Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 31.05.2013 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 4300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, згідно укладеного між сторонами договору № б/н від 31.05.2013 року. Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг відповідачка дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом в заяві. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідачка зобов`язалася повертати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом, однак нею не виконуються належним чином зобов`язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання. Станом на 31.05.2019 року відповідачка має заборгованість в сумі 316307,45 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 4670,65 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 307024,80 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4612,00 грн. Позивач, користуючись своїм правом, просить стягнути з відповідачки частину заборгованості за кредитом, яка становить 123509,79 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 4670,65 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом з 31.05.2013 року по 31.03.2018 в сумі 118839,14 грн. В зв`язку з чим просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 123509,79 грн. за кредитним договором № б/н від 31.05.2013 року та судові витрати у виді судового збору в розмірі 1921,00 грн. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 19.07.2019 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачці визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам. Також відповідачці разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. Відповідачка у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Також, 09.12.2019 року Володарським районним судом Донецької області надіслано запит до Нікольського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області щодо надання актового запису про зміну прізвища [PERSON]. з прізвища « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Згідно повідомлення Нікольського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області від 12.12.2019 року № 16.47-5-2115 в архіві відділу та Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про зміну імені на [PERSON] відсутній. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 06.02.2020 року явку позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання визнано обов`язковою та зобов`язано позивача надати суду письмові докази, а саме докази того, що [PERSON]. , яка підписала заяву про отримання кредиту та [PERSON] до якої пред`явлено позовні вимоги є однією особою, якими можуть бути відповідні свідоцтва (актові записи) органів РАЦС, судові рішення, тощо. Також позивачу було роз`яснено, що у разі неподання ним суду у встановлений судом строк вищевказаних доказів, в задоволенні його позовних вимог судом може буде відмовлено. Крім цього, ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 13.03.2020 року в задоволенні клопотання представника позивача АТ КБ «Приватбанк» про витребування доказів було відмовлено. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Також, надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що відповідачка ставши клієнтом банку пройшла ідентифікацію під прізвищем [PERSON]. , що підтверджується матеріалами справи та копією паспорту останньої. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася. Продату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення їй судової повістки - повідомлення, яке повернулося на адресу суду. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами, на підставі наявних у справі доказах у відсутність нез`явившихся сторін. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, відповідно правового змісту ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 31.05.2013 року, на яку представник позивача посилається як на укладений між банком та відповідачкою [PERSON] кредитний договір і на підставі якої просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором, прізвище клієнта банку (позичальника) зазначено - « [PERSON] » (а.с. 9), а також до позовної заяви надано копію паспорту громадянина України серія [NUMBER] на гр. [PERSON]. (а.с. 35). Отже, стороною позивача не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги щодо заборгованості по кредитному договору, за яким боржницею є саме відповідачка [PERSON] , як і доказів з приводу того що між даними сторонами взагалі виникли цивільно-правові відносини. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожній особі гарантовано право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачкою [PERSON] , оскільки з цього приводу не надано жодних належних та допустимих доказів, навіть на вимоги ухвали суду про витребування доказів, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що прав позивача з боку відповідачки [PERSON] до якої пред`явлені позовні вимоги порушено не було, а тому вони судовому захисту не підлягають, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що сплачені ним при зверненні до суду судові витрати у виді судового збору в розмірі 1921,00 грн. відшкодуванню на його користь з боку відповідачки не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed