Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 12 серпня 1992 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та втрату почуття любові та поваги один до одного. З жовтня 2016 року шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, а тому просила шлюб розірвати. У судове засідання позивач не зявилася, в поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності, від позову не відмовилася. Згідно із ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі та з опублікуванням оголошення про виклик вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач не зявився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 серпня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-ИА № 256447, виданим 12 серпня 1992 року відділом запису актів громадяського стану Радянської райради міста Алма- Ати Казахстану. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. Встановлено, що між подружжям фактично не існує сімейних стосунків. З жовтня 2016 року шлюбних відносин сторони не підтримують, проживають окремо. Сімейні відносини між подружжям розладились через різні погляди на сімейні відносини, різні звички та характери. Сторони не змогли створити в сімї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги один до одного. Суд дійшов висновку, що причини розладу подружніх відносин є справжніми, сімя розпалась, шлюб сторін носить формальний характер. Заходи щодо примирення подружжя суд вважає непотрібними. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстави, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу, відсутні. Вимог про відновлення дошлюбного прізвища позивач не заявляла. Частина 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову до суду позивачем було сплачено 640 гривень судового збору. Вказані витрати підтверджені документально та підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved