Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті його матері [PERSON], померлої 12 січня 2017 року, право на 35/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: пр. Соборний, буд.135, м. Болград, Одеська область. Свої вимоги мотивує тим, що за час свого життя його мати склала заповіт на нього та його сестру [PERSON], яка на даний час проживає у м. Тула Російської Федерації. При зверненні з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадковий будинок, а саме в договорі купівлі-продажу від 19.08.1992 року, зареєстрованому за №1178 помилково зазначено, що обєкт договору є квартира, але фактично обєктом договору є частка 35/100 часток житлового будинка. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства (а.с.27,49,51). Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с.52). Відповідач [PERSON] міська рада Одеської області про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.27). Представник міської ради за довіреністю направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі в судовому засіданні, та визнання позовних вимог у повному обсязі (а.с.53-54). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. 12 січня 2017 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії І-ЖД №488327, виданим на підставі запису акту про смерть №51 складеним [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належні їй 35/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.46), що підтверджується довідкою КП «[PERSON] БТІ» від 31.07.2017 року за № 203. Право власності спадкодавця на будинок підтверджується договором купівлі-продажу від 19.08.1992 року, посвідченого державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрованого в реєстрі №1178. Даний договір був зареєстрований в КП «[PERSON] БТІ» 21.08.1992 року (а.с.20-21). З даного договору слідує, що [PERSON] придбала квартиру, з двох житлових кімнат, загальною площею 64.2 кв.м., житловою 38.5 кв.м., що становить 35/100 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. КП «[PERSON] бюро технічної інвентаризації» за № 1635 від 24.07.2017 року, видано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: пр. Соборний, №135, літер «А», м. Болград, Одеської області. В експлікації приміщень до плану садибного (індивідуального) будинку вказано, що будинок складається з трьох поверхів, загальною площею 173.1 кв.м., житловою 116.0 кв.м., допоміжною 57.1 кв.м. Тоді як приміщення №2 (чи то другий поверх) складається двох житлових кімнат, двох коридорів, кухні, загальною площею 64.8 кв.м, житловою 38.5 кв.м., тобто відповідає даним згідно договору купівлі-продажу (а.с.22-25). Згідно довідки КП «[PERSON] бюро технічної інвентаризації» за № 341/02-14 від 13 липня 2017 року вбачається, що за матеріалами інвентарних справ та реєстрових книг КП «[PERSON] БТІ» станом на 31.12.2012 року: «Право власності на житловий [ADDRESS], по пр. Соборний, м. Болград, Одеської області, зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу за № 1178 від 19.08.1992 року» (а.с.46). При житті спадкодавець склала заповіт, посвідченим державним нотаріусом Ізмаїльської районної державної нотаріальної контори від 19.08.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1179, яка заповіла усе своє майно, та у тому числі квартиру розташовану [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с.37). Спадкоємець зазначений в заповіті, а саме [PERSON] спадщину зазначену в заповіті у встановленні законом строки не прийняла, При цьому, 15 березня 2017 року нотаріус [PERSON] надсилав на адресу [PERSON] за адресою: [ADDRESS], Російська Федерація листа з розясненням щодо необхідності подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.41). На що спадкоємець [PERSON] не відреагувала. Тому її частка у спадщині успадковується іншим спадкоємцем за заповітом, що відповідає вимогам ст.ст.1272, 1275 ЦК України. На день смерті спадкодавця позивач, та інший спадкоємець [PERSON] не були зареєстровані в вищеназваному житловому будинку, що підтверджується довідкою [PERSON] міської ради Одеської області (а.с.19). Місце реєстрації позивача, який згідно свідоцтва про народження серії І-ЖД № 251248є сином спадкодавця, з 06.08.2007 року визначено за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] постановою від 13 липня 2017 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно з тих підстав, що спадкоємцем не надано правовстановлюючий документ на належний спадкодавцю житловий будинок (його частку) (а.с.8). Таким чином, судом встановлено, що при оформленні договору купівлі-продажу нотаріусом було допущено помилку, і вказано що предметом договору є квартира, хоча в дійсності [PERSON] придбала 35/100 часток житлового будинку, про що свідчать відомості наявні в КП «[PERSON] БТІ», технічний паспорт на житловий будинок, співпадає адреса обєкту нерухомості, а також інші характеристики: загальна площа, житлова площа, кількість житлових кімнат, тощо. Спадкоємцем за законом першої черги є син спадкодавця, позивач [PERSON], родинні відносини між якими підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серії I-І-ЖД №251848, виданого на підставі актового запису № 301 від 27.09.1975 року (а.с.6). Вказану спадщину спадкоємець [PERSON] прийняв шляхом подачі заяви про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи № 53-2017 заведеної щодо майна померлої 12.01.2017 року [PERSON] (а.с.29-48). Разом з цим, приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області, [PERSON] відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадкування на 35/100 часток житлового будинку у звязку з тим, що мати за життя не зареєструвала належним чином своє право власності, а саме в договорі купівлі-продажу значиться, що вона придбала квартиру, а не частку житлового будинку. Таким чином, правовстановлюючий документ про право власності на частку житлового будинку не відповідає відомостям, зазначеним в реєстрі нерухомого майна і це є перешкодою для оформлення свідоцтва про право на спадщину (а.с.8). Таким чином позивач подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом, саме таким чином реалізував своє право, виявивши бажання приймати спадщину не за заповітом, а саме за законом. Відповідно до ст. 1258 ч.1 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Положеннями ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Вимогами ст.1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. На даний час з дня відкриття спадщини сплив один рік чотири місці, разом з цим інший спадкоємець за заповітом [PERSON], так і не звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ст.1272 ч.1 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. З огляду на викладене, позивач як спадкоємець за законом першої черги прийняв спадщину, а саме на 35/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Болград, пр. Соборний, буд 135, належну спадкодавцю, тобто [PERSON], померлій 12 січня 2017 року. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved