Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що згідно договору №HED2GA00000107 від 20.07.2006 відповідач отримала кредит у розмірі 6000 доларів США на термін до 20.07.2010 зі сплатою відповідачем відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. За умовами договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця і складається з погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно договору. У випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. На порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 12.06.2015 виникла заборгованість загальною сумою 13 879,59 доларів США, яка складається з наступного: 2193,70 доларів США заборгованість за кредитом; 4465,23 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 132,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 7 088,66 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Дана сума заборгованості зменшена на 2 623,43 доларів США, що були стягнуті рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 31.03.2011. Просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 11 256,16 доларів США, що відповідає сумі 236604,48 грн. та сплачені судові витрати у сумі 2366,04 грн. Під час судового розгляду позивачем було уточнено позовні вимоги, про що надано відповідну заяву, позовні вимоги зменшено, заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] заборгованості по відсоткам за договором №HED2GA00000107 від 20.07.2006, нарахованих за прострочену заборгованість по кредиту за період 21.07.2012 по 21.07.2015 у розмірі 2 402,10 доларів США, що за курсом 22,03 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.07.2015 складає 52 918,26 грн. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні уточнені вимоги підтримав, надав пояснення щодо методики здійснення нарахування відсотків на прострочену заборгованість за кредитом. Просив задовольнити уточнені позовні вимоги та стягнути з відповідача 52 918,26 грн. та судові витрати. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що у звязку з набранням чинності рішенням суду від 31.13.2011, яким було стягнуто заборгованість за даним кредитним договором у сумі 2 579,71 долар США, [PERSON] вважала, що строк дії договору закінчився, тому припинила сплачувати періодичні платежі, був лише один платіж на виконання судового рішення. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачки виникла станом на 30.03.2009, відповідно з цієї дати починається перебіг позовної давності для звернення позивача до суду. Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення пені, строк позовної давності по стягненню якої скорочено до 12 місяців. Звернув увагу на правовий висновок Верховного Суду України у справі 6-20цс14 від 19.03.20914 щодо необхідності додержання строків давності для звернення до суду. Просив відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності звернення до суду. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.07.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем укладено кредитний договір №HED2GA00000107, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 6000 доларів США з терміном повернення до 20.07.2010 зі сплатою відповідачем відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановленому кредитним договором, а саме: періодом сплати вважати період з «20» по «27» число кожного місяця; погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати шляхом надання позичальником банку коштів (щомісячного платежу) у сумі 171,00 доларів США (а.с.8-9). Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим 31.03.2011 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором №HED2GA00000107 від 20.07.2006 станом на 22.05.2009 у розмірі 19969,81 грн., що еквівалентно 2 623,43 доларів США (а.с.4). Неналежне виконання відповідачем зобовязань у подальшому зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитом за період з 21.07.2012 по 21.07.2015, яка становить 2402,10 доларів США, що відповідає сумі 52918,26 грн., підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.58). Суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню ст.ст.526, 543, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з системного аналізу яких вбачається, що зобовязання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобовязується їх повернути за сплатою процентів, є обовязковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, із застосуванням відповідальності за порушення грошового зобовязання. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Правові наслідки порушення зобовязання боржником також передбачені ч.1 ст.611, ч.ч.2-4 ст.612 ЦК України. Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з кредитного договору №HED2GA00000107 кредитні кошти надаються [PERSON] строком по 20 липня 2010 року; договір набуває чинності у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту з моменту його підписання сторонами, в інших частинах з моменту надання Позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих Позичальником коштів до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором (п.5.1 договору). Позичальник зобовязується зробити погашення кредиту в порядку, сумах і строки, передбачені п.1.1 і п.6.2 даного договору (п.2.2.4), тобто щомісяця в період сплати з «20» по «27» число кожного місяця шляхом надання позичальником банку коштів (щомісячного платежу) у сумі 171,00 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (п.1.1). Таким чином, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом (п.5.1), кінцевий строк повернення кредиту до 20 липня 2010 року (п.1.1), так і строк виконання зобовязання зі щомісячним погашенням платежів (п.1.1). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (ст.253 ЦК України). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України визначена загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У постанові Верховного Суду України № 6-20цс14 від 19 березня 2014 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка, відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України, викладена правова позиція, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Тобто, початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Представник відповідача адвокат [PERSON] у наданих суду письмових запереченнях одночасно заявив вимогу про застосування позовної давності (а.с.29). Матеріалами справи підтверджується, що кінцевий строк повернення кредиту до 20 липня 2010 року, заборгованість виникла з 30 березня 2009 року, а банк звернувся до суду з позовом 23 липня 2015 року, пропустивши строк позовної давності (а.с.1-2). Таким чином, з урахуванням заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Згідно ч.4 ст.267 К України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За вказаних підстав позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed