Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись\~на те, що з 21 січня 2011 року до 04.12.2013 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, до моменту припинення шлюбних відносин, за рахунок спільних\~\~коштів, ними було придбано житловий будинок з надвірними спорудами по пров. Чернишевського, 17 в м. Звенигородка Черкаської області, власником якого є відповідачка, та рухоме майно, а саме: диван, ліжко, стіл, 4 стільці, пральну машину, душову кабіну, холодильник, телевізор, ноутбук, газовий таганок, газовий балон, батарею електричну, духовку електричну. Просить суд визнати об'єктом спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними спорудами по пров. Чернишевського, 17 в м. Звенигородка Черкаської області та визнати за ним\~право власності на 1/ 2 частину вказаного житлового будинку та визнати за ним право власності на холодильник, духовку електричну, телевізор, ноутбук. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вказавши, що не заперечує проти визнання за позивачем права власності на ? частину житлового будинку. Крім того, вказала, що такі рухомі речі як ноутбук, душова кабіна, пральна машина придбані відповідачкою за особисті кошти не у період перебування у шлюбі, а диван, ліжко та стіл і 4 стільці передані батьками відповідачки у користування, відтак вказані речі не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи наведе просила позов задовольнити частково, а саме виключити з об`єктів спільної сумісної власності такі рухомі речі, як ноутбук, душова кабіна, пральна машина, диван, ліжко та стіл і 4 стільці як такі, що є особистою власністю відповідачки, в решті позовні вимоги визнала. Судом встановлено, що 21 січня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який було розірвано згідно рішення Звенигородського районного суду від 04 грудня 2013 року. Згідно\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1\~ст. 61 СК України\~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 1\~ст. 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК\~та\~ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст.\~60,\~69 СК України, ч. 3\~ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Визначаючи обсяг спільно нажитого майна, яке підлягало поділу суд виходив з наступного. Холодильник вартістю 3000 грн., право власності на який позивач просив визнати за ним, придбаний матір`ю останнього, що було вказано нею у судовому засіданні та в підтвердження надано відповідне свідоцтво про приймання та продаж холодильного приладу, згідно якого датою продажу вказано 19.01.2011р. (а.с.65). Вказаний факт представником відповідача не заперечувався. Відтак вказаний холодильник придбаний до укладення шлюбу та не сторонами по справі, відтак не може бути спільною сумісною власністю подружжя та поділу не підлягає. Ноутбук вартістю 3000 грн. придбаний відповідачкою до укладення шлюбу 30.12.2009 р. (а.с. 23), відтак він не може бути спільною сумісною власністю подружжя та поділу не підлягає. Душова кабіна вартістю 5000 грн. придбана відповідачкою після розірвання шлюбу 24.08.2014 р., що підтверджено відповідним чеком (а.с. 22) , відтак вона не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділу не підлягає. Пральна машина вартістю 1000 грн. придбана батьком відповідачки про що свідчить запис у товарному чекові від 28.10.2012 р. та не спростовано представниками позивача (а.с. 22), відтак вона не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділу не підлягає. До доводів представника відповідача стосовно того, що диван, ліжко та стіл і 4 стільці передані батьками відповідачки у користування, відтак вказані речі не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд ставиться критично, оскільки доказів цьому не надано, а набуття цих речей під час шлюбу, як представниками позивача та і представником відповідачки не заперечувалося. Щодо решти рухомих речей, які просить поділити позивач, сторони не заперечували проти стосовно їх придбання у період перебування у шлюбі. Відтак суд вважає за можливе розподілити їх між сторонами згідно запропонованого позивачем варіанту поділу із стягненням з позивача компенсації за більшу долю у майні при його поділі. Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення даного позову. На підставі викладеного, ст. ст.\~60,\~61,\~68,\~69,\~70,\~72 СК України,\~ст. 372 ЦК України,

Outcome: partial