Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] З 17.10.2007 р. у житловому будинку зареєстрований відповідач. На даний час він має намір продати вказаний будинок, однак не може цього зробити, оскільки за вказаною адресою залишився зареєстрованим відповідач. Оскільки це створює перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач та його представник не з'явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, у якій позов підтримали в повному обсязі та не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що позивач та його представник проти заочного розгляду справи не заперечували, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до договору купівлі-продажу садиби від 14.10.2005 р., [PERSON] передала у власність [PERSON] садибу, що розташована по [ADDRESS] за що останній сплатив обговорену грошову суму. Договір 14.10.2005 р. посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Токарчуком С.А., зареєстрований в реєстрі за номером 5467. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 02.10.2017 р. позивач є власником вищезазначеного житлового будинку. Відповідно до будинкової книги, за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими - [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Згідно з актом квартального комітету № 9 м. Первомайськ Миколаївської області, до реєстрації та після реєстрації в будинку [ADDRESS] [PERSON], [INFO], не проживав і належних йому речей не виявлено. Згідно зі ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи із змісту закону в поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9 ЖК України,ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, має передбачені ст. 64 ЖК України права та несе обов'язки щодо користування цим приміщенням. Положеннями ст. 33 Конституції України та вимогами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року громадянам гарантована свобода пересування і вільний вибір місця проживання, тому сама по собі наявність чи відсутність прописки (реєстрації) не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, так і для відмови в цьому. В цьому ж законі визначено поняття місця проживання особи, яким є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад 6 місяців на рік. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій,які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у вищевказаному будинку більше шести місяців без поважних причин, на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України, є підстави вважати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням; таким чином, вимога позивача є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved