Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та жінки, з якою проживає дитина. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вона познайомилася з [PERSON] (відповідачем по справі) в 2012 році, стали зустрічатися та проводити разом свій вільний час. В грудні 2012 року вона завагітніла. На початку 2013 року вони перестали зустрічатися. Про свою вагітність, вона дізналась після розриву відносин з відповідачем. Вищеназвану новину вона повідомила відповідачу, оскільки вважала, що він має знати про своє батьківство. Відповідач не заперечував, що є батьком дитини, але приймати рішення стосовно народження дитини вона мала самостійно. Зі свого боку вона вирішила, що не має права позбавляти життя своєї дитини. [INFO] у неї народився син - [PERSON]. Про народження сина відповідачу було відомо, він знову не заперечував проти того факту, що він є батьком дитини, але відмовився написати відповідну заяву про те, що він є батьком дитини. 04 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області було зареєстровано народження дитини - [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 1245. Відповідно до ч. 1 статті 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по-батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Оскільки [PERSON], будучи генетичним батьком дитини, самоусунувся від батьківства ще у період моєї вагітності, вона була вимушена вказати в записі про батька своє прізвище - [PERSON], ім'я та по-батькові батька дитини вона вказала дійсне - [PERSON]. З дня народження дитини відповідач повністю відсторонився від виховання та утримання дитини. Матеріальної допомоги не надає, вважає, що народження дитини - її вибір, і вона повинна нести всі матеріальні затрати. Вона випробовує матеріальні труднощі, при утриманні дитини. Крім того, випробовує матеріальні труднощі, пов'язані з матеріальною стороною свого утримання. Оскільки на даний час вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, її доходи складаються лише із державної допомоги, яка передбачена законодавством України. Відповідач інших аліментних зобов'язань не має, має постійне місце роботи та стабільний заробіток, може сплачувати аліменти на неї та на дитину. Просить суд визнати [PERSON], батьком [PERSON], [INFO]. Внести відомості про батька до актового запису № 1245 від 04 жовтня 2013 року про народження [PERSON], [INFO], виконаного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, вказавши, що [PERSON] є його батьком Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1 /4частини із усіх видів доходу щомісяця. Але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання, як жінки, з якою проживає спільна дитина до досягнення нею трьох років, у розмірі 1 /4 частини із усіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO]. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечує проти встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. Зазначає, що не має можливості утримувати позивачку, оскільки сам випробовує матеріальні труднощі. Вислухавши пояснення сторін, дослідив матеріали справи, суд вважає , що позов підлягає задоволенню. Вимоги позивача підтверджуються висновком експерта № 5 від 13.02.2015 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи», згідно з якими громадянин [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком [PERSON], [INFO], народженого громадянкою [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999% ( а.с. 32-38). Відповідно до запиту у Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міжрайонного управління юстиції в Запорізькій області ( а.с. 26 -28) надійшла актова запис про народження № 1245 від 04.10.2013 року на [PERSON], [INFO], де матір'ю дитини зазначена позивач по справі, а батьком - [PERSON]. Відомості про батька зроблені на підставі заяви матері. Відповідно до статті 128 Сімейного кодексу України при відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 та 127 даного Кодексу, батьківство по відношенню до дитини може бути визнано згідно рішення суду. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Ч. 4 ст. 128 Сімейного кодексу України вказує, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього кодексу. Ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу зазначає, що при народженні дитини у матері, що не знаходиться у шлюбу, у випадках, коли не має спільної заяви батьків, заяви батька чи рішення суду, запис про батька дитини в Книзі реєстрацій народжень проводиться по прізвищу матері, а ім'я та по-батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судом встановлено , що відповідач є біологічним батьком дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або в твердій грошовій сумі. Судом зроблено висновок про достатність стягнення з відповідача у розмірі 1 /4 частини із усіх видів доходу щомісяця. Але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частини другої - четвертої статті 84 СК України, та статей 86, 88 цього Кодексу. Згідно зі ст. 84 ч. 2 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Позивачка по справі знаходиться в відпустці за доглядом за дитиною та отримує матеріальну допомогу в Акимівському РУСЗН щомісячно ( а.с. 20,21). Дитина проживає разом з матір'ю, позивачкою по справі. Відповідач є батьком дитини, що встановлено судом, повинен сплачувати аліменти на утримання дитини до досягнення повноліття, крім того повинен надавати допомогу жінці, з якою проживає його дитина. Мати дитини позбавлена можливості працювати, отримує допомогу з РУСЗН по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку щомісячно, чого не достатньо для утримання себе та дитини, тому суд прийшов до висновку, що матір дитини потребує матеріальної допомоги від батька дитини. Відповідач має постійну роботу, стабільний заробіток не має інших аліментних зобов'язань. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає дитина в розмірі 1/6 частка всіх видів його заробітку до виповнення дитині трирічного віку буде достатнім і справедливим по відношенню до сторін. При подачі позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 243,60 грн., та просить їх відшкодувати з відповідача. Крім того позивач звільнений від сплати судового збору у вимогах про сплату аліментів, тому вимоги, щодо сплати судового збору суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. Оскільки подані до суду позовні вимоги містять кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом сплати судового збору, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнення з відповідача судового збору за всіма вимогами ( 243,60 х 2 =487,20 грн.). Крім того позивачем заявлені вимоги про відшкодування судових витрат в розмірі 243,60 грн. та витрат, пов'язаних з витратами на проїзд до установи, яка проводила експертизу, а саме надані оригінали квитків на громадський транспорт на загальну суму 210, 98 грн., тому ці суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial