Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 28.06.2015 близько 06 години 05 хвилин водій [PERSON], керуючи технічно-справним автомобілем [NUMBER] та рухаючись по вул. Першотравнева в м. Біла Церква Київської області, від вул. [PERSON], в напрямку до вул. Логінова в м. Біла Церква Київської області, порушив вимоги п.2.3(б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; порушив вимоги п. 8.7.3.(е) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух», тобто водій [PERSON] був не уважним до дорожньої обстановки, виїхав на забороняючий йому рух (червоний) сигнал світлофора на регульоване світлофорними обєктами перехрестя вулиць Першотравнева - Водопійна в м. Біла Церква, де допустив зіткнення з автобусом «MERCEDES-BENZ 316 CDI» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався на дозволяючий йому рух (зелений) сигнал світлофора по вул. Водопійна в м. Біла Церква Київської області та мав перевагу в русі. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автобуса «MERCEDES-BENZ 316 CDI» державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] отримала тілесні ушкодження та у звязку із чим знаходилась на стаціонарному лікуванні в Білоцерківській міській лікарні № 2 з 28 червня 2015 року по 21 липня 2015 року. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 16.09.2015 року відповідач визнаний винним у вчиненні вказаного ДТП та звільнений від кримінальної відповідальності в звязку з примиренням із потерпілою. Оскільки лікування [PERSON] проводилось закладом охорони здоровя, що є у державній власності, позивач просив суд стягнути з відповідача кошти, витрачені Білоцерківської міською лікарнею № 2 на стаціонарне лікування потерпілої від злочину у розмірі 9283 грн. 20 коп. В судове засідання представники позивачів не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Разом з тим, до суду надійшли заяви представників позивачів, в яких вони повністю підтримали позовні вимоги та просили проводити розгляд справи за їх відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, про час та день слухання справи були повідомлені належним чином, направили до суду заяву в якій проти задоволення позову заперечували та просили справу слухати за їх відсутності. Третя особа до суду свого представника не направила, про час та день слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України, з метою представництва інтересів громадян або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступати за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь якій стадіях її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним судом України, про перегляд судового рішення Верховним Судом України. Відповідно до ч.1, 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку. Так, в судовому засіданні встановлено, що 28.06.2015 р близько 06 години 05 хвилин водій [PERSON], керуючи технічно-справним автомобілем [NUMBER] та рухаючись по вул. Першотравнева в м. Біла Церква Київської області, від вул. [PERSON], в напрямку до вул. Логінова в м. Біла Церква Київської області, порушив вимоги п.2.3(б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; порушив вимоги п. 8.7.3.(е) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух», тобто водій [PERSON] був не уважним до дорожньої обстановки, виїхав на забороняючий йому рух (червоний) сигнал світлофора на регульоване світлофорними обєктами перехрестя вулиць Першотравнева - Водопійна в м. Біла Церква, де допустив зіткнення з автобусом «MERCEDES-BENZ 316 CDI» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався на дозволяючий йому рух (зелений) сигнал світлофора по вул. Водопійна в м. Біла Церква Київської області та мав перевагу в русі. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автобуса «MERCEDES-BENZ 316 CDI» державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] отримала наступні тілесні ушкодження: перелом 2-7 ребер зліва, рідка кров та повітря в лівій плевральній порожнині. Описані ушкодження заподіяні тупим (тупими) предметами, могли виникнути внаслідок травми в салоні автомобіля під час ДТП в строк указаний в постанові. Дані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя. Дані обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються матеріалами справи. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 16.09.2015 року відповідач [PERSON] визнаний винним у вчиненні вказаного ДТП та звільнений від кримінальної відповідальності в звязку з примиренням із потерпілою. Також, судом встановлено, що у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в Білоцерківській міській лікарні № 2 з 28 червня 2015 року по 21 липня 2015 року, тобто проведено 24 ліжко тижнів, і фактичні витрати на її стаціонарне лікування становлять 9283 грн. 20 коп. Даний факт підтверджується калькуляцією 1-го ліжко дня по Білоцерківській МЛ№2 за липень-червень 2015 року. Відповідно до ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерплого. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання». Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від з0лочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою КМУ № 545 від 16.07.1993 року сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування. Оцінивши подані сторонами докази кожен окремо та у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, як це передбачено законодавцем у ст. 212 ЦПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved