Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно укладеного договору між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, №б/н від 28.01.2007 року, відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві про надання йому банківських послуг у виді надання кредиту, шляхом видання кредитної картки з встановленим кредитним лімітом у розмірі вищезазначеної суми, відповідач підтвердив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Однак, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим допустив заборгованість на загальну суму 27577,32 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 7066,94 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 18720,98 грн., а також відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф на загальну суму 1789,40 грн., а саме: 500 грн. - фіксована частина та 1289,40 грн. - процентна складова. Тому позивач, як правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк», просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав, надавши аналогічні пояснення та додав, що позов подано в межах позовної давності, так як відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг строк дії договору складає 12 місяців з моменту підписання, а у разі відсутності заяви сторони про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же строк. Відповідач з будь-якими заявами з приводу зазначеного кредитного договору, в тому числі і про випуск та отримання нової картки після закінчення строку дії тієї картки, яка була йому видана при укладанні договору, до банку не звертався, тому договір щоразу пролонговувався на новий строк і діє і до сьогодні. В подальшому він в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи від нього є заява про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.28/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що після закінчення строку дії картки, нову картку банком випущено не було, у зв'язку з чим він не мав можливості перевірити наявність коштів на рахунку, тому не знав і про наявність у нього заборгованості перед банком. Якби йому поновили картку, він знав би, що у нього є борг та відразу його погасив би, оскільки мав таку можливість. Крім того, він ні від кого не ховався, адреса працівникам банку була відома, так як він і зараз проживає за адресою, яку зазначав при заповненні заяви, але жодних претензій щодо необхідності сплати боргу від банку йому не надходило. Також він переконаний, що так як кредитною карткою він користувався лише в магазині «Метро» - то отриманий ним кредит є споживчим кредитом, а тому позовна давність за заявленим до нього позовом застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Останній платіж ним було здійснено 02 грудня 2008 року, а банк звернувся з позовом до суду майже аж через п'ять років з дня останнього платежу. Оскільки загальна позовна давність складає три роки, він вважає, що банком пропущено строк позовної давності та просив застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити. Крім того, ні тарифи банку, ні пам'ятку клієнта він не отримував і не знав про них. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 28 січня 2007 року про надання відповідачу кредиту в сумі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом /а.с.9-17, 86/. Даний договір складається з заяви позичальника, яка підписана відповідачем, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів. Підписавши заяву про надання банківських послуг, а саме: надання кредиту на вищезазначену суму у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідач підтвердив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Факт заповнення ним та підписання вказаної заяви відповідач не заперечував, тому його посилання та те, що він не знав про Тарифи, не можуть бути прийняті судом до уваги. Ч.1 ст.631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін /а.с.15/. Отже, укладений між сторонами договір передбачає автоматичну пролонгацію на новий строк, якщо жодна із сторін не виявила бажання його розірвати. Як в судовому засіданні повідомив представник позивача і не заперечував відповідач, з заявою про розірвання кредитного договору відповідач до позивача не звертався. За таких обставин, виходячи із положень п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє до цього часу, тому позивач правомірно нараховував відсотки за користування кредитом. Відповідно до п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язувався погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку. Як видно з Тарифів, строк внесення щомісячних платежів за кредитним договором - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Базова відсоткова ставка на місяць складає 2,5%, відсоткова ставка на місяць на прострочену заборгованість - 5% /а.с.86/. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 20 вересня 2013 року заборгованість по кредитному договору склала 27577,31 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 7066,94 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 18720,98 грн.; штраф - 1789,40 грн. /а.с.6-8/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті зобов'язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як відповідач не виконав зобов'язання в строк, передбачений кредитним договором, то виходячи з положень ст.612 ЦК України, відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання. Що стосується позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Оскільки кредитним договором не встановлена збільшена позовна давність, то правовідносини за зазначеним договором регулюються, виходячи із загальної позовної давності, тривалість якої, відповідно до ст.257 ЦК України, складає три роки. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які викладені в листі №24-1912/0/4-13 від 25.11.2013 року, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Тобто початок перебігу позовної давності пов'язаний з терміном виконання зобов'язання, а не з строком дії договору. Тому посилання представника позивача на те, що строк позовної давності не пропущений стосовно всієї суми заборгованості, так як договір діє до цього часу, на думку суду, є помилковими. Посилання відповідача на те, що строк позовної давності пропущений, так як останній платіж на погашення кредиту ним був здійснений ще 02 грудня 2008 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише у жовтні 2013 року, тобто майже через п'ять років після останнього платежу, що перевищує встановлений законом строк позовної давності, також, на думку суду, є помилковими, оскільки договір діє до цього часу, у зв'язку з чим позивач вправі щомісяця нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, так як заборгованість за кредитним договором до цього часу не погашена. При цьому п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг та Тарифами по зазначеному кредитному договору встановлений порядок погашення заборгованості частинами (щомісячними обов'язковими платежами) /а.с.16, 86/, а як вже зазначено вище, в такому випадку позовна давність обчислюється по кожному простроченому платежу окремо. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково, а саме в межах трирічного строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом 05 жовтня 2013 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду /а.с.29/. При цьому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 20 вересня 2013 року, а суд відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, нарахована в межах трирічного строку позовної давності, а саме за період з 05 жовтня 2010 року по 20 вересня 2013 року, що відповідно до виписки з особового рахунку відповідача складає 12362,63 грн. Крім того, п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню за договором понад 120 днів, банк має право нарахувати , а позичальник зобов'язується оплатити банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобов'язання /а.с.14/. Як видно з виписки з особового рахунку відповідача, останнє погашення по кредиту відповідачем було здійснено 02 грудня 2008 року /а.с.60/, що підтверджується і поясненнями відповідача, наданими в судовому засіданні. За таких обставин, станом на день звернення позивача до суду, починаючи з січня 2009 року, всі обов'язкові платежі за кредитом є простроченими, тому позивач правомірно нарахував штраф, у зв'язку з чим він підлягає стягненню з відповідача. Виходячи з наведеного, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача складає 14152,03 грн., з них: 12362,63 грн. заборгованість за кредитом, 500 грн. - штраф фіксована частина, 1289,40 грн. - штраф відсоткова складова. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В задоволенні іншої частини позову відмовити. Думка відповідача, що отриманий ним кредит за зазначеним кредитним договором є саме споживчим кредитом, у зв'язку з чим позовна давність за зазначеним позовом застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі, на думку суду, не має доказового значення, так як відповідачем вже була подана заява про застосування позовної давності.

Outcome: partial