Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, в якій зазначає, що останнім не виконані позикові зобов'язання за письмовою розпискою, тому просив стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 159 860 грн., інфляційні втрати за період з 01.02.2007 року по 11.01.2013 року в розмірі 130 147 грн. 69 коп., проценти за користування коштами в розмірі 28 538 грн. 29 коп., а всього 318 545 грн. 98 коп. З урахуванням уточнень позовних вимог, крім цього, позивач просив визнати його кредитором [PERSON] на суму 20000 доларів США та покласти обов'язок по задоволенню його вимог як кредитора на спадкоємця - [PERSON]. Під час судового розгляду в зв'язку зі смертю відповідача [PERSON] його було замінено на спадкоємця - [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] позичив у позивача 20 тис. дол.. США, враховуючи дружні стосунки та матеріальні труднощі боржника позивач погодився на погашення боргу із відстрочкою, [PERSON] частково сплачував відсотки за користування позикою, але помер, його син прийняв спадкове майно, але відповідач ухиляється від виконання грошових зобов'язань спадкодавця, строк позовної давності вважали не пропущеним з огляду на його переривання частковим виконанням зобов'язання спадкодавцем. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на те, що йому не було відомо про позику, наполягав на застосуванні наслідків спливу позовної давності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що була дружиною [PERSON], їй було невідомо про позику, колишній чоловік мав достатній матеріальний стан, кредитувався у банках, потреби у додатковій позиці від позивача він не мав. Свідок [PERSON] показала, що останні п'ять років життя [PERSON] жила із ним громадянським шлюбом, він їй розповідав про позику в 20 тис. дол., яку брав у позивача, хвилювався за те, що не може своєчасно повернути, тому мав намір продати будинок у Закарпатті для того, щоб сплатити борг другу. Свідок [PERSON] показав, що працює із позивачем, йому відомо про дружні стосунки позивача з [PERSON], боргові зобов'язання останнього перед позивачем, в його присутності вони вели розмови про порядок і строки погашення боргу, він бачив, як [PERSON] передавав [PERSON] кошти в якості сплати відсотків за позикою. Вислухавши сторони, представника позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 01 листопада 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передав, а [PERSON] отримав у борг 20 000 доларів США строком на дев'яносто днів із відсотковою ставкою 13 % річних (216 доларів США щомісяця). Вказана цивільно-правова угода була укладена в письмовій формі - у виді підписаної [PERSON] письмової розписки. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 13.01.2009 року [PERSON] повернув позивачеві частину заборгованості за відсотками в розмірі 800 доларів США, що підтверджується розпискою [PERSON] 30.01.2010 року [PERSON] повернув позивачеві частину заборгованості за відсотками в розмірі 1 000 доларів США, що підтверджується розпискою [PERSON] 02.06.2010 року [PERSON] повернув позивачеві частину заборгованості за відсотками в розмірі 8000 грн., 01.07.2010 року - 800 грн., 27.10.2010 року - 8000 грн., підтверджується розпискою [PERSON] 07.02.2011 року [PERSON] повернув позивачеві частину заборгованості за відсотками в розмірі 1 000 доларів США, що підтверджується розпискою [PERSON] 18.11.2011 року [PERSON] повернув позивачеві частину заборгованості за відсотками в розмірі 600 доларів США, що підтверджується розпискою [PERSON] До цього часу позикове зобов'язання в частині основного боргу не виконувалось. Вказані вище обставини встановлені судом на підставі наявних у справі письмових доказів та показів свідків. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки грошові зобов'язання не були виконані у передбачений договором строк, за договором позики виникла заборгованість, яка станом на 11.01.2013 року складалась із заборгованості за позикою в розмірі 159 860 грн., інфляційні втрати за період з 01.02.2007 року по 11.01.2013 року в розмірі 130 147 грн. 69 коп., проценти за користування коштами в розмірі 28 538 грн. 29 коп., а всього 318 545 грн. 98 коп. Наявність у [PERSON] кредитних обов'язаннь, його матеріальний стан підтверджується кредитними договорами, заявою-претензією, деклараціями про доходи, квитанціями, договорами та іншими матеріалами справи. 19 лютого 2012 року [PERSON] помер, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, свідоцтвом про смерть. Єдиним спадкоємцем [PERSON] став його син [PERSON], який прийняв спадщину в повному обсязі, що підтверджується листом Обухівської держнотконтори, свідоцтвами про право на спадщину за законом, матеріалами спадкової справи, актовим записом про розірвання шлюбу та іншими матеріалами справи. 07 липня 2012 року [PERSON] звернувся у письмовою вимогою (претензією) про обов'язок спадкодавця до Обухівської держнотконтори, в якій заявив про вимоги по невиконаним [PERSON] позиковим зобов'язанням за вказаним вище договором позики, що підтверджується вимогою, матеріалами спадкової справи. Таким чином, судом встановлено, що боржник [PERSON] помер, після смерті якого спадщину прийняв його син - [PERSON] У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до Обухівської районної державної нотаріальної контори з вимогою (претензією) кредитора спадкодавця від 7 липня 2012 року про обов'язок спадкодавця в розмірі 20 тис. доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно з ч. 3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Як убачається з матеріалів справи, позика надавалась на строк 90 днів, тобто до 29 січня 2007 року. Таким чином, порушення прав позивача та строк настання вимоги почався з 30 січня 2007 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Отже, строк позовної давності щодо вимог про повернення заборгованості за договором позики закінчився 30 січня 2010 року, а за захистом свого порушеного права позивач звернувся лише 11 січня 2013 року. Відповідно до положень чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем неодноразово шляхом подання письмових заяв було заявлено про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України. Поважних причин пропуску строку позовної давності не виявлено, заява про поновлення строків позовної давності суду не подавалась, а сплив позовної давності є самостійною правовою підставою для відмови у позові, тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог. Частиною 4 статті 338 ЦПК України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Доводи позивача про переривання позовної давності суд не приймає до уваги, оскільки вони суперечать встановленим під час вирішення цієї справи ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року обставинам, а саме висновкам суду касаційної інстанції щодо пропуску [PERSON] строків позовної давності. Письмові пояснення [PERSON] суд не прйимає до уваги, оскільки цей письмовий доказ є недопустимим, а свідок в судовому засіданні не допитувався. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене вище, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені в зв'язку із пропуском позивачем строків позовної давності та застосуванням наслідків спливу позовної давності до спірних правовідносин, а посилання позивача на переривання позовної давності належно не доведені. За таких обставин, позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. До вступу рішення в законну силу скасування заходів забезпечення позову суд вважає недоцільним.

Outcome: dismissed