Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 24 травня 2018 року між КП «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0027/2018 про надання кредиту у розмірі 100 000 гривень строком на 20 років. Фактично [PERSON] отримав кредит на суму 95000 грн. З метою забезпечення повернення кредиту, отриманого [PERSON] , 24 травня 2018 року між Фондом та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким [PERSON] зобов`язався відповідати перед Фондом солідарно з [PERSON] за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобов`язань. Відповідно до Кредитного договору, фактично отриманий кредит повинен повертатись щоквартально до 20 числа поточного кварталу рівними частинами основного боргу починаючи з 29.05.2019 року згідно з встановленим графіком. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, позичальник зобов`язаний використати кредит за цільовим призначенням - відповідно до умов кредитного договору, а саме для будівництва прибудови до житлового будинку, але відповідач використав кредит не за цільовим призначенням, що підтверджується актом встановлення фактів порушення договірних умов до договору. В порушення ст.ст. 526, 530 ЦК України боржник та поручитель порушили умови кредитного договору, а саме строки повернення кредиту, та відповідач використав кредит не за цільовим призначенням, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена, а саме: заборгованість по кредиту у розмірі 89427,97грн., відсоткам за користування кредитом у сумі 708,47 грн., відсоткам за видачу та управління кредитом у сумі 3653,09 грн., всього - 93789,53 грн. Просить суд розірвати кредитний договір № 0027/2018 від 24.05.2018 р., та стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Луганський обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» борг у сумі 93789,53 грн. та витрати на сплату судового збору. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 15 вересня 2020 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву в якій позов підтримує повністю, просить справу розглянути в його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.53,62). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.57,61,68,69). Про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило, відзив на позов не подали. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами. За згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні матеріали справи, надані докази, вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» підлягають задоволенню, так як встановлено факт наявності кредитного боргу відповідача [PERSON] перед Комунальним підприємством «Луганський обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» в розмірі 93789,53 грн. Даний факт підтверджується наданими суду доказами, відповідно яких: 24 травня 2018 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 0027/2018 про надання кредиту у розмірі 100 000 гривень (сто тисяч гривень) строком на 20 років (а.с.7). Фактично відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 95000,00 грн. і був складений примірний графік повернення кредиту та сплати відсотків (а.с.11). Відповідно до п. 2.2 кредитного договору, кредит надається поетапно частинами, відповідно до графіку будівництва. Згідно п. 2.5 кредитного договору, позичальник зобов`язаний здійснювати погашення кредиту рівними частинами чотири разі на рік по 1300,00 грн. та одночасно вносити плату за користування кредитом, надання та управління кредитом чотири рази на рік згідно графіка щорічно. Дата початку повернення кредиту 29.05.2019 року, дата закінчення повернення кредиту 29.05.2038 року. Відповідно п.2.8 даного кредитного договору зазначається, що за користування кредитом встановлюється плата в розмірі 3% річних від суми кредиту, що знаходиться в користуванні. За надання та управління справляється плата у розмірі 7% річних від суми кредиту, що знаходиться в користуванні (п.2.9 кредитного договору). Згідно положень п. 4.1 Кредитного договору відповідач мав зобов`язання повертати отриманий кредит і вносити плату за користування, надання і управління кредитом у розмірах і в терміни , встановлені цим кредитним договором. У відповідності до розрахунку боргу, станом на 02 вересня 2020 року, розмір заборгованості відповідача [PERSON] становить 93789,53 грн., а саме: заборгованість по кредиту у розмірі 89427,97 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 708,47 грн., заборгованість по відсоткам за видачу та управління кредитом у сумі 3653,09 грн. (а.с.16). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, про що зазначив у своєму позові. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст.. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦКУ країни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, було укладено договір поруки від 24 травня 2018 року з [PERSON] (а.с.12). За договором поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно з боржником [PERSON] за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобов`язань боржника за кредитним договором № 0027/2018 від 24 травня 2018, який був укладений між кредитором та боржником, з усіма додатковими угодами, змінами та доповненнями до нього, які чинні на момент укладання та можуть бути укладені після укладення цього договору. Крім того, відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Підстави для зміни або розірвання договору встановлені в статті 651 ЦК України. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України. Позивач зазначає, що невиконання своїх договірних зобов`язань перед Фондом боржником, яким використано кредит не за цільовим призначенням та порушено строки повернення чергових частин боргу за отриманим пільговим кредитом та відсоткам за користування кредитом, відсоткам за оформлення та обслуговування кредиту, в зв`язку з чим державою не отримано кошти до спеціального фонду державного бюджету, які повинні бути спрямовані на подальше кредитування сільського населення Луганської області згідно з регіональною програмою «Власний дім», заподіяно суттєву шкоду державним інтересам в сфері реалізації державної політики сприяння розвитку індивідуального житлового будівництва на селі. З акту про встановлення факту порушення договірних умов до договору № 0027 від 24.05.2018 р. вбачається, що відповідач [PERSON] використав кошти наданого йому кредиту не за цільовим призначенням, чим порушив п.4.3 кредитного договору (а.с.9). Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, позичальник зобов`язаний використати кредит за цільовим призначенням - відповідно до умов кредитного договору (п.1.1), який передбачає використання кредити для будівництва прибудови до житлового будинку. Пунктом 7.1. вищевказаного кредитного договору встановлено, що в разі порушення п. 4.2., п. 4.3., п. 4.7., п. 4.8. Позичальником цього кредитного договору складається двосторонній акт за участю представника органу місцевого самоврядування. Отже, суд погоджується, що належними та допустимими доказами доведене порушення відповідачем умов кредитного договору. Беручи до уваги вищенаведене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved