Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що [INFO] в с. Суворове Путивльського району Сумської області помер його рідний дядько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. До спадкового майна входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , а також право на земельну частку (пай) розміром 6,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із землі КСП ім. Леніна, розташовану на території Чорнобривкинської сільської ради Путивльського району Сумської області. Вказане майно [PERSON] прийняв шляхом спільного проживання на момент смерті як спадкоємець за заповітом, але не оформив за життя, після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Іллінське Путивльського району Сумської області. Будучи спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті рідного дядька [PERSON] , позивач прийняв спадщину після його смерті у додатковий строк, визначений рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 10.01.2018, оформив в судовому порядку спадкові права на окреме майно, яким є земельна ділянка площею 3,2337 га, розташована на території Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області. Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок та право на земельну частку (пай) нотаріусом позивачу було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно. Посилаючись на зазначене, позивач просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , загальною площею 60,3 кв. м, житловою площею 36,7 кв. м, та право на земельну частку (пай) розміром 6,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель КСП ім. Леніна, що знаходиться на території Чорнобривкинської сільської ради Путивльського району Сумської області, належну [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 005209 від 22.03.1996, в порядку спадкування за законом після смерті рідного дядька [PERSON] , який помер [INFO] в с. Суворове Путивльського району Сумської області, а витрати по справі просив покласти на нього. Позивач в підготовче засідання не з`явився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відстуності, позов підтримав. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов визнав повністю, про правові наслідки визнання позову обізнаний. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на матеріали справи, [INFO] в с. Суворове Путивльського району Сумської області помер [PERSON] , рідний дядько позивача, після смерті якого відкрилася спадщина. Позивач є спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті рідного дядька, прийняв спадщину після його смерті у додатковий строк, визначений рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 10.01.2018 (спадкова справа № 32/2018), оформив спадкові права на окреме спадкове майно, яким є земельні ділянки на території Чорнобривкинської та Сафонівської сільських рад Путивльського району Сумської області. До спадкового майна також входить житловий будинок з надвірними будівлями (спорудами) загальною площею 60,3 кв. м (житловою площею 36,7 кв. м) по [ADDRESS] , а також право на земельну частку (пай) розміром 6,00 в умовних кадастрових гектарах із земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна, розташовану на території Чорнобривкинської сільської ради Путивльського району Сумської області, належне [PERSON] , матері померлого [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Іллінське Путивльського району Сумської області та спадщину після смерті якого прийняв, як спадкоємець за заповітом, [PERSON] шляхом спільного проживання з померлою на момент смерті, але не оформив за життя. При цьому, в оформленні спадкових прав на зазначене спадкове майно позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього, що видно з постанови нотаріуса від 06.04.2020 № 64/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У той же час, убачається з технічного паспорту від 10.03.2020 та підтверджено даними Чорнобривкинської сільської ради Путивльського району Сумської області та Путивльського БТІтаП те, що згаданий будинок садибного (індивідуального) типу, загальною площею 60,3 кв. м (житловою площею 36,7 кв. м), побудований у 1950 році, з надвірними спорудами (будівлями), які рахуються за померлою [PERSON] згідно записів погосподарської книги Чорнобривкинської сільської ради Путивльського району Сумської області. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, передбачалась обов`язкова реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції), тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно з п. 3.1. «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Пунктом 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 (із змінами) визначено, що не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст. 328, 1223 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1265 ЦК України визначено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Таким чином, виходячи з наведених вимог закону та того, що спірний будинок не відноситься до самочинного будівництва та рахується за померлою [PERSON] згідно записів погосподарської книги, тобто входить до спадкової маси, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем пред`явленого позову в цій частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому може бути прийнято, що є підставою для визнання за позивачем права власності на зазначений житловий будинок. Що стосується позовних вимог про визнання права на земельну частку (пай) розміром 6,00 в умовних кадастрових гектарах на території Чорнобривкинської сільської ради Путивльського району Сумської області, суд дійшов наступного. Згідно даних вище зазначеної постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на вище вказане право на земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на неї. В той же час, з фотокопії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 005209 від 22.03.1996 вбачається, що [PERSON] , яка проживає в с. Іллінське Путивльського району Сумської області, на підставі рішення Путивльської райдержадміністрації від 20.03.1996 № 104, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна розміром 6,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до п.п. 2, 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени коллективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, щододається до державного акта на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їхреєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є :свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член коллективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином, оскільки спадкодавець [PERSON] була внесена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна, хоча відомості про отримання нею відповідного сертифікату на право на земельну частку (пай) і відсутні, тому з урахуванням вказаних роз`яснень Пленуму Верховного Суду України щодо часу набуття членом КСП права на земельну частку (пай), суд дійшов висновку, що вона набула право на земельну частку (пай) розміром 6,00 в умовних кадастрових гектарах із земель вказаного товариства, яке успадковане [PERSON] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що таке визнання позову відповідачем не суперечить закону, і при цьому не будуть порушені права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати не розподіляються, враховуючи відповідне клопотання позивача.

Outcome: approved