Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в якій посилається на те, що 20.11.2014 року між сторонами було укладено шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у нього, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Сторони не ведуть спільного господарства та не проживають разом із близько одного року. Позивач переконана, що їхній шлюб носить формальний характер та вважає, що подальше спільне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Окрім того в період шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем. Зазначає, що між сторонами не досягнуто згоди про сплату аліментів. Враховуючи викладене позивач просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між ними розірвати та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1000 гривень щомісячно до повноліття останньої. Позивач в судове засідання не зявилась, однак надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серії 1-МИ № 103135 вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано 20.11.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 2037. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 110 СК України, передбачено, що позом про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що сторони по справі не підтримують подружні стосунки, разом не проживають, не ведуть спільного господарства та не мають спільного сімейного бюджету, тому їхню сімю слід вважати такою, що фактично розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше перебування в шлюбі може суперечити інтересам одного з сторін. Як вбачається із копії свідоцтв про народження серії 1-МИ № 235427 від 17.11.2015 року у сторін по справі є донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки ПП «Садгора-Сервіс», малолітня [PERSON] зареєстрована та постійно проживає разом зі своєю матірю. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, відсутність непрацездатних батьків, те, що відповідач, з його слів, працює неофіційно та отримує мінливий дохід, бере до уваги обовязок батьків фінансово забезпечувати дитину в рівних частках. Враховуючи фактичні обставини справи, взаємини сторін, відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, відсутність у відповідача постійного, регулярного доходу та інші обставини, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1000 гривень, оскільки такий розмір аліментів буде достатній для забезпечення всебічного розвитку дітей, не буде порушувати її прав та відповідатиме принципу рівної участі батьків у матеріальному забезпеченні дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: partial