Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому з подальшим уточненням просить визнати позивача батьком [PERSON], [INFO], зобовязати відповідача не чинити перешкоди позивачу виховувати дитину, визначити час спілкування позивача з [PERSON] в будні дні з 17.00 год. до 21.00 год. у вихідні та святкові дні з 08.00 год. до 20.00 год. та зобовязати Київський ВДРАЦС РС ХМУЮ внести відповідні зміни в актовий запис №53 від 21.02.2006 року про народження [PERSON] в графі «відомості про батька» вказати батьком позивача. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. Позивач з відповідачем з 2001 року до початку 2010 року проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання з відповідачем у 2006 році у сторін зявився син [PERSON] Однак, під час реєстрації новонародженого, відповідач в графі «відомості про батька» визначила батька на свій розсуд з метою отримання державної грошової допомоги одиноким матерям. Але, на даний час позивач позбавлений можливості спілкуватися з дитиною, оскільки відповідач створює йому перешкоди. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2014 року позовні вимоги [PERSON] розєднані, та в частині позовних вимог щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення часу спілкування з дитиною в порядку ст. 11-1 ЦПК України справа надійшла до провадження судді Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А. Позивач в судове засідання зявився, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на його необгрунтованість, оскільки позивач не є батьком дитини. Представник третьої особи Київського ВДРАЦС РС ХМУЮ в судове засідання не зявився, повідомлений судом належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи у свою відсутність та додав до неї письмовий висновок щодо доцільності встановлення порядку участі позивача у вихованні сина [PERSON] Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач та відповідач проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 2001 року до початку 2010 року. За період фактичного проживання у позивача з відповідачем народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом серії І-ВЛ №393749, яке було анульовано постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2015 року, яка набула чинності. На даний час відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серії І-ВЛ №030784, яке є дійсне, в графі «відомості про батька», батьком дитини зазначений [PERSON] Відповідно до довідки від 11.06.2015 року №1068, [PERSON] перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району ХМР і отримує допомогу одинокої матері на дитину [PERSON], 06.02.2006р.н. з 01.02.2006 р. по 29.02.2024 р. Відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.02.2012 року, [PERSON] визнано батьком [PERSON], [INFO], визначено час спілкування з дитиною та зобовязано Київський відділ ДРАЦС РС ХМУЮ внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини із зазначенням позивача його батьком. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.11.2012 року, рішення Київського районного суду м.Харкова від 16.02.2012 року в частині визначення часу спілкування [PERSON] з [PERSON] скасовано в цій частині відмовлено у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2013 року дані рішення скасовані та справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2014 року позовні вимоги [PERSON] розєднані та справу в частині про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною зупинено до розгляду справи про визнання батьківства. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2014 року, [PERSON] визнано батьком [PERSON], [INFO] Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.12.2014 року, дане рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29.12.2014 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23.09.2015 року, рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2014 року залишено без змін. Таким чином, на даний час позивача визнано батьком [PERSON], [INFO] Хоча, відповідач в судовому засіданні пояснила, що дана ухвала апеляційного суду була оскаржена в касаційному порядку, але належних та допустимих доказів, що дана справа була прийнята до провадження до суду не надано, та в силу ст. 319 ЦПК України, ухвала Апеляційного суду Харківської області від 23.09.2015 року набула законної сили з моменту її проголошення. Відповідно до ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно до ст. 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно із ч. ч. 1-3\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як визначено принципом 7 Декларації про права дитини, найкраще забезпечення інтересів дитини повинне бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на його батьках. Дитині повинна бути забезпечена повна можливість ігор і розваг, які були б спрямовані на її розвиток та освіту. Статтею 27 Конвенції про права дитини кожній дитині гарантовано рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Матеріалами справи та поясненнями, наданими позивачем та відповідачем в судовому засіданні підтверджується, що між ним погіршились стосунки, які в результаті стали неприязними. Згідно із ч. 8\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Частиною 4\~ст. 19 СК України\~визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 5\~ст.19 СК України\~\~орган\~\~опіки і піклування\~\~подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтею 158 СК України\~передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. З метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, за Висновком УССД ДПСП ХМР від 30.03. 2015 року № 168, вважається за доцільне встановити порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], визначивши час : кожні вівторок та четвер місяця з 16.00 до 20.00 год., та кожну субботу місяця з 14.00 до 20.00 год. з обовязковим поверненням дитини до постійного місця проживання. Підстав не довіряти висновку у суду не має та з котрим суд погоджується в повному обсязі. А посилання відповідача, що даний висновок оскаржується в Київському районному суді м. Харкова , то суд зазначає наступне, що відповідач не позбавлена звернутися до суду в порядку ст. 380 ЦПК України, якщо даний висновок буде скасовано, та до суду не надано належних та допустимих доказів, що даний висновок суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений\~Сімейним кодексом України. Дотримання і захист цих особистих прав дитини гарантується державою, що виходить з інтересів і потреб кожної дитини. Відповідно до\~ст. 159 СК України\~якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В ході розгляду справи судом не встановлено наявність негативного впливу позивача на виховання сина. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 60 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи, на які посилається відповідач, не містять належних та беззаперечних доказів того, що спілкування малолітнього сина [PERSON] з батьком буде мати негативний вплив на його нервову систему і психіку, чи зашкодить інтересам дитини. Крім того, позивач має постійне місце проживання, умови проживання в квартирі задовільні, ознак наркологічного захворювання у позивача не виявлено, має постійне місце роботи та його дохід складає з вересня 2014 року по лютий 2015 року 23887,65 грн. Визначений третьою особою Управлінням служб у справах дітей ДПСП ХМР порядок спілкування буде сприяти психологічній стабільності малолітньої дитини та її позитивному розвитку і вихованню. Тому, суд задовольняє позов частково та виходить з того, що позивач має бажання брати активну участь у вихованні сина, піклуватись про нього та допомагати йому матеріально, та з того, що таке спілкування сприятиме нормальному розвитку дитини. Крім того, позивач має право брати участь у вихованні малолітнього сина, а позбавлення його права спілкуватись з сином та брати участь у його вихованні і виявляти турботу про нього може позбавити останнього родинних зв'язків з батьком, любові та турботи з його боку. А твердження відповідача, що позивач викрадав дитину, то відповідно до положення ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувального вироку щодо викрадення та сприяинення насильницьких дій з боку позивача по відношенню до свого малолітнього сина або відповідача не існує. Згідно\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Але, враховуючи, що позовні вимоги розєднані та оригінали квитанцій про сплату судового збору були залишені в справі № 2018/2-654/11, тому суд з метою недопущення подвійного стягнення з відповідача дане питання не вирішує та матеріали справи не містять доказів, які саме витрати були понесені позивачем.

Outcome: partial