Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування вимог зазначив, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26.03.2004 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08.11.2011 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. З моменту реєстрації шлюбу позивач та відповідач проживали разом в [ADDRESS], яка належить позивачу на підставі договору купівлі продажу № 3292 від 23.10.2001 року. В спірній квартирі зареєстровані позивач, відповідач та їх неповнолітня дитина, однак з серпня 2010 року відповідач в квартирі не мешкає. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 28.01.2014 року було встановлено місце проживання [PERSON], [INFO], з позивачем в квартирі [ADDRESS]. В спірній квартири речей відповідача немає. Комунальні послуги вона не сплачує. Позивач як власник квартири має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, але реєстрація відповідача в квартирі позбавляє його цього права. Просить суд визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні присутній не був. Надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник позивача в судовому засіданні присутній не був. Надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю. Наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, з невідомих суду підстав, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином та у встановленому законом порядку. З огляду на те, що в справі є досить даних про права й взаємовідносини сторін, суд розглядає спір на підставі наявних у справі доказів і за згодою позивача приймає рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 3292 від 23.10.2001 року. Відповідно до особового рахунку, виданого ТОВ «Жилье-22» відповідач та неповнолітня дитина як члени родини позивача - дружина та син, були зареєстровані у квартирі 15.06.2004 року. З копії рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполі від 08.11.2011 року вбачається, що в серпні 2010 року сторони припинили сімейні стосунки. Зазначеним рішенням шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до акту від 12.12.2013 року за підписом директора ТОВ «Жилье-22» [PERSON], зареєстрована в [ADDRESS], але з 2010 року у зазначеній квартирі не мешкає. На даний час в квартирі відсутні особисті речі відповідача. [PERSON] комунальні послуги не сплачує. З копії рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 28.01.2014 року вбачається, що місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] встановлено з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Крім того зазначеним рішенням встановлено, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, ніде не працює, постійно змінює місця проживання. На даний час рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України тільки члени сім'ї власника або наймача квартири мають право користуватися житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів родини наймача квартири відносяться дружина або чоловік наймача (власника), їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача (власника) можуть бути визнані інші особи, які постійно мешкають разом з наймачем та ведуть спільне господарство. Частиною 1 ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 383 ЦК Україні та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб по його розсуду і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження і втручання в права власника можуть бути допущені лише на підставах, передбаченим законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника відносяться чоловік наймача, їх батьки і діти, незалежно від того, чи є вони неповнолітніми або дорослими. Згідно ст. 163 ЖК України, у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається зайняте житлове приміщення у випадках і в межах строків, встановлених ч.1, п.1 і 5 частини 3 і частиною 4 ст. 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Таким чином, відповідач з серпня 2010 року самостійно покинула житлове приміщення та без поважних причин не проживає в спірній квартирі більше одного року. Місце проживання дитини за рішенням суду встановлено з батьком [PERSON], за адресою [ADDRESS]. Реєстрація відповідача обмежує позивача у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном у повній мірі, то позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved