Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є батьком, а відповідачка матір`ю дитини [PERSON] [INFO] народилася, реєстрацію народження якої було проведено у відповідності до ст. 135 СК України та записано батьком дитини [PERSON] . Заочним рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 18.03.2019 року відповідачка позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та їх доньки [PERSON] . Цим же рішенням з неї стягнуто аліменти на утримання дітей на їх особистий рахунок. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.06.2019 року позивача визнано батьком [PERSON] і з того часу дитина проживає разом з ним. При цьому, при поданні зазначеного позову про визнання батьківства не ставилася вимога про припинення стягнення аліментів на особовий рахунок дитини. Враховуючи викладене, позивач просить припинити стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] на її особовий рахунок, визнати виконавчий документ в цій частині таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але в судове засідання не з`явилася, причину неявки не повідомила і не подала відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги пов`язані з сімейними правовідносинами і підлягають до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , матір`ю якої є відповідачка - [PERSON] , а її батьком був зазначений [PERSON] . Заочним рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 18.03.2019 року (а.с. 6-8) [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Цим же рішенням з неї стягнуто аліменти на утримання дітей. 05.06.2019 року Ковпаківським районним судом м. Суми ухвалено рішенням у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , яким визнано позивача батьком [PERSON] , [INFO] , виключено з актового запису про її народження відомості про [PERSON] , як батька дитини, та зазначено батьком [PERSON] (а.с. 9-10). У зв`язку з цим, а також враховуючи той факт, що донька на даний час мешкає разом з ними в [ADDRESS] , що доводиться довідкою від 23.10.2020 (а.с. 11), [PERSON] бажає стягувати аліменти з відповідачки на свою користь, а не на особовий рахунок дитини, як було встановлено рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 18.03.2019 у справі № 592/13376/18 про позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с. 6-8). Суд погоджується з такими доводами позивача та при ухваленні рішення враховує таке. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що проживання малолітньої дитини з батьком і перебування на його утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою стягнення аліментів, і має тягнути за собою зміну стягувача даних платежів, а саме, що їх отримувачем має бути визначений батько - [PERSON] . Таким чином, приймаючи до уваги обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання їх спільної дитини в розмірі ј частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісяця від дня пред`явлення позовної заяви. Стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] на її особовий рахунок - припинити та визнати виконавчий документ, виданий за рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 18.03.2019 у справі № 592/13376/18, в цій частині таким, що не підлягає виконанню. Також при ухваленні рішення слід стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати при зверненні до суду. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved