Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить обчислити розмір аліментів, які з нього стягуються на підставі рішення цього ж суду від 17 січня 2011 року на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], з урахуванням ст.ст. 182, 195 СК України та Постанови КМУ від 26 лютого 1993 року № 146, посилаючись на те, що його дохід нижче ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З цих підстав просить зменшити розмір заборгованості по аліментам, яка утворилася станом на 14 січня 2013 року до 856 грн. 65 коп. В судовому засіданні позивач просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Пояснив, що він працює на посаді голови фермерського господарства «Ліщина», яке займається реалізацією продукції власного виробництва (сіна), його середньомісячний дохід складає близько 1200 грн., інших офіційних джерел доходу він не має а тому не в змозі виплатити заборгованість в нарахованому розмірі. Відповідачка проти задоволення позову заперечила. Ствердила, що підприємство відповідача насправді не працює та не здає звітності, а відповідач має додатковий дохід. Заборгованість по аліментам виникла з часу постановлення рішення та нарахована відповідно до середньої заробітної плати по регіону. Державний виконавець Відділу ДВС Вишгородського РУЮ в Київській області Полінський Б.А., будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 січня 2011 року з позивача на користь відповідачки на утримання дочки [PERSON], [INFO], стягуються аліменти в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 08 грудня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення вказаного рішення аліменти на утримання дитини позивач не сплачував в результаті чого станом на січень 2013 року утворилася заборгованість по аліментам в розмірі 13 837 грн. 50 коп. Заборгованість за аліментами нарахована за правилами ч. 3 ст. 195 СК України та відповідає обставинам справи та ухваленим судовим рішенням. 19 червня 2013 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області, яке набрало законної сили 27 листопада 2013 року, з позивача стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 54 951 грн. 26 коп. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В суді позивач необхідність обчислення розміру аліментів у меншому розмірі не довів та належними, допустимими і достатніми доказами не обґрунтував, що його дохід є нижчим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Подана суду довідка № 4 від 15 березня 2013 року про дохід підприємства «Ліщина» до уваги прийнята бути не може. Дані бухгалтерського та податкового обліку про дійсний дохід фермерського господарства позивача, які б відповідали вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Податкового кодексу України суду не представлено. Крім того, рішенням цього ж суду від 19 червня 2013 року, яке набрало законної сили з позивача вже стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів. Таким чином, позов є необґрунтованим, порушених прав позивача, які б підлягали захистові в цій справі не встановлено, а тому підстав для задоволення позову не вбачається. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed