Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якій просить визнати право власності або користування підвальним приміщенням під літерою XXVIII площею 15,1 кв.м в будинку в будинку [ADDRESS] у м. Львові та збільшив позовні вимоги в яких просить визнати право власності на частку підвального приміщення № XXVIII на поверховому плані [ADDRESS] площею 5,1 кв.м. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали повністю з мотивів викладених у позовних заявах, а тому просять позов задоволити. В судовому засіданні відповідач та представник відповідачів позов не визнали, вважаючи, що задоволення такого призведе необґрунтованого порушення їх права власності на допоміжне підвальне приміщення, яке належить до квартири №22 в буд. [ADDRESS] у м.Львові. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника третьої особи, який будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, у судове засідання не прибув без поважних на те причин, а матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу від 25.09.2003 року, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира №23 в будинку [ADDRESS] у м. Львові, яка складається з однієї житлової кімнати та кухні, загальною площею 30,7 кв.м., комори в підвалі 10.0 кв.м. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, таке було зареєстроване в державному реєстрі 30.09.2003 року. Згідно з свідоцтвом про право власності на квартиру №23 в [ADDRESS] від 08.12.1993 року колишня власниця квартири [PERSON] приватизувала вказану квартиру та комору в підвалі площею 10.0 кв.м, про що ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» записано у реєстрову книгу права власності за №5842. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкає два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів,сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року №4оп/2004 допоміжні приміщення передаються безкоштовно в загальну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат в квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не вимагає здійснення додаткових дій. Судом встановлено, що приміщення 15,1 кв.м. у буд. [ADDRESS] у м. Львові знаходиться у підвальному приміщенні будинку, є належним до квартири. Згідно з ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» нежитлове приміщення це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набуте правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію про предмет доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed