суми заборгованості. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно із ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки встановлені законом або договором. \~ Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобовязань з повернення кредиту та сплати відсотків за його використання в матеріалах справи відсутні. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, за змістом ст. 552, ч.2 ст. 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. Таким чином, в разі порушення стороною договору своїх грошових зобовязань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч.3 ст. 549 ЦК України) та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України у справах № 6-49 цс12, 6-100 цс14, № 6-113цс14 від 01.10.2014 року. Також, слід зазначити, що 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст. 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Пунктом 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобовязаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно п. 5 ч. 2 цього Розпорядження смт. Нікольське (Володарське) Нікольського (Володарського) району Донецької області, де зареєстрований та фактично проживає відповідач [PERSON], входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте, 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено смт. Нікольське (Володарське) Нікольського (Володарського) району Донецької області. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки на теперішній час смт. Нікольське (Володарське) Нікольського (Володарського) району Донецької області, згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача [PERSON] і звільняють його від обовязку по оплаті пені на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ДОУ АТ «Ощадбанк», з урахуванням положень ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції України. Отже, позивачем безпідставно в порушення вимог зазначеного Закону нарахована пеня в сумі 3328,87 грн., а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Таким чином, враховуючи, що відповідачу [PERSON] було відомо про необхідність виконання взятих на себе зобовязань, але ж останній їх належним чином не виконав суд вважає, що з нього слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 20070342 від 19.10.2007 року, яка утворилась станом на 15.12.2016 року в розмірі 73044,52 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом (тіло кредиту) в сумі 30018,84 грн., заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 10896,43 грн., інфляційного збільшення заборгованості в сумі 28589,76 грн., 3% річних від суми заборгованості в сумі 3539,49 грн., задовольнивши вимоги позивача саме в цій частині. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачем при зверненні до суду було сплачено вірну суму судового збору в розмірі 1600,00 грн. і суд задовольнив 95,64 % заявлених позивачем позовних вимог від суми 76373,39 грн., суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційна розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1530,24 грн., решта суми судового збору пропорційна розміру позовних вимог, в яких позивачу відмовлено, стягненню на користь останнього не підлягає.

Outcome: partial