Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача та просив визнати права власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Позивач до судового засідання не з`явився, направив свого представника. Представник позивачавимоги позову підтримала, просила провести розгляд справи у її відсутності. Відповідач до судового засідання не з`явився, направив свого представника. Адвокат відповідача позов визнав, просив про розгляд справи у його відсутності у зв`язку із занятістю у іншому судовому засіданні. Повноваження представника відповідача щодо визнання позовних вимог перевірені судом. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи, встановлені судом. На підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 05 листопада 1996 року № 540, мати позивача - [PERSON] , отримала державний акт на право приватної власності на землю № 015042. Згідно зазначеного акту їй була передана у власність земельна ділянка у [ADDRESS] , площею 1000 кв.м., із цільовим призначенням для обслуговування індивідуального жилого будинку. На підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого Адміністрацією Центрального району Виконкому Миколаївської міської Ради 12 листопада 2002 року матері позивача - [PERSON] належав жилий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться адресою: [ADDRESS] . За договором дарування від 15 січня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В., позивач отримав у дар від [PERSON] житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами за вказаною вище адресою, а саме: по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно листа Першої Миколаївської державної нотаріальної контори від 01.02.2019 року за №179/02-14 єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину [PERSON] , померлої [INFO] , є її син - [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] спадкоємцю померлої [PERSON] - [PERSON] не видавалось, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину не на користь позивача, буде порушенням ст.120 ЗК України. За такого нотаріусом було рекомендовано позивачу звернутися до суду для встановлення права власності на земельну ділянку. [INFO] [PERSON] помер. З матеріалів спадкової справи за № 55866786, яка заведена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвою Н.П. вбачається, що єдиним спадкоємцем [PERSON] є його син - [PERSON] , [INFO] . Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] видано13.01.2016 року [PERSON] на спадкове майно, яке складається з житлового будинку за [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] спадкоємцю померлого [PERSON] [PERSON] не видавалось. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору дарування від 15 січня 2003 року) визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). За такого, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований Згідно із цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, суд приходить до висновку, що за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 04 лютого 2019 року по справі № 463/1696/15-ц , від 16 січня 2019 року по справі № 360/2285/14-ц. Таким чином, докази на які посилається позивач щодо підтвердження факту набуття права власності на земельну ділянку, що знаходиться у [ADDRESS] , площею 1000 кв.м., із цільовим призначенням для обслуговування індивідуального жилого будинкузнайшли своє підтвердження в судовому засіданні і суд вважає їх достатніми для прийняття рішення щодо задоволення позовних вимог. Крім іншого, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] (РНОКПП1934201459) право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., із цільовим призначенням: обслуговування індивідуального житлового будинку, що розташована за адресою [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved