Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 106355,00 грн. за договором від 29.09.2017 року, а також стягнення з відповідача понесених судових витрат. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 29.09.2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно до якої була надана позика. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав грошові кошти в сумі 96687,00 грн., які зобов'язувався повернути в повному обсязі в строк до 23.02.2018 року. Позивач подав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;3) відповідач не подав відзив;4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності сторін. Згідно з ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Матеріалами справи встановлено, що згідно до договору позики від 29.09.2017 року (а.с. 36) [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 96687,00 грн., строком до 23.02.2018р. На даний час відповідачем не повернуто заборгованість. П. 4 зазначеного вище договору передбачено, що у випадку прострочення строків оплати позичальник сплачує штраф у розмірі 10% від суми займу. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем по вказаному договору становить 106355,70 грн. і складається з 96687,00 грн. суми боргу та 9668,70 грн. штрафу у розмірі 10% від суми займу. Відтак, оскільки відповідачем не спростовано жодним чином наведені розрахунки, то вимоги позову підлягають до задоволення. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Оскільки відповідачем позивачеві суму боргу не повернуто в обумовлений в договорі, оригінал якого міститься в матеріалах справи, строк в повному обсязі, то право позивача невиконанням зобов'язання з боку відповідача порушено, а тому підлягає судовому захисту. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов щодо стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню, оскільки наявність боргового документа - розписки, у позивача, свідчить про існування невиконаного відповідачем зобов'язання перед позивачем Підсумовуючи наведене слід вказати, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума боргу у розмірі 106355,70 грн. позики. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved