Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.3 ст.369 КК України. 12.09.2017 року під час судового засідання по кримінальній справі адвокат Петренко Н.О. представник [PERSON] ( [PERSON] ) звернулася до суду з клопотанням про зняття арешту з нерухомого майна, яке належить обвинуваченому [PERSON] , та на яке ухвалою суду Комсомольського району м.Херсона від 31.12.2014 року накладено арешт. З цього моменту [PERSON] стало відомо, що його нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення - автомийка за адресою: [ADDRESS] , вартістю більше трьох мільйонів гривень, було продано державною виконавчою службою Головного територіального управління юстиції в Херсонській області [PERSON] . Позивач вважає, що реалізацію майна, яке належить [PERSON] , було проведено з порушенням його прав як власника, оскільки жодні повідомлення щодо ходу реалізації майна йому не направлялися, і він про це не знав, так як це не опубліковувалося і в ЗМІ. З інформаційної довідки вбачається, що 21.03.2016 року [PERSON] отримав свідоцтво, відповідно до якого йому на праві власності належить нежитлове приміщення - автомийка за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту свідоцтва вбачається, що останній набув право власності на підставі Акту про реалізацію предмета іпотеки, який було оформлено 17.03.2016 року. З акту вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося при примусовому виконанні виконавчого провадження за виконавчим написом №536 від 04.04.2014 року. В відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказується, що 05.01.2015 року на підставі ухвали Комсомольського районного суду м.Херсона від 31.12.2014 року зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна нежитлових приміщень - автомийки, належних [PERSON] , розташованих за адресою [ADDRESS] . На момент проведення торгів, а саме 17.03.2016 року були наявні відомості про арешт майна, належного [PERSON] , реалізація якого відбулася за виконавчим написом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому фактично виконавча служба не мала права проводити електронні торги, а [PERSON] повинен був бути повідомлений про наявність арешту нежитлових приміщень - автомийка за адресою: [ADDRESS] , накладеного на підставі ухвали слідчого судді Комсомольського районного суду м.Херсона, і повинен був усвідомлювати правові наслідки придбання майна з чинним обмеженням, арештом. Крім того, як вимагає Наказ Міністерства юстиції України №2410/5 від 22.12.2015 року власника майна, тобто [PERSON] повинен був бути повідомленим належним чином про проведення електронних торгів, але як видно з матеріалі справи цього не було зроблено. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати недійсним акт продажу на електронних торгах нежитлового приміщення - автомийку за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , затвердженого 17.03.2016 року начальником відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Вакуленко Р.А.; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання [PERSON] з електронних торгів нежитлового приміщення - автомийку за адресою: [ADDRESS] , яке видане 21.03.2016 року серія та номер НВС094297, приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Йосипенко В.В., зареєстроване в реєстрі за №262. Ухвалою суду від 19.01.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального провадження до підготовчого засідання. 27.08.2021 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала до суду відзив, згідно якого позов не визнає, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В межах виконавчого провадження №43448319, яке перебувало на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області та яке відкрито на підставі виконавчого напису №563 від 04.04.2014 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощу В.Р., було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлові приміщення - автомийку за адресою [ADDRESS] . Зазначене майно було реалізовано на електронних торгах та відповідно до протоколу №145236і переможцем електронних торгів було визнано [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] - відповідача по справі. На підставі Акту про реалізацію предмета іпотеки відповідачу по справі 36.03.2016 року було видано Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення - автомийку за адресою [ADDRESS] . Позивачем по справі не доведено порушення процедури електронних торгів, яке призвело до невірного визначення їх результатів. Позивачем не надається жодного належного доказу на підтвердження наявності порушень саме при проведенні процедури електронних торгів, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач як на порушення, посилається на п.2 Порядку №2710/5, який містить вимоги до заявки на реалізацію арештованого майна. Серед іншого дана заявка повинна містити відомості про чинні обтяження майна (згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна або інформаційними довідками з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек). При цьому із даної вимоги вбачається, що таки обтяження можуть бути та їх наявність не є підставою для не проведення електронних торгів, а відповідно підставою для визнання їх недійсними. Щодо тверджень позивача про неповідомлення останнього про проведення електронних торгів зауважуємо, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 18.11.2015 у справі №6-1884цс 15 сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Водночас, оскаржуючи порядок проведення торгів, позивачем не зазначено, які порушення вимог закону під час проведення цих торгів допустив співвідповідач та яким чином його дії могли вплинути на результат електронних торгів. Таким чином, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено порушення співвідповідачем та Державним підприємством «СЕТАМ» порядку проведення електронних торгів, що могло б вплинути на їх результати та порушити права і законні інтереси позивача, підстави для задоволення позову відсутні. Також, відповідачем надано заяву про застосування строків позовної давності. 08.09.2021 року представник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надав до суду відзив, згідно якого відділ в повному обсязі заперечує проти позову. Зазначив, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП №43448319 по виконанню виконавчого напису №536 від 04.04.2014, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельтабанк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 3374211,14 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення - автомийку за адресою [ADDRESS] . В ході проведення виконавчих дій здійснено опис та арешт майна боржника (предмету іпотеки), а саме, нежилі приміщення - автомийку за адресою [ADDRESS] . В подальшому предмет іпотеки реалізовано з електронних торгів у встановленому законом порядку. Позивачем не наведено жодних передбачених законом підстав для визнання недійсними електронних торгів. Позивачем не надано до суду доказів на підтвердження порушення Порядку проведення електронних торгів в ході реалізації майна боржника [PERSON] , що ці порушення вплинули на результати торгів, та що під час торгів були порушені права позивача. З огляду на викладене, представник відділу просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 08.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представника відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Зазначив, що відділом був дотриманий порядок проведення електронних торгів, в тому числі і щодо повідомлення позивача. На даний момент матеріали ВП за закінченням строку зберігання знищені. Представника відповідача - Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григоренко М.Ю. судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 31.12.2014 року клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Херсонської області Лазорчик І.В., погоджене з прокурором прокуратури Херсонської області Баліошенко В.О., про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42014230000000151 від 07.06.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.3 ст.369 КК України задоволено. Накладено арешт на майно, яке є власністю підозрюваного [PERSON] , [INFO] , а саме: житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] з земельною ділянкою площею 645,2 кв.м.; квартиру двокімнатну загальною площею 62,9 кв.м., розташовану за адресою [ADDRESS] ; нежитлове приміщення - атомийку, розташовану за адресою [ADDRESS] . В межах виконавчого провадження №43448319, яке перебувало на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області та яке відкрито на підставі виконавчого напису №563 від 04.04.2014 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощу В.Р., було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлові приміщення - автомийку за адресою [ADDRESS] . Зазначене майно було реалізовано на електронних торгах та відповідно до протоколу №145236і переможцем електронних торгів було визнано [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] . На підставі Акту про реалізацію предмета іпотеки [PERSON] 36.03.2016 року було видано Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення - автомийку за адресою [ADDRESS] . Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За змістом статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах (частина перша статті 62 Закону України «Про виконавче провадження»). Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №465/650/16-ц, провадження №14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі №522/10127/14-ц, провадження №14-428цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу). Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 листопада 2015 року у справі №6-1884цс 15; від 12 жовтня 2016 року, у справі №6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Отже, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними необхідно встановити, чи мало місце порушення Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 № 2710/5 (далі - Порядок № 2710/5), та який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин та проведення Державним підприємством електронних торгів, що визначає умови і порядок проведення електронних торгів рухомого або нерухомого майна боржника (крім земельних ділянок та майна, вилученого з обігу згідно із законом або обмежено обороноздатного, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації. Відповідно до ст.76 ЦПК Україні доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1,2 ст.77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 статті 81 ЦПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що стороною позивача по справі не доведено порушення процедури електронних торгів, яке призвело до невірного визначення їх результатів. Позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження наявності порушень саме при проведенні процедури електронних торгів, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач, як на порушення, посилається на п.2 Порядку №2710/5, який містить вимоги до заявки на реалізацію арештованого майна. Серед іншого дана заявка повинна містити відомості про чинні обтяження майна (згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна або інформаційними довідками з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек). При цьому вбачається, що такі обтяження можуть бути та їх наявність не є підставою для не проведення електронних торгів, а відповідно підставою для визнання їх недійсними. Щодо тверджень позивача про неповідомлення останнього про проведення електронних торгів зауважуємо, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 18.11.2015 у справі №6-1884цс15, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Водночас, оскаржуючи порядок проведення торгів, позивачем не зазначено, які порушення вимог закону під час проведення цих торгів допустив співвідповідач та яким чином його дії могли вплинути на результат електронних торгів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Щодо заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Виходячи із змісту зазначеної норми, відсутність поважних причин пропущення позовної давності є підставою для відмови у позові лише за доведеності порушення прав позивача. Проте якщо підстав вважати порушеним право позивача не вбачається, суд має відмовити у позові по суті позовних вимог. Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд відмовляє в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні позову за недоведеність позовних вимог, тому заява про застосування строку позовної давності застосовуватися не може. При цьому в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право.

Outcome: dismissed