Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов договору № DNH4KS94010342 від 17.02.2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит в розмірі 2048,48 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідачем не виконуються зобовязання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 34\~784,416 грн., яку й просили стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не зявився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, та зазначив, що свої вимоги підтримує повністю. . Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву, у якій просив справу слухати без його участі . Позовні вимоги не визнав і просив відмовити в позові у звязку з пропуском строку позовної давності. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що 17.02.2006 року між Публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений договір № DNH4KS94010342, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит в розмірі 2048,48 грн. строком на 18 місяців по 17.08.2007 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5). Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня події, які, в свою чергу, до цього строку не включаються. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. Отже трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з 18.08.2007 року і закінчується 17.08.2010 року. Відповідна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13). Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду 10.11.2015 року. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ухвалою суду від 17.12.2015 року витребувано з ПАТ «КБ «Приватбанк» виписку з особового рахунку [PERSON] про рух коштів за період з 17.02.2006 року по 10.11.2015 року та детальний розрахунок заборгованості із зазначенням підстав та конкретних періодів нарахування, яка позивачем не виконана. Разом з тим, з доданого до позовної заяви розрахунку неможливо визначити точну дату здійснення платежу саме відповідачем для зясування питання щодо можливого переривання строку позовної давності. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування тверджень відповідача про самовільне, без його згоди та відома, перерахування позивачем у 2015 році коштів з зарплатної карти на погашення заборгованості по кредитному договору № DNH4KS94010342 від 17.02.2006 року. У наданих відповідачем виписках з особового рахунку(а.с. 33-36) значиться про «автоматичне погашення простроченої заборгованості». Таким чином, у суду відсутні підстави вважати ці дії такими, що переривають перебіг строку позовної давності, оскільки позивачем не доведено факту вчинення цих дій саме за волевиявленням відповідача, як це передбачено ч. 1 ст. 264 ЦК України. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі вкладеного та

Outcome: dismissed