Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власність на житло від 12.02.2001 року вона є співвласником квартири № 5 спільного заселення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Іншим співвласником був [PERSON], який помер [INFO]. Позивачка з [PERSON] проживала без реєстрації шлюбу однією сім»єю з 1990 року. Після його смерті позивачка продовжувала проживати в квартирі підтримуючи її належний стан, сплачувала комунальні платежі. Оскільки позивачка більше 10 років добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується вказаною квартирою, просить суд визнати за нею правов власності за набувалою давністю на приміщення № 5 квартири спільного заселення, розташованої за адерсою: [ADDRESS]. В судовму засідання представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позовну заяву. Представник відповідача заперечував, щодо задовлення позовних вимог, вважав їх необгрунтованими, просив суд відмовити в позовній заяві. Прокурор в судовому засіданні підтримала позицію представника відповідача. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши мтаееріали справи, суд вважає, що позовна заява обгрунтована та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло за № 8874 від 13.02.2001 року виданного Фондом коммунального майна м. Херсона [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної спільної сумісної власності приміщення № 5 квартири спільного заселення, розташованої по [ADDRESS] Відповідно до ст. 370 ЦК України, співласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, оскільки частки є рівні, то [PERSON] та [PERSON] належить по ? частини спірної квартири. З довідки виданої ПП «Жилтранс» вбачається, що [PERSON], який помер [INFO] був зареєстрвоаний з 1990 року в спірному приміщенні та проживав разом з [PERSON], однією смією. З заначеної довідки також вбачається, що [PERSON] зареєстрована та надалі прождовжує проживати в спірній квартирі, даний факт також підтверджується наданими до суду квтанціями про сплату комунальних послуг квартир [ADDRESS] Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 14.10.2014 року було встановлено, що [PERSON] проживала однією сім»єю з [PERSON] за період 1990 року по 26.03.20101року . Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, даний факт встановлено рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 14.10.2014 року по цивільній справа за № 667/7032/14-ц. Судом встановлено, що на момент існування у позивача права на ? частину спірної квартири, належна [PERSON] інша ? частина не була успадкована за відсутністю спадкоємців, відумерлою спадщина в установленому законом порядку не визнавалась, відповідно хто є власником спірної частки. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, а пунктом 8 цих положень визначено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Позивач довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки вона відкрито, добросовісно та безперервно користується нерухомим майном більше 10 років, робить поточні платежі за комунальні послуги та постійно підтримує квартиру в належному стані, крім того, ніхто ніяких претензій щодо квартири не заявляв та на квартиру не претендував. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial