Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 06 липня 2011 року відносно нього було складено акт розслідування професійного захворювання № 47, яким встановлено професійне захворювання у вигляді пневмоконіозу. 05 жовтня 2011 року фтизіатрична МСЕК встановила йому 20% стійкої втрати працездатності за наявний у нього пневмоконіоз. З наявними актом та довідкою з відсотками в 2011 році [PERSON] звернувся до Фонду для призначення йому страхових виплат передбачених відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі-Закон). Позивач вважає, що відповідач був зобов'язаний призначити страхові виплати відповідно вимог Закону, однак йому було відмовлено в призначенні та здійсненні страхових виплат в зв'язку з тим, що роботодавець оскаржив вказаний вище акт розслідування професійного захворювання в судовому порядку. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 листопада 2012 року задоволено позовні вимоги ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» за позовом про визнання незаконними документів та визнано незаконними: надану Сумською міською СЕС 17 березня 2005 року санітарно-гігієнічну характеристику умов праці різника металу цеху № 17 ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» [PERSON], який до 16 червня 1998 року працював на цій посаді; повідомлення Клініки профзахворювань «Інститут медицини праці» Національної Академії медичних наук України за формою П-3 від 11 травня 2011 року № 16/629 відносно [PERSON]; складений комісією за наслідками цього повідомлення Акт розслідування хронічного профзахворювання за формою П-4 від 06 липня 2011 року за №47. Позивач також зазначає, що 08 січня 2013 року справу було переглянуто апеляційною інстанцією та рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 листопада 2012 року по суті позовних вимог залишено без змін. Тому вважає, що весь цей період, коли йшов судовий розгляд і не було рішення, яке набрало законної сили, відповідачем безпідставно не здійснювалися нарахування та виплати належних йому за Законом одноразової та щомісячних виплат, адже він мав весь необхідний пакет документів для отримання соціальних виплат. 20 червня 2013 року відносно позивача було складено акт №31, яким підтверджено той же діагноз, після отримання якого він повторно звернувся до Фонду для призначення страхових виплат. У відповідь на звернення, позивач отримав листа, в якому йому відмовили в призначенні з посиланням на обставини не передбачені ст. 37 Закону. Однак, відповідач не виніс постанову про відмову в призначенні страхових виплат, як то передбачено положеннями вказаної вище ст. 36 Закону. Вважає відмову у призначенні страхових виплат незаконною, оскільки відповідно до п. 3.3. постанови Правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року № 24 право на отримання потерпілим одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати настає з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. 05 жовтня 2011 року Фтизіатрична МСЕК актом №753 встановила позивачу стійку втрату працездатності. Позивач був змушений звертатися до Зарічного районного суду м. Суми з вимогою зобов'язати відповідача здійснити на його користь страхові виплати та 16 січня 2014 року позов про зобов'язання вчинити дії було задоволено та відмову відповідача у призначенні страхових виплат визнано незаконною і його було зобов'язано призначити страхові виплати. Також позивачем зазначається, що незаконні дії відповідача призвели до значних емоційних переживань і моральних страждань позивача. Враховуючи, що відповідно до медичних документів стан його здоров'я такий, що протипоказана важка фізична праця, праця в контакті з шумом, пилом, токсичних, алергізуючих речовин та те, що у зв'язку з профзахворюванням протягом тривалого часу позивач страждає через постійні сердечні та легеневі болі, ті соціальні гарантії які він мав отримувати та не отримував весь цей час через протиправну поведінку відповідача він зазнавав додаткових емоційних переживань та моральних страждань. Через незаконні дії відповідача позивач був позбавлений засобів до існування та лікування, що були так необхідні. Через дратівливість, що з'явилася внаслідок протиправної поведінки відповідача погіршилися особисті взаємини з рідними, сусідами, позивач змушений вести досить замкнутий спосіб життя, що не властиво його характеру і сильно пригнічує. Діями відповідача було порушено звичний уклад життя, бо крім того, що він змушений часто лікуватись йому ще й доводилося в судовому порядку добиватися своїх виплат, що не могло позитивно сказатися на морально-емоційному стані позивача, враховуючи його вік. Життя в постійному морально-емоційному напруженні призводило до необхідності докладати додаткових зусиль для організації праці та побуту, та значно пригнічувало його фізичний та моральний стан. Посилаючись на зазначені обставини , просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн. спричинену протиправно тривалий час не призначувані страхові виплати передбачені ст.ст. 21,28 Закону, право на які він мав з 05 жовтня 2011 року, пов'язані з професійним захворюванням у вигляді пневмоконіозу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просять їх задовольнити. Представник відповідача Іваній Є.М. в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2014 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20 лютого 2014 року, після набрання законної сили виконано відділенням Фонду. Чинне законодавство передбачає встановлення відсотків стійкої втрати працездатності виключно за наявності акту про нещасний випадок чи професійне захворювання за встановленими формами, а тому відділення фонду мало законодавчо обгрунтовані підстави для відмови у призначенні страхових виплати позивачу. Посилаючись на зазначені обставини, вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою та просить в задоволенні позову відмовити. Суд заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали вказаної справи та матеріали цивільної справи № 591/8774/13-ц (провадження № 2/591/99/14), вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду від 16 січня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Суми про зобов'язання призначити страхові виплати визнано неправомірною відмову призначити страхові виплати позивачу та зобов'язано відповідача призначити йому страхові виплати, відповідно до ст. 21, ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності», право на які він має згідно з довідкою МСЕК від 05 жовтня 2011 року. Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що позивач перебував у трудових правовідносинах з ВАТ СМНВО ім. М.В.Фрунзе та отримав професійне захворювання, про що було складено акт № 47 за формою П-4 від 06 липня 2011 року. Згідно з довідкою МСЕК від 05 жовтня 2011 року на підставі акту № 47 за формою П-4 від 06 липня 2011 року [PERSON] було встановлено 20% стійкої втрати працездатності безтерміново. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 листопада 2012 року, що набрало законної сили згідно з ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 08 січня 2013 року, було визнано незаконним акт № 47 за формою П-4 від 06 липня 2011 року. 20 червня 2013 року було складено новий акт № 31 за формою П-4, згідно з яким було повністю підтверджено відомості, зазначені в попередньому акті № 47 за формою П-4 від 06 липня 2011 року. З окремої думки до акту розслідування № 31 від 20 червня 2014 року, викладеної членом комісії з охорони праці Соцковим В.А., вбачається, що він відмовився від підписання даного акту з причин, що попередній акт не скасований, а тому є чинним, крім того, новий акт нічим не відрізняється від старого, повністю підтверджений діагноз [PERSON], дата виникнення професійного захворювання, а тому вважав, що відсутні підстави для складання нового акту. З відповіді на письмове звернення [PERSON] до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Суми від 23 вересня 2013 року вбачається, що йому відмовлено в призначенні страхових виплат та роз'яснено його право повторно пройти огляд МСЕК, оскільки акт № 47 за формою П-4 від 06 липня 2011 року. Дійшовши висновку про задоволення позовних вимог, суд виходив з того, що факт отримання позивачем професійного захворювання пневмоконіозу та втрати ним, внаслідок цього, 20% професійної працездатності безтерміново був встановлений згідно з довідкою МСЕК від 05 жовтня 2011 року на підставі акту № 47 за формою П-4 від 06 липня 2011 року. Після визнання в судовому порядку акту № 47 за формою П-4 від 06 липня 2011 року незаконним, був складений новий акт № 31 від 20 червня 2013 року, яким повністю підтверджено обставини та діагноз, викладені в попередньому акті. Крім того, акт № 47 не був скасований, тобто він є чинним. Про відмову у страхових виплатах відповідач направив [PERSON] лист, постанова щодо відмови Фондом не виносилася. Викладена в цьому листі позиція відповідача суперечить вимогам наведених вище норм Закону, оскільки відсутні підстави для проведення повторного огляду МСЕК [PERSON], довідка МСЕК від 05 жовтня 2011 року не визнавалася недійсною та не скасована, як не скасований і акт, на підставі якого складена ця довідка. Крім того, відсутні передбачені законом підстави для відмови у страхових виплатах, в порушення наведених вимог постанова про відмову відповідачем не виносилася. Враховуючи викладене, така відмова у страхових виплатах є неправомірною. Також під час судового розгляду встановлено, що за заявою [PERSON] від 07 листопада 2011 року постановою відділення Фонду від 15 листопада 2011 року зареєстровано страховий випадок «профзахворювання» за номером 2910.2 з датою реєстрації 07 листопада 2011 року та з датою початку виплат 23 вересня 2011 року. Також постановами відділення Фонду від 15 листопада 2011 року призначено [PERSON] щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 715,70 грн., які проводити з 23 вересня 2011 року безстроково, провести донарахування виплат: за вересень 2011 року в розмірі 190,85 грн., жовтень 2011 року в розмірі 715,70 грн.; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 57600 грн. Постановою відділення фонду від 05 грудня 2011 року припинено виплати [PERSON] до вирішення питання в суді. Згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» фонд соціального страхування від нещасних випадків розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів. Фонд соціального страхування від нещасних випадків може затримати страхові виплати до з'ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 38 вказаного Закону страхові виплати і надання соціальних послуг може бути припинено у випадках, передбачених законодавства. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягають з'ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Відповідно до роз'яснень, викладених в 5 вказаної постанові Пленуму Верховного Суду України моральна шкода стягується у випадках, визначених Законом. Згідно ч. 1 ст. 50 Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків несе відповідальність згідно із законодавством за шкоду, заподіяну застрахованим особам внаслідок невиконання, несвоєчасного або неналежного виконання умов страхування, встановлених законодавством. Зі змісту вказаного Закону, який регулює правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, відшкодування моральної шкоди Фондом як некомерційної самоврядної організації за дії його працівників вказаним Законом не передбачено. На підставі викладеного, оскільки чинним законодавством України не передбачена можливість стягнення з відповідача моральної шкоди за припинення виплати страхової суми, вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди є безпідставними, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed