Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач проживає в кв. [ADDRESS], та є абонентом КП «Теплопостачання міста Одеси» щодо споживання теплової енергії та гарячого водопостачання. Теплова енергія поставлялася споживачу належним чином, але споживач в порушення законодавства не сплачував своєчасно кошти за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 3 021,11 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час його проведення повідомлявся належним чином (а.с. 12), причини неявки не повідомляв. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача (а.с. 13). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON], проживає в кв. [ADDRESS], та є абонентом КП «Теплопостачання міста Одеси» щодо споживання теплової енергії та гарячого водопостачання. Теплова енергія поставлялася споживачу належним чином, але споживач в порушення законодавства не сплачував своєчасно кошти за спожиту теплову енергію, що призвело до виникнення заборгованості. Станом на 01.03.2014р., борг складає 3 021,11 грн, що підтверджується розрахунком боргу (а.с. 4). Також встановлено, що оплати направлені на погашення заборгованості (оплата перевищувала нарахування) здійснювалися відповідачем: в січні 2014р., липні 2012р., травні 2011р., в травні 2010р., травні 2008р., червні 2007р., січні 2007р., (а.с. 4). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг (висновок Верховного Суду України висловлений в Постанові від 30.10.2013р., у справі № 6-59цс13). В силу ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 264 ЦК україни, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, оскільки відповідач вчиняв дії, що свідчить про визнання ним свого боргу, отже строк позовної давності продовжений. Суд не приймає до уваги відсутність письмового договору про надання послуг, оскільки встановлено, що КП «Теплопостачання міста Одеси» надавало централізоване опалення та гаряче водопостачання, а [PERSON], споживав надані послуги, не в повному обсязі але здійснював оплату отриманих послуг в тому числі направлених на погашення боргу який виник і не відмовлявся від отримання послуг, що в силу ст. 205 ЦК України, є способом волевиявлення осіб щодо вчинення правочину та засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, а також з підстав наведених в Постанові Верховного Суду України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує стягнення всіх понесених позивачем витрат у справі з відповідача. На підставі ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 205, 257, 264 ЦК України,

Outcome: approved