Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що16.11.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис зареєстровим №11542 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «приват [PERSON]» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №ZRIWGA00004210 від 09.01.2008 року і розрахунку заборгованості станом на 06.09.2017 року, грошових коштів в сумі 578729.69 грн. Стягнення здійснено за період з 09.01.2008 року по 06.09.2017 року. Витрати повязані із вчиненням виконавчого напису становлять 1700 грн. При цьому, позивач вважає, що виконавчий напис №11542 від 16.11.2017 року суперечить вимогам Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, оскільки він був вчинений на підставі розрахунку заборгованості, а не засвідченої стягувачем виписки з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Правова природа виписки з особового рахунку не є тотожною із звичайним розрахунком заборгованості. Також для одержання виконавчого напису стягувачем не було надано оригінал кредитного договору. Крім того, період стягнення у виконавчому написі зазначено з 09.01.2008 року по 06.09.2017 року, тобто більше ніж три роки. З огляду на викладене, позивач вирішив звернутися до суду із вказаним вище позовом. Позивач та представник позивача у судове засідання не з'явилися, від представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач на розгляд справи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст.128 ЦПК України; відзив на позов не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Баранівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, свого представника для участі у судовому засіданні не направили. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно до ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом установлено, що 09.01.2008 року між Публічним акціонерним Товариством «Комерційний Банк «Приватбанк» і позивачем укладено кредитний договір № №ZRIWGA00004210, за яким відповідачу надано строковий кредит. Згідно виконавчого напису нотаріуса від 16.11.2017 року з [PERSON] на користь ПАТ «КБ»Приват банк» стягнено заборгованість, яка станом на 06.09.2017 року становила 578\~729 грн. 69 коп, з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 191204 грн. 46 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 71103 грн.26 коп.; заборгованість з комісії у розмірі 6749 грн. 17 коп.; заборгованість з пені у розмірі 281876 грн. 15 коп.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 250 грн.00 коп.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 27546 грн. 65 коп. Відповідно до положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктами 2.1, 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі Порядок) встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. За змістом п. п. 3.1, 3.2 глави 16 вказаного Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису за кредитним договором подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, цей Перелік документів не передбачає. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 липня 2017 року в справі за № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 16.11.2017 року з метою задоволення вимоги ПАТ [PERSON] «Приватбанк» вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №ZRIWGA00004210 від 09.01.2008 року в сумі 578729 грн. 69 коп. При цьому, згідно виконавчого напису нотаріуса стягнення здійснено за період з 09.01.2008 року по 06 вересня 2017 року, тобто поза межами трирічного строку, на що нотаріус при вчиненні виконавчого напису уваги не звернув. Крім цього, до заборгованості увійшла пеня за порушення строків зобовязання, в сумі 281876 грн. 15 коп. та штрафи: фіксована частина і штраф процентна складова. В силу ч. 2 статті 258 ЦК України позовна давність\~ в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу , пені). Як видно з розрахунку заборгованості за договором вказана заборгованість за пенею та комісією розрахована з 2008 року ( а.с. 47-51). Тобто, у виконавчому написі зазначена заборгованість з пені без урахування строку позовної давності, визначеного законом, на її стягнення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 28.02.2018 зі справи № 335/13278/14. Крім того, суд враховує те, що в порушення п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» нотаріусом було видано оспорюваний виконавчий напис на підставі копії договору та розрахунку заборгованості, що не відповідає засвідченій стягувачем виписки з рахунку боржника, як того вимагає норма закону. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, таке визначення міститься у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/5226/17. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 зі справи № 6-158цс15. Крім того, нотаріус мав перевірити, чи була отримана боржником письмова вимога кредитора про усунення порушень основного зобовязання. Документи на підтвердження отримання боржником претензії відсутні. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved