Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що є власником будинку, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Засумська, 134. У будинку окрім членів його сімї зареєстровані відповідачі [PERSON] колишня дружина його сина [PERSON] та їх донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.03.2014 р. шлюб між його сином та [PERSON] розірвано і з цього часу відповідачі не проживають, де проживають йому не відомо. У будинку відсутні речі відповідачки та онуки, допомоги на утримання будинку вона не надає. Договір про найм житлового приміщення з відповідачкою не укладався. Відповідачі за місцем реєстрації понад один рік не проживають, а тому втратили право на користування житловим приміщенням. Виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на відповідачку з дитиною, чим обєктивно порушує його права. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON], 18.12..[INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: м. Суми, вул. Засумська, 134 , місто Суми та зобовязати знятися з реєстраційного обліку в будинку. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримав у повному обсязі. Вказує, що його син [PERSON] одружився з відповідачкою [PERSON] у 2005 році, спочатку жили у гуртожитку, а потім перейшли до них. У 2007 році народилася онука [PERSON]. У лютому 2014 році син розлучився, після цього відповідач приїхала через місяць з новим чоловіком і забрала речі. Син також зареєстрований у будинку. Реєстрація відповідачки з онукою лишає його права отримати субсидію. Не заперечував, що у будинку зареєстровані інші онуки, які не проживають у будинку. Під час розгляду справи допускав, щоб онука залишилась зареєстрованою у квартирі, але на визнанні втратившою право користування будинком колишньої невістки наполягав. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, її представник [PERSON] позов не визнала. В обґрунтування заперечень зазначила, що у будинку зареєстрвані з 03.03.2010 р. як членв сімї власника житла. До цього часу вони проживали у кімнаті гуртожитку. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та сином позивача [PERSON] 06.03.2014 р. вони ще півтора місяця проживали у будинку позивача. Вони проживали в частині будинку, якою користувався колишній чоловік [PERSON] Неприязне ставлення батьків колишнього чоловіка, а саме матері [PERSON] та колишнього чоловіка під впливом алкогольного спяніння примусило покинути житло. Проживати стало неможливим через неприязні стосунки з колишнім чоловіком та утиски з боку дружини позивача [PERSON] Остання вимикала «бойлер» з гарячою водою, внаслідок чого не можна було прати, купати дитину, вимикала опалення в частині будинку, де проживала. Спроб вселитися відповідач не здійснювала, через характер взаємовідносин з колишнім чоловіком та, особливо, з дружиною позивача, що позбавляє також можливості забрати речі. Йти їй з донькою нікуди, оскільки власного житла не мають. Питання про договір найму позивач не піднімав. [PERSON] є членом сімї позивача. Реєстрація та вселення дитини потребували згоди позивача та членів його сімї. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сумської міської ради, у судове засідання не зявився, надійшло повідомлення про розгляд справи без участі їх представника, згідно з чинним законодавством, не порушуючи прав та законних інтересів дитини. Представник третьої особи - Управління Державної міграційної служби у Сумській області не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Судом встановлено такі обставини. Позивач [PERSON] є власником будинку 134 по вул. Засумська в м. Суми (а.с. 9-12). У вказаному будинку зареєстровані: позивач [PERSON], його дружина [PERSON], син [PERSON], онук [PERSON], син [PERSON], відповідач [PERSON] та онука [PERSON], [INFO] (а.с. 84, 85-95). Відповідач [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 15). У будинок 134 по вул. Засумська, в м. Суми відповідач [PERSON] разом з дочкою вселені як члені сімї власника житла- Мурай О.П. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.03.2014 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 05.09.2003 р. На користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки - [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття (а.с. 13, 14). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу - у квітні 2014 р. відповідач [PERSON] разом зі своєю неповнолітньою донькою виїхала з будинку № 134 по вул. Засумська, в м. Суми, забравши власні речі. Допитаний судом в якості свідка [PERSON] син позивача та колишній чоловік відповідачки [PERSON] та батько малолітньої [PERSON] суду пояснив, що після реєстрації шлюбу проживали з відповідачкою у кімнаті гуртожитку по вул. Садова, після народження дочки перейшли у будинок батьків, де згодом відповідачів було зареєстровано як членів його сімї. У дружини не склалися стосунки з його матірю, вони проживали в частині будинку з окремим входом, у його батьків вхід інший. Комунальні платежі нараховуються за лічильниками води, газу, світла, ці послуги сплачував він особисто. 06.03.2014 р. рішенням суду шлюб з відповідачкою розірвано, він перебував у відрядженні місяць, а коли повернувся [PERSON] зібрала власні речі і разом з дитиною виїхала з будинку. В червні 2014 р. він дізнався що у колишньої дружини є інший чоловік. Зазначив, що на даний час місце проживання дитини судом не визначалося, дочка проживає з відповідачкою. Допитана судом в якості свідка [PERSON], сестра відповідачки суду пояснила, що до [PERSON] погано відносилася свекруха дружина позивача, з колишнім чоловіком виникли неприязні стосунки, і конфлікти, у 2013 р. зверталися до міліції. У березні 2014 року сестра з чоловіком розлучилися, і [PERSON] з дочкою пішли проживати в інше місце. Згодом у 2014 році [PERSON] вийшла заміж. Так, судом встановлено, що з весни 2014 року відповідач [PERSON], будучи колишнім членом сімї власника будинку № 134 по вул. Засумській в м. Суми не проживає у спірному будинку станом на момент подачі позову (30.07.2015 р.) понад один рік без поважних причин, з 22.08.2014 р. перебуває у новому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [PERSON] І-БП № 089165 від 22.08.2014 р. (а.с. 107). На даний час відповідач разом з малолітньою донькою проживають у орендованій квартирі разом з чоловіком. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач після розірвання шлюбу у березні 2014 року залишила будинок з поважних причин суду не надано. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: м. Суми, вул. Засумська, 134 на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, оскільки вона відсутня у вказаному житлі без поважних причин понад один рік, а іншої домовленості між нею і власником житла не встановлено. Позовні вимоги про визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Так, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. У відповідності до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Малолітня [PERSON] є членом сім'ї власника жилого приміщення позивача [PERSON], її батько [PERSON] також проживає і зареєстрований у спірному будинку, місце проживання малолітньої дитини рішенням суду не визначалося, отже вона має право користуватися будинком, розташованим за адресою: м. Суми, вул. Засумська, 134 нарівні з його власником. Причини не проживання малолітньої дівчинки за місцем реєстрації не можна вважати не поважними. Крім того, судом встановлено і вбачається з [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.08.2015 р., що [PERSON] нерухомого майна, зокрема і житла не має (а.с. 37). Зважаючи на наведені положення закону та встановлені факти, позовні вимоги в частині визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають. Позовні вимоги в частині зобовязання відповідача знятися з реєстраційного обліку у будинку також задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на встановлені факти та надані суду докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково - визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: м. Суми, вул. Засумська, 134. В іншій частині вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: partial