Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ВДВС Синельниківського МРУЮ про зняття арешту з нерухомого житлового майна, а саме з житлового будинку, який розташований за адресою : [ADDRESS], накладений державним виконавцем. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскільки набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зважаючи на встановлену цим законом зоборону щодо звернення стягнення на житлові будинки, виникає законна підстава для зняття арешту з житлового будинку, який йому належить, за вищевказаною адресою, за рішенням суду відповідно до ч.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». 02.10.2014 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] надав суду заяву про зміну предмету позову, в якій просить скасувати постанову старшого державного виконавця органу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Прижигалінської О.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №42716699 від 27 березня 2014 року, зобов'язати відділ державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції привести постанову старшого державного виконавця органу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Прижигалінської О.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на нього від 27 березня 2014 року у відповідності до вимог ч. 3 ст. 57 Закону України « Про виконавче провадження» та інших вимог чинного законодавства». В обгрунтування зазначив, що в ухвалі від 27.03.2014 року зазначено: «Накласти арешт на все майно, що належить боржнику: [PERSON] … у межах суми звернення стягнення : 1138, 69 грн.», йому незрозуміло, яке конкретно майно (речі, нерухоме майно тощо) станом на сьогодні юридично знаходиться під арештом, що явно порушує права позивача за даною заявою - [PERSON]. Державний виконавець має загальне право накласти арешт на майно боржника, але зважаючи на вимоги ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що «.. може бути накладений арешт … на все майно боржника або на окремі предмети»), у постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження необхідно уточнити, на які конкретно окремі предмети накладено арешт. Наскільки йому зрозуміло, у оспорюваній постанові старший державний виконавець Прижигалінська О.В. мала на увазі, що арешт накладено тільки на якісь окремі предмети, які належать [PERSON], оскільки вказані слова «у межах суми звернення стягнення». При цьому не вказано жодного конкретного «окремого предмета», на який накладений арешт. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] змінені позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала, пояснила, що підстав для відміни постанови державного виконавця не вбачає, так як на боржника [PERSON] є зведене виконавче провадження, загальна сума заборгованості складає 19006720, 05 грн.. Крім того, позивач змінив предмет та підстави позову, вважає що в позові необхідно відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши все у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 42716699 від 27.03.2014 року виданого відділом ДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції (а.с. 40) накладено арешт на все майно , що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення 1138, 69 грн., заборонено здійснювати відчуження будь- якого майна, яке належить боржнику, що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 15.04.2014 року(а.с. 5). Також в судовому засіданні були оглянуті: копія іпотечного договору №095008/1 від 26.02.2008 року, відповідно до якого Іпотекодавець [PERSON], передає в іпотеку Іпотекодержателю Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», в якості забезпечення зобов'язань за договором кредиту №095008 від 26.02.2008 року, а саме житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-16); копію постанови ВДВС від 09.12.2013 року по примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №35094008, відповідно до якого загальна сума боргу [PERSON] складає 1906720, 05 грн. (а.с. 27-28); копію заяви про примусове виконання рішення (а.с.42); копія паспорта позивача (а.с. 3); копія посвідчення інваліда 2 групи [PERSON] (а.с.4). Як вбачається з матеріалів справи, позивач своєю заявою від 02.102014 року «Про зміну предмету позову» змінив і підставу і предмет позову. Так, спочатку позивач просив зняти арешт з нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою : [ADDRESS] (предмет позову). Підставою для зняття арешту позивач зазначає те, що набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким встановлено зоборону щодо звернення стягнення на житлові будинки (це є підставою позову). В подальшому позивач [PERSON] надав суду заяву «Про зміну предмету позову», в якій просив скасувати постанову старшого державного виконавця органу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Прижигалінської О.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №42716699 від 27 березня 2014 року, зобов'язати відділ державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції привести постанову старшого державного виконавця органу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Прижигалінської О.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на нього від 27 березня 2014 року у відповідності до вимог ч.3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» та інших вимог чинного законодавства (предмет позову), а фактично позивач змінив і підставу позовних вимог, так як він посилався вже на те, що постанова ВДВС про накладення арешту від 27.03.2014 року є незрозумілою, так як в постанові зазначено: «накласти арешт на все майно, що належить боржнику: [PERSON] … у межах суми звернення стягнення : 1138, 69 грн.». Таким чином підставою позову вже стала «незрозумілість і незаконність постанови». Відповідно до ст. 31 ЦПК України, позивач має право протягом часу розгляду справи шляхом подання письмової заяви «змінити предмет або підставу позову». Таким чином, цивільно - правове законодавство не передбачає зміну предмету і підстави по справі позивачем одночасно. Фактично позивач подав новий позов. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що змінені позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з безпідставністю і необґрунтованістю. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed