Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що за судовим рішенням в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], у розмірі 1\~728\~140,10 доларів США звернуте стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок загальною площею 263,70 кв.м., житловою площею 130,20 кв.м. та земельну ділянку розміром 0, 0793 га, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 9 Січня, буд. 39. В порушення умов іпотечного договору за зазначеною адресою без згоди іпотекодержателя ПАТ КБ «Приватбанк» був зареєстрований неповнолітній [PERSON], [INFO] разом з матірю [PERSON]. Оскільки наявність зареєстрованих осіб в домоволодінні негативно відобразиться на його ціні та може викликати перешкоди в його реалізації, посилаючись на положення ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР, позивач просив визнати дії [PERSON] щодо реєстрації у предметі іпотеки третьої особи та малолітньої дитини неправомірними та вчиненим з порушенням умов законодавства та умов іпотечного договору; виселити із зняттям з реєстрації неправомірно зареєстрованих осіб: [PERSON], яка діє від імені неповнолітнього [PERSON], [INFO], які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. 9 Січня, 39 із зняттям з реєстраційного обліку у територіальному відділі державної міграційної служби України; судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, з підстав у ньому викладених. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Відповідач [PERSON], що діє також в інтересах малолітнього [PERSON], в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Від представника органу опіки та піклування Соборної районної у м. Дніпро ради надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без її участі, при ухваленні рішення по цій справі поклалась на розсуду суду. Вислухавши пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено в судовому засіданні, між ЗАТ КБ «Приват Банк» (найменування якого було змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 20 грудня 2005 року був укладений кредитний договір №DNG0GA00005658 з наступними додатковими угодами до нього №1, №2 та №3. Згідно з умовами цього договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 520 000 доларів США /а. с. а. с. 6-8, 9-14/. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 20 грудня 2005 року був укладений договір іпотеки №DNG0GA00005658, за умовами якого відповідач надала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 263,70 кв.м, житловою площею 130,20 кв.м, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 9 Січня, буд. 39 та земельну ділянку розміром 0, 0793 га /а. с. 15-16/. До цього договору укладалися й додаткові угоди 21 серпня 2006 року, 27 липня 2007 року, 10 вересня 2007 року (а. с. 17-23). Майно належить відповідачці [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01 вересня 2005 року виконкомом Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради на підставі рішення виконкому від 20 вересня 2002 року № 552. Земельна ділянка площею 0, 0793 га розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 9 Січня, буд. 39 та належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ДП № 049651, Д № 031953 Код ДЗК 69096050, виданого виконкомом м.Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 21 вересня 2000 року за № 2429, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 031953, кадастровий номер 1210100000:03:173:0022. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року частково був задоволений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] (треті особи: [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], 2013р. народження, Служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради) про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, а саме: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року, укладеним зі [PERSON], станом на 12 серпня 2015 року у розмірі 1\~728\~140,10 доларів США звернуте стягнення на будинок загальною площею 263,70 кв.м., житловою площею 130,20 кв.м. та земельну ділянку розміром 0, 0793 га, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 9 Січня, буд. 39 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року, укладеним зі [PERSON]) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному у Договорі іпотеки, а саме 3\~333 000 грн., будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В задоволенні позовних вимог в іншій частині було відмовлено /а. с. 24-26/. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року було змінено в частині визначення розміру пені в сумі 550 454,24 доларів США за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором № DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року, вказавши суму пені у гривнях в розмірі 13 084 297 грн.; в частині встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, зазначеному у Договорі іпотеки, а саме 3 333 000 грн. скасувати; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій /а. с. 27-31/. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишені без змін /а. с. 74/. Судом також встановлено, що за адресою предмета іпотеки з 29 квітня 2014 року зареєстровані [PERSON] та її малолітній син [PERSON], [INFO] /а. с. 32, 33, 72, 74/. Відповідно до змісту ст.ст.11, 15 ЦК України\~цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в\~ст.16 ЦК України. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші\~\~способи\~\~відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Отже, зазначеною нормою права передбачено як спосіб захисту порушеного права визнання незаконними дій лише органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб і службових осіб. Визнання незаконними дій інших органів, підприємств, установ, а також їх посадових осіб законом не передбачено. У звязку із зазначеним позовні вимоги в частині визнання дій [PERSON] щодо реєстрації у предметі іпотеки третьої особи та малолітньої дитини неправомірними і вчиненими з порушенням умов законодавства та умов іпотечного договору, а також вимоги про зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та її дитини [PERSON] не підлягають задоволенню. Крім того, роблячи такий висновок суд також виходить з того, що [PERSON] не чинила дій саме з реєстрації у предметі іпотеки [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] та не могла їх вчинити, оскільки проведенням реєстрації місця проживання займається не власник майна, а відповідний уповноважений на це державний орган. Вирішуючи позовні вимоги в частині виселення [PERSON] та її малолітньої дитини [PERSON] з домоволодіння № 39 по вул. 9 Січня в м. Дніпропетровську, суд також вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Частина 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15) від 24 червня 2015 року (справа № 6-447цс15), яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України повинна враховуватися судами. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що позивач не зазначає про надання [PERSON] та її малолітній дитині [PERSON] іншого житлового приміщення позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed