Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 25 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ним укладено кредитний договір № 2304/0908/55-036 за умовами якого банк надав кредит у розмірі 20000 дол. США на строк до 25 червня 2018 року, право вимоги за яким з 2012 року належить ПАТ «Дельтабанк». На забезпечення виконання зобовязання між сторонами було укладено іпотечний договір між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON]О, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач постійно та сумлінно виконував умови договору та вносились платежі на погашення кредиту. У звязку з нестабільною економічною ситуацією в країні, значним підвищенням курсу долара США та скрутним фінансовим положенням з 2015 року платежі вносяться постійно, але не в повному обсязі та несвоєчасно, у звязку з чим по даному кредитному договору виникла заборгованість. На неодноразові звернення до банку з приводу реструктуризації заборгованості, відстрочення платежів та інше, банк не погоджується. У вересня 2015 року банк звернувся до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте у задоволенні позову йому було відмовлено. Рішення набрало законної сили. При підготовці до захисту своїх прав у суді позивач дізнався про численні, на його думку, порушення своїх прав у звязку з протиправними діями ПАТ «Дельтабанк» та надання як доказу до суду підробленого документа, заява по даному факту знаходиться на розгляді в поліції у м. Черкаси. Підставами для визнання недійсним договору кредиту вважає : - Банком в порушення норм статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів «в редакції Закону № 1023-12 не надано позивачеві у письмовій формі інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, а у кредитному договорі відсутній детальний розпис орієнтовної сукупної вартості кредиту (в процентному та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо) ; - В порушення п. 3.2. Правил надання банками інформації споживачу кредитний договір не містить графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом. Позивач уже на даний час сплатив 19817, 73 дол. США, без урахування витрат послуг нотаріуса, страхування та інш. - Позичальнику є незрозумілим яким чином та за яким принципом банком зараховуються внесені кошти на погашення процентів за користування кредитом та самого тіла; - договір не містить п. 5.12, про який вказано в п.п. 1.1 кредитного договору, також в договорі відсутній п. 3.1 ; - ВАТ «Сведбанк» не повідомив позивача про передачу прав за договором про надання споживчого кредиту; - Банком в односторонньому порядку підвищено процентну ставку з 12,5 % річних до 13,5 % річних. Таким чином, вважає, що банк ввів його в оману, а тому договір про надання споживчого кредиту має бути визнаний судом недійсним відповідно до статті 230 ЦК України. У звязку з тим, що недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню, а його недійсність спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення (стаття 548 ЦК), просить суд визнати недійсним і іпотечний договір. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача проти позову заперечував з тих підстав, що згідно з п. 11.13 спірного кредитного договору позичальник підтвердив, що перед його укладанням банк надав йому у письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затвердженим и Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 в повному обсязі. Договір укладено без графіка платежів, оскільки погашення кредиту здійснюється ануїтентними платежами. Всі суттєві умови сторони погодили, а саме в п. 11.11 зазначено, що укладанням цього договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Питання щодо валютних ризиків також визначено у договорі, а відсоткова ставка була збільшена у звязку із невиконанням позичальником обовязкової умови щодо страхування іпотечного майна. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторони дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи 25 вересня 2008 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» укладено кредитний договір № 2304/0908/55-036 (кредитний договір «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості») за умовами якого банк надав кредит у розмірі 20000 дол. США на строк до 25 червня 2018 року включно. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч..1-3,5,6 статті 203 цього Кодексу. За положеннями ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні цього договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. (Правова Позиція Верховного Суду України викладена в Постанові від 02 грудня 20015 року у справі № 6-1341 цс15) . Як встановлено в судовому засіданні спірний договір укладено у письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, позивач на момент укладення договору, а саме на 25 вересня 2008 року не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Так, у п. 11.1 Договору позивальник [PERSON] підтвердив, що укладаючи цей договір він усвідомлює, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору він засвідчив, що до підписання ознайомився з усіма умовами на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не повязані із підприємницькою діяльністю (в тому числі за умовами типових кредитних договорів Банку) та загальною сукупною вартістю всіх витрат, повязаних з отриманням кредиту у ВАТ «Сведбанк» та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі. А тому твердження позивача про ненадання йому банком інформації стосовно сукупної вартості кредиту, суд вважає безпідставними. Посилання позивача на відсутність графіку платежів спростовується текстом договору, оскільки даним кредитним договором сторони визначили порядок нарахування процентів, комісій та погашення заборгованості за кредитним договором шляхом здійснення ануїтентних платежів у сумі 296, 55 дол. США у чітко встановлений цим договором термін 10 (десятого) числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору починаючи з 10.11.2008 року. Також не ґрунтуються на вимогах закону і посилання позивача як на підставу визнання кредитного договору недійсним на той факт, що банк не повідомив позивача про передачу прав за договором про надання споживчого кредиту виходячи з наступного. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині 2 статті 517 зазначеного Кодексу передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Дана правова позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979 цс15. Що стосується підвищення процентної ставки з 12, 5% до 13,5% відсотків без згоди позичальника судом встановлено наступне. У відповідності з п. 1.3 оспорюваного кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12.50 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної процентної ставки може змінюватись без укладання додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п.6.1, п.8.4 цього договору. З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що позивач несвоєчасно здійснював страхування предмета іпотеки, що є обовязковим (п. 5.7 договору), внаслідок чого банком було змінено відсоткову ставку, а саме п. 8.4 договору визначено, що сторони за взаємною згодою, домовилися без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору, у випадку невиконання зобовязань, що передбачені в п.5.6, 5.7 встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Відсоткова ставка підвищується на один відсоток за кожен факт такого порушення від рівня поточної ставки на дату порушення зобовязання позичальника (п. 8.4.1). Не можуть слугувати підставою для задоволення позову і посилання позивача та його представника на існування рішення судової практики з даних правовідносин, а саме рішення суду апеляційної інстанції іншої області, яке набрало законної сили, оскільки згідно зі статтею 367 ЦПК України З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed