Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину що він , відповідно до договору купівлі-продажу від 16 травня 2002 року він придбав у власність 1/2 частину жилого будинку, господарських і побутових будівель розташованих за адресою м. Херсон вул. Л. Толстого , 5 в м. Херсоні та за договором дарування від 18 березня 2005 року йому перейшло у власність інша 1/2 частина цього жилого будинку та господарських і побутових будівель до нього . Відповідачі займають належне йому домоволодіння на підставі договору найму жилого приміщення від 01 січня 1996 року укладеного між Виробничим автотранспортним обєднанням облспоживспілки ( далі ВАТО ОСС ) та [PERSON] 03 лютого 2012 року він , як власник , звернувся до відповідача [PERSON] з пропозицією переукладення договору найму вказаного житлового приміщення , однак дана пропозиція відповідачем була залишена без відповіді . Оскільки відповідач за весь час проживання не сплачував йому орендну плату , він 15 лютого 2012 року направив на адресу відповідача повідомлення про намір розірвати договір найму яке займають відповідачі . Оскільки з часу отримання даного нерухомого майна у власність він позбавлений можливості користуватись ним належним чином , має намір здійснити капітельний ремонт та вселитись до нього просив суд розірвати договір найму житлового приміщення від 01 січня 1996 року та виселити відповідачів з належного йому будинку №5 по вул. Л.Толстого в м. Херсоні без надання іншого житла. В порядку ст. 31 ЦПК України позивач доповнив позовні вимоги зазначивши про те що, з часу придбання будинку №5 по вул. Л.Толстого в м. Херсоні до нього перешли права наймодавця, тобто між ним та відповідачами склались фактичні договірні відносини по найму даного житла. Оскільки вказаним договором не було встановлено строк його дії , відповідно до ст. 821 ЦК України вважав що термін дії договору найму сплинув у 2007 році і на теперішній час є не дійсним . Позивач [PERSON] та його представник , за довіреністю [PERSON] , в судовому засіданні підтримали заявлений позов і просили суд задовольнити його посилаючись на підстави викладені в ньому. Відповідач [PERSON] та його представник , за договором [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на підстави викладені в письмових запереченнях поданих суду в порядку ст.128 ЦПК України , та просили суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Відповідач [PERSON] яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні також не визнала позов і просила суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не зявились про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору від Служби у справах дітей Комсомольської районної у м. Херсоні ради, за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявилась про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином , про причини неявки суд не повідомила. Раніше допитаний представник Служби у справах дітей Комсомольської районної у м. Херсоні ради, за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила суд відмовити в його задоволенні оскільки вбачається порушення житлових прав неповнолітніх. Прокурор Нощенко О.Б. який вступив у справу в порядку ч.2 ст. 45 ЦПК України в судовому засіданні також просив суд відмовити в задоволенні позову , посилаючись на підстави викладені в письмових поясненнях долучених до матеріалів справи. Вислухавши сторони , дослідивши матеріали інвентарної справи за № 4152 будинку 5 по вул. Л.Толстого в м. Херсоні , а також матеріали цивільної справи судом встановлено , що : - відповідно до договору найму жилого приміщення від 01 січня 1996 року укладеного між ВАТО ОСС та [PERSON] , йому надали у безстрокове користування жиле приміщення загальною площею 44.3 м. кв. яке складається з трьох кімнат жилою площею 27.7 м. кв. в будинку 5 по вул. Л.Толстого в м. Херсоні . Вказаними приміщеннями [PERSON] , разом з членами його родини : [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , користуються до теперішнього часу проти чого вони не заперечували під час судового розгляду ; - відповідно до договору купівлі-продажу від 16 травня 2002 року , укладеного між ВАТО ОСС та [PERSON] , останній придбав ? частину будинку №5 по вул. Л.Толстого в м. Херсоні разом з господарськими спорудами . Даний договір зареєстровано в Херсонському ДБТІ 14 червня 2002 року . Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 02 лютого 2007 року , яке набрало законної сили 20 лютого 2008 року в порядку вимог ст. 349 ЦПК України судом перевірялась законність укладення вказаного договору купівлі-продажу ; - згідно договору дарування від 18 березня 2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній є власником другої ? частини будинку 5 по вул. Л.Толстого в м. Херсоні . Зазначений договір зареєстровано в Херсонському ДБТІ 06 квітня 2004 року; - листом від 03 лютого 2012 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з пропозицією надати йому копію договору найму жилого приміщення який було укладено з попереднім власником , для вирішення питання щодо подальшого переукладення договору найму з ним, як новим власником. Даний лист , згідно до копії повідомлення оператора звязку було отримано особисто [PERSON] 06 лютого 2012 року; - листом від 15 лютого 2012 року на адресу [PERSON], позивач , у звязку з залишенням по заувагою [PERSON] його лист від 03 лютого 2012 року , зазначив про намір на вселення до належного йому на праві власності жилого приміщення розташованого за адресою м. Херсон вул. Л.Толстого , 5 та запропонував [PERSON] та членам його родини виселитись та звільнити належне йому жиле протягом трьох місяців. Даний лист , відповідно до повідомлення оператору звязку , [PERSON] було отримано особисто 16 лютого 2012 року. Факт отримання даних листів відповідач [PERSON] не заперечував в ході судового розгляду. Положеннями ст. 170 ЖК України визначено що при переході права власності на жилий будинок, (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку. І якщо договір найму укладено без зазначення строку, новий власник будинку (квартири) вправі вимагати його розірвання у випадках і в порядку, передбачених ст.168 ЖК України. Відповідно до ч.3 ст. 168 ЖК України визначено що , договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Оскільки з часу придбання у власність [PERSON] , а саме 16 травня 2002 року ? частини житлового будинку № 5 по вул. Л.Толстого в м. Херсоні , яка знаходилась у користуванні [PERSON] та членів його сімї , відповідно до договору найму жилого приміщення від 01 січня 1996 року , який було укладено на не визначений строк , даний договір найму зберігає силу , в силу положень визначених ст. 170 ЖК України до теперішнього часу. Положеннями ст.155 ЖК України закріплено гарантії прав громадян, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), відповідно до яких, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Підставою для розірвання договору найму спірного жилого приміщення укладеного 01 січня 1996 року ,на яку посилається позивач в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, є те що дане жиле приміщення ,займане [PERSON] та членами його сімї, необхідне позивачу та членам його сім'ї для проживання, оскільки він не має іншого житла , і позивач попередив відповідачів про намір розірвати даний договір найму в строки визначені положеннями ст.170 ЖК України та положеннями абзацу 2 ч.3 ст.825 ЦК України, що узгоджується з вимогами ч.3 ст. 168 ЖК України та абзацу першого ч.3 ст. 825 ЦК України. Крім того, як встановлено судом , та проти чого не заперечував відповідач [PERSON] , він з часу придбання позивачем даної частини будинку (16.05.2002 року ) уникає переукладання договору найму жилого приміщення або погодження змін до його умов, в частині визначення розміру орендної плати , хоча договір найму житла відповідно до закону ґрунтується на платній основі, не вважаючи позивача власником спірного жилого будинку і користується спірною частиною будинку разом з членами його сімї безоплатно ,сплачуючи лише обовязкові комунальні платежі, у звязку з чим суд вважає що невизнане відповідачами право позивача на володіння та користування спірним нерухомим майном яке належить йому на праві приватної власності, підлягає захисту шляхом розірвання договору найму жилого приміщення від 01 січня 1996 року укладений між ВАТО ОСС та [PERSON] ,за яким позивач є правонаступником ВАТО ОСС всіх прав та обовязків . Абзацом 2 п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року , передбачено що , до цивільних відносин , які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правові наслідки розірвання договору найму житла визначені ст. 826 ЦК України, згідно до якої у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Оскільки договір найму житла від 01 січня 1996 року з наймачем [PERSON] підлягає розірванню , а діючим цивільним законодавством не передбачено інших правових наслідків в разі його розірвання крім виселення наймача та інших осіб , які проживали у помешканні, суд вважає що позовні вимоги позивача в частині виселення відповідачів з будинку № 5 по вул. Л.Толстого в м. Херсоні , без надання їм іншого житла , є належним способом захисту не визнаних відповідачами прав позивача щодо володіння та користування належним йому на праві приватної власності жилим приміщенням та надасть йому можливість реалізувати їх. Доводи відповідачів, представника третьої особи та прокурора що необґрунтованості позову в частині виселення неповнолітніх відповідачів , з посиланням на те що це буде порушувати їх житлові права судом визнаються не переконливими і такими що суперечать нормам ст.160 ЖК України яка регулює права і обовязки членів сімї наймача жилого приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові , відповідно до якої вони користуються рівними правами з наймачам та несуть усі обовязки що випливають з договору найму , а також положенням ст.826 ЦК України на яку суд посилався раніше. Також доводи відповідача [PERSON] щодо безпідставності позовних вимог позивача в частині виселення всіх відповідачів , з посиланням на те що , рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 02 лютого 2007 року [PERSON] було відмовлено в задоволені позовних вимог в частині їх виселення, визнаються судом не переконливими оскільки , правові підстави на які посилався [PERSON] при зверненні до суду за захистом порушених прав, з посиланням на положення ст. 391 ЦК України , які були предметом розгляду відповідно до рішення суду від 02 лютого 2007 року , та правові підстави на які він посилається на теперішній час не є тотожними. З урахуванням викладеного суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню.

Outcome: approved