Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. У позові вказав, що він з [PERSON] перебував у шлюбі с 12.12.2009 року. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припиненні з квітня 2014 року, а з травня 2014 року діти проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні. Відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, тому просив стягнути з неї аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку. У судове засідання позивач не зявився, надавши суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутності, позов просить задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилася двічі, про слухання справи сповіщалася належним чином, про що у матеріалах справи є докази. Відповідно до ст. 74 ЦПК України, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців направляється за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідки адресно-довідкового підрозділу УДМС в Запорізькій області від 30.07.2015 року (а.с.31), [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], саме за адресою місця реєстрації відповідачка повідомлялася про слухання справи, а тому, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності по наявних у справі документах. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до свідоцтва про шлюб І-ЖС № 074179 від 12.12.2009 року [PERSON] та [PERSON] 12.12.2009 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Вертегел» (а.с. 17). Рішенням Шевченковського районного суду м.Запоріжжя від 13.03.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 20). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС № 120778 від 13.05.2009 року (а.с. 15) і [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС № 192027 від 29.12.2011 року (а.с. 16). Як вбачається з довідки квартального комітету № 123 Шевченковського району м.Запоріжжя від 14.01.2015 року, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Разом з ним, за письмовою згодою [PERSON]- матері дітей (а.с. 14), без реєстрації проживають діти: [PERSON], [PERSON] (а.с. 18). Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач просить суд стягнути аліменти у частці від доходу відповідачки. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов'язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дітей, в якому було б визначено розмір та строки виплати аліментів, між позивачем та відповідачкою не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Враховуючи, що мати дітей не надає матеріальної допомоги, оскільки заперечень у цій частині суду відповідачка не надала, суд вважає підлягаючими задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку. Відповідачка проти заявлених позовних вимог заперечень суду не надала. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому з відповідача підлягає стягненню сума судового збору.

Outcome: approved