Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що влітку 2009 року між ним та [PERSON] був укладений договір на виконання ремонтних робіт. По даній домовленості він здійснював ремонтні роботи у житловому будинку № 9 по вул. Стефаника у м. Стебник та у сараю, розташованого біля вищевказаного будинку. Між позивачем та відповідачем була узгоджена оплата за виконання ремонтних робіт в сумі 3200,00 грн. Позивач зазначає, що виконав усі зобовязання, однак відповідачка, в свою чергу сплатила лише 200,00 грн. Таким чином, заборгованість відповідачки перед позивачем за виконання ремонтних робіт становить 3000,00 грн. Наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення суми заборгованості є право позивача вимагати його повернення, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 3000,00 грн. заборгованості, моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. а також судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, яку просить задоволити. Відповідачка позову не визнала, просить у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив належне виконання ремонтних робіт [PERSON] та те, що [PERSON] заборгувала йому 3000,00 грн. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає з огляну на наступне. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За нормами ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов»язання Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як встановлено в судовому засіданні, влітку 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір на виконання ремонтних робіт. По даній домовленості позивач здійснював ремонтні роботи у житловому будинку № 9 по вул. Стефаника у м. Стебник та у сараю, розташованого біля вищевказаного будинку. При укладенні усного договору, між позивачем та відповідачем була узгоджена оплата за виконання ремонтних робіт в сумі 3200,00 грн. Позивач виконав усі зобовязання, однак відповідачка, в свою чергу сплатила лише аванс у сумі 200,00 грн. Таким чином, заборгованість відповідачки становить 3000,00 грн. Крім того, відповідачка не заперечує, що позивач виконав усі обумовлені попередньо роботи, що зазначено у висновку та поясненні, надані у правоохоронних органах. Однак, з пояснень відповідачки вбачається, що сума оплати за виконаний ремонт складала 300,00 грн., які вона одразу ж сплатила. За змістом ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Однак, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність заборгованості по оплаті за виконаний ремонт. З огляду на вказане та враховуючи, що у позивача відсутні будь які докази, які б підтверджували, що оплата за виконаний ремонт складала 3200,00 грн., з яких відповідачка заборгувала позивачу 3000,00 грн., а відтак не породжує у відповідачки обовязку виплатити заборгованість за проведений ремонт. Крім того, судом встановлено, що ремонт було проведено влітку 2009 року, отже і заборгованість, із слів позивача, виникла також влітку 2009 року, однак позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу лише 21.10.20115 року. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, позивач порушив строк позовної давності. При таких обставинах суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення боргу за проведені ремонтні роботи в сумі 3000,00 грн. з відповідача на користь позивача. За наведених вище підстав, про відмову у позові в частині стягнення боргу за проведені ремонтні роботи в сумі 3000,00 грн, суд вважає, що не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення на його користь і моральної шкоди, оскільки умовами укладеного між сторонами договору відшкодування такої шкоди не передбачено та в судовому засіданні не здобуто доказів заподіяння її позивачу саме з вини відповідача. Крім цього, у звязку з повною відмовою позивачу у позові, суд вважає, що не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення на його користь понесених судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вище наведене та

Outcome: dismissed