Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позов, свої позовні вимоги мотивує тим, що 02.06.2016 р. між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого останній отримав від нього у борг 10000 доларів США строком до 02.12.2016 р. Також сторони домовились, що відповідач щомісяця сплачує йому винагороду за користування грошовими коштами у розмірі 2 % від суми, що складає 200 доларів США. 02.12.2016 р. сторони дійшли згоди продовжити дію договору до 02.06.2017 р. на тих же умовах з виплатою винагороди. Станом на 03.03.2017 р. відповідачем не виплачена сума процентів за договором позики у розмірі 1800 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 48762 грн. відповідно до офіційного курсу НБУ на день подання позову. Просить суд: стягнути з відповідача на його користь проценти за користування позикою у розмірі 1800 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2017 р. становить 48762 грн. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] не зявилися. Від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення про виклик відповідача у пресі газеті «Сумщина» від 11.05.2017 р. № 19 не зявився. Про причину своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.06.2016 р. позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] у борг 10000 доларів США строком до 02.12.2016 р., зі сплатою 2 % щомісячно за користування грошовими коштами, що складає 200 доларів США, що підтверджується копією розписки від 02.06.2016 р. /а.с.4/. 02.12.2016 р. сторони дійшли згоди продовжити дію договору до 02.06.2017 р., однак станом на 03.03.2017 р. відповідачем не виплачена сума процентів за договором позики у розмірі 1800 доларів США , що у гривневому еквіваленті становить 48762 грн. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд дослідивши достовірність та допустимість доказів, прийшов до обґрунтованих висновків, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення процентів за договором позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved