Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заробітну плату в розмірі 3 486, 51 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 2 947,68 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.. Позивач вказує, що 09 червня 2016 року він був прийнятий на роботу до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «Рефма» на посаду охоронника відділу охорони та економічної безпеки. 18 серпня 2016 року він був звільнений з Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «Рефма» на підставі ст. 38 КЗпП України. При цьому, відповідач з ним повністю не розрахувався та на теперішній час має заборгованість по заробітній платі у розмірі 3 486 грн. 51 коп. Розмір його середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 2 947 грн. 68 коп.. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., яка була спричинена неправомірними діями відповідача. В судове засідання позивач не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України відповідач був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. За\~статтею 47 КЗпП України\~роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1\~ст.115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з наказом № 13 від 06 червня 2016 року позивач працював в ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «Рефма» на посаді охоронця відділу охорони та економічної безпеки, що підтверджується відповідним записом в його трудовій книжці /а.с.7/. Наказом № 40 від 16 серпня 2016 року позивача було звільнено за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, про що зроблений відповідний запис в трудовій книжці /а.с.7/. Як вбачається з довідки по заборгованості із заробітної плати від 29 вересня 2016 року підприємство перед позивачем має заборгованість за період з червня по серпень 2016 року в розмірі 3 486 грн.51 коп. /а.с.8/. Згідно з\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року\~не проведення розрахунку з працівником удень звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Даний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України у справі №6-144цс13 від 29 січня 2014 року, ухваленої в порядку\~ст. 360-4 ЦПК України\~і у силу вимог\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковим для усіх судів України, які зобов'язані привести свою практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як зазначено вище, згідно довідки ПАТ «Рефма» від 29.09.2016 року заробітна плата позивача на підприємстві за останні два місяці роботи, передуючі звільненню, тобто за липень та серпень поточного року становить: 1 459,77 грн. та 894,51 грн. відповідно. Всього за останні два місяця відпрацьовано 33 робочих днів. З урахуванням п. 8\~Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці складає 71 грн. 34 коп. (2\~354,28 грн. : 33 робочих днів = 71 грн. 34 коп.). Таким чином, розмір компенсації середньоденного заробітку за час затримки заробітної плати, з урахуванням терміну прострочення виплати - 48 днів (з 18.08.2016 року по 25.10.2016 року) - (71,34 х 48) = 3 424,32 грн.. Однак, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог. Оскільки позивач заявив позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки в розмірі на суму 2 947 грн. 68 коп., тому саме ця сума і підлягає стягненню з відповідача. Таким чином суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 3\~486, 51 грн. та суму середнього заробітку за весь час затримки в розмірі на суму 2 947 грн. 68 коп.. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Несвоєчасною виплатою заробітної плати позивачу дійсно завдано моральної шкоди. Оскільки між діями відповідача та заподіяною моральною шкодою позивачу є безпосередній причинний зв'язок і відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, що шкоди завдано не з його вини, вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є правомірною. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з тривалості та глибини душевних і моральних страждань, вимушених змін у життєвих стосунках позивача, відсутності у позивача доказів про заподіяння моральної шкоди на суму заявлену до стягнення в розмірі 2 000 грн.. А тому, враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що розмір моральної шкоди підлягає зменшенню на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в сумі 500 грн. Крім того, на підставі\~ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави, в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial