Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтованим тим, що згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 19.05.2016 року встановлено, що [PERSON] самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, загальною площею: 0,0021 га, під розміщення металевого гаражу за адресою [ADDRESS], у зв'язку з чим було видано вказівку (попередження) про необхідність усунення даних порушень та було надано час на їх усунення протягом десяти днів. 29.06.2016 року знов було проведено додаткову перевірку за вказаною адресою та вдруге складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, за результатами встановлено, що вимоги вказівки (попередження) від 19.05.2016 гр. [PERSON] не виконано, самовільно зайняту земельну ділянку не звільнено та не приведено її у придатний до використання стан, правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідача відсутні. На підставі викладеного позивач просить суд зобов'язати відповідача звільнити вказану самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови та привести її у придатний до використання стан. Представник позивача Зінов`єв І.Г. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просив провести розгляд справи за його відсутності та задовольнити позовні вимог, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 19.05.2016 року, складеного спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради, [PERSON] самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, загальною площею: 0,0021 га, під розміщення гаражу за адресою: [ADDRESS]. 19.05.2016р. за № 95/2016 гр. [PERSON] було видано вказівку (попередження) про необхідність усунення порушень щодо самовільного зайняття та використовування земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови, загальною площею: 0,0021 га, під розміщення гаражу за адресою [ADDRESS]. Згідно акту від 29.06.2016р., складеного спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради за результатами додаткової перевірки, вимоги вказівки (попередження) № 95/2016 від 19.05.2016р. гр. [PERSON] не виконано. У відповідності до ст. ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому відповідачем жодного доказу на спростування доводів позивача суду не надано. Відповідно до ч.4 ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно із ч.2 ст.14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі земельні ділянки в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Окрім того, відповідно до положень ст.ст. 12, 116, 118, 122-126 ЗК України, - право розпорядження земельними ділянками комунальної власності надано виключно органам місцевого самоврядування у порядку передбаченому законом. Згідно ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. В свою чергу, відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Самовільне, без оформлення права власності користування земельною ділянкою порушує інтереси держави в особі Маріупольської міської ради у вигляді обмеження повноважень щодо можливості розпорядження відповідною земельною ділянкою. В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка площею 0,0021га за адресою [ADDRESS], належить до земель житлової та громадської забудови підпорядкованих Маріупольській міській раді, а відповідач самовільно зайняв дану земельну ділянку під розміщення гаражу, що підтверджується вищевказаними актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Так як спірна земельна ділянка зайнята відповідачем самовільно, то відповідно до ст.212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власнику землі. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому, з врахуванням всіх наявних в суді доказів, підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved