Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить поставити рішення, яким поновити йому строк позовної давності для звернення до суду, визнати дійсним договір купівлі-продажу від 26 листопада 1997 року, що був укладений між ним та [PERSON], та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: вул. Миру (колишня назва вул.Кірова), № 23, с.Баннівка, Болградський район, Одеська область. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Болградський район, с.Баннівка, вул. Миру (колишня назва вул.Кірова) № 23, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.11.1997 року, реєстраційний № 2579, укладеного на Одеській товарній біржі у представництві в м. Ізмаїл. В договорі вказано, що він не підлягає нотаріальному посвідченню в подальшому. Наразі позивач вирішив продати будинок та звернувся до нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу будинку. Але в оформленні договору йому було відмовлено у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу, укладений на товарній біржі та не посвідчений нотаріусом, не є підтвердженням його права власності на вищевказаний будинок. Продавець будинку [PERSON] після укладення договору купівлі-продажу відразу ж виїхати за межі Одеської області, та її місцезнаходження йому не відомо, навіть не відомо чи жива вона на даний час. З цих підстав позивач змушений звернутись до суду та просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до чинного законодавства (а.с.18, 32-33). В позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справу без його участі (а.с.3). Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність і у відсутність її довірителя (а.с.36). Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином (а.с.19). Подав двічі заяви про розгляд справи у його відсутність, та визнання позовних вимог у повному обсязі (а.с.28, 34). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 26 листопада 1997 року на Одеській товарній біржі у представництві в м. Ізмаїл між позивачем [PERSON] і [PERSON], був укладений договір купівлі продажу за реєстраційним № 2579 житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами за №23 по вул. Кірова (нині вул. Миру) в с. Баннівка, Болградського району, Одеської області (а.с7-8). При укладанні вищезазначеного договору були дотримані всі вимоги, пред'явлені до договору купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами і сторони не оспорювали будь-які пункти цього договору, сторонами також була обумовлена продажна вартість частини житлового будинку. По всім пунктам договору сторонами була досягнута згода. На виконання умов договору позивачем була сплачена відповідачу обумовлена вартість житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Таким чином, при укладанні вищезазначеного договору купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами сторонами були дотримані всі вимоги пред'явлені до цього договору. Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами №23 по вул. Кірова (нині вул.Миру) у с. Баннівка, Болградського району, Одеської області не був зареєстрований в КП «Болградське бюро технічної інвентаризації». Втім, мешкаючи у вищезазначеному житловому будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами позивач весь цей час, з дати придбання, не має можливості у повній мірі здійснювати свої повноваження по володінню, користуванню і розпорядженню житловим будинком, оскільки договір купівлі - продажу житлового будинку, укладений на Одеській товарній біржі у представництві в м. Ізмаїл, не є правовстановлюючим документом, який має юридичне значення, з приводу чого він змушений звернутись до суду про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами №23 по вул. Кірова (нині вул.Миру) у с. Баннівка, Болградського району, Одеської області дійсним та про визнання за ним права власності на вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами. З виписки з розпорядження Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області від 18.02.2016 року за № 09 вбачається, що вул. Кірова була перейменована на вул.Миру в с.Баннівка Болградського району Одеської області (а.с.9). Рішенням Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області від 29.09.2017 року за № 36 підтверджується, що дане домоволодіння розташоване саме за адресою: вул.Миру, №23, с.Баннівка, Болградський район, Одеська область (а.с.35). Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» договори, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно ст.19 Закону України від 01.07.2004 р. №1952 -1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є крім інших договір купівлі - продажу нерухомого майна, договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі в установленому порядку. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню, а від так на даний час є нікчемним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вул. Миру, №23, с. Баннівка, Болградського району, Одеської області, між [PERSON] та [PERSON], був укладений і зареєстрований на біржі в установленому порядку (а.с.10). Але згідно чинного законодавства такий договір повинен бути нотаріально посвідченим. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо його право оскаржується або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому випадку подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, як спосіб захисту цивільних прав є звернення до суду за захистом свого майнового права та інтересу шляхом визнання права. В ході розгляду справи неправомірності володіння майном не встановлено. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з \~правових наслідків недотримання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору. \~ \~ Враховуючи вищевикладене суд вважає, що права позивача порушено, іншим шляхом поновити його неможливо. \~ \~ \~ \~ Згідно ст. 71 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. \~\~\~\~\~\~ \~\~ Стаття 76 ЦК УРСР визначає, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу . Положеннями ст. 80 ЦК УРСР регламентовано, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. \~ \~ \~ \~ Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, вважає можливим поновити позивачу строк позовної давності для звернення до відповідача\~ з позовом про визнання угоди дійсною, та визнання права власності. Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку, що укладений 21 листопада 1997 року договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, зареєстрований Одеською товарною біржею у представництві в м. Ізмаїл, може бути визнаним дійсним, оскільки перешкод для визнання права власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вул. Миру (колишня назва вул.Кірова), №23, с. Баннівка, Болградського району, Одеської області за [PERSON] суд не вбачає, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно\~ ст. 328\~ ЦК\~ України\~\~\~ право\~ власності\~\~ набувається\~ на\~ підставах, що\~ не\~ заборонені\~\~ законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved