Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що від шлюбу з відповідачем у нього є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2010 року на утримання дітей з позивача на користь відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/2 частини всіх доходів позивача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Разом з тим, діти проживають біля позивача, він особисто займається їхнім матеріальним забезпеченням і вихованням. Відповідач проживає окремо, вихованням та матеріальним забезпеченням дітей не займається, добровільно надавати кошти на утримання дітей відмовляється. Позивач не працює, має тимчасові заробітки і йому важко одному утримувати дітей. У звязку з цим позивач просив припинити стягувати з нього аліменти на користь відповідача на утримання їх спільних неповнолітніх дітей, стягувати з відповідача на його користь на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1400 грн. (по 700 грн. на кожну дитину), починаючи з дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття, а судові витрати стягнути з відповідача на користь держави. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити. При цьому пояснив, що син [PERSON] проживає з ним, а син [PERSON] - з матір'ю, однак часто приїздить до нього. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце його проведення. В попередньому судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Син [PERSON] проживає з позивачем, на нього позивач отримує пенсію як на інваліда дитинства без зазначення групи. Водночас син [PERSON] проживає з відповідачем і знаходиться на її утриманні. Час від часу син [PERSON] приїжджає до відповідача, а син [PERSON] приїжджає до позивача. Відповідач намагається надавати посильну матеріальну допомогу сину [PERSON], зокрема що стосується придбання певного одягу, солодощів. Разом з тим у позивача наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі близько 40-ка тисяч грн.. Поведінка позивача часто є непередбачуваною та агресивною, зокрема в 2014 році, останній застосував до відповідача фізичне насильство, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності. Відповідач зазначила, що певний час вона заробляє випадковими заробітками та утримує старшого сина [PERSON]. В той же час позивач отримує пенсію на сина [PERSON] і має можливість працювати, однак свідомо не бажає цього роботи, оскільки хоче жити за її рахунок. На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідно до ч.1 ст.224 цього ж Кодексу у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач в поданій до суду заяві не заперечувала. Тому суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого. Відповідно до копій свідоцтв про народження, сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 5). Відповідно до довідки Лука-Мовчанської сільської ради Жмреинського району від 21 вересня 2015 року №477, обидва сини сторін проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні (а.с.6). Однак відповідно до довідки Хоменківської сільської ради Шаргородського району від 04 листопада 2015 року №1383 син [PERSON] проживає та зареєстрований біля відповідача (а.с.23). В судовому засіданні позивач не заперечував, що старший син [PERSON] проживає біля відповідача. Тому суд приймає до уваги довідку, видану Хоменківською сільською радою Шаргородського району від 04 листопада 2015 року №1383, а довідку Лука-Мовчанської сільської ради Жмеринського району від 21 вересня 2015 року №477 вважає неналежним доказом в частині проживання сина [PERSON] біля позивача. Згідно з рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2010 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання утримання синів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/2 частини всіх доходів позивача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину (а.с.7-11, 12). Відповідно до довідки Хоменківської сільської ради Шаргородського району від 04 листопада №1388, відповідач не працює з 23 жовтня 2004 року по даний час (а.с.22). Станом на 31 жовтня 2015 року заборгованість позивача по сплаті аліментів становить 55655,55 грн., про що свідчить довідка начальника державної виконавчої служби та розрахунок заборгованості по аліментах (а.с.28-29). Оцінюючи вище перераховані докази відповідно до ст.212 ЦПК України, суд з урахуванням вимог ст.ст.58, 59 цього Кодексу вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані в передбаченому законом порядку. Згідно з ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Враховуючи, що ні позивач, ні відповідач не працюють, кожен з них фактично добровільно утримує одну дитину, що проживає біля нього, то суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2010 року. Разом з тим позивач не довів факт, що він утримує і старшого сина [PERSON], так само як відповідач не довела факт, що вона надає матеріальну допомогу позивачу на утримання молодшого сина [PERSON]. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно зі ст.10 та ст.60 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому суд,

Outcome: partial