Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 11.04.2014 року мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.11.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач порушив умови договору, не повертає суми кредиту в установлений строк, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 23.12.2013 року становить 24072,15 грн. Позивач просить стягнути в судовому порядку з відповідача суму боргу за договором та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили, представник позивача за довіреністю у справі Казнодій Т.В. надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Згідно ст.224-226 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст.. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас , договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків ( ст.11 ЦК України). 28.11.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та підтвердив згоду на те, що підписана заява ( а.с.7) та Умови і Правил надання банківських послуг ( а.с.8-13), складають Договір, що підтверджено підписами сторін. Дані обставини підтверджено матеріалами справи та не заперечуються сторонами. Згідно з п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язувався погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. А у випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту ( в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту), сплатити винагороду банку. Як передбачено п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, банк залишає за собою право в односторонньому порядку за рішенням банку, без повідомлення клієнта, змінювати розмір встановленого на платіжну картку кредитного ліміту. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у наданому суду розрахунку позивача, яким підтверджується порушення умов Договору відповідачем. У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк (термін) відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач в обґрунтування розміру заборгованості за Договором додав до позову розрахунки ( а.с.4-7) з яких вбачається, що розмір заборгованості складається з : суми заборгованості за кредитом - 3000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 12579,67 грн., несплачених процентів на прострочену заборгованість - 72,93 грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість - 12506,74 грн., комісія- 105 грн., прострочена комісія - 6765 грн., заборгованість по судовим штрафам - 1622,48 грн. Однак, з даних матеріалів справи неможливо встановити достовірно розмір сплаченого та не сплаченого кредиту, залишок заборгованості та з яких сум нараховані відсотки та штрафні санкції. Згідно даного розрахунку заборгованості за вказаним Договором неможливо зрозуміти, яким чином нарахована заборгованість, які кошти були зараховані на поповнення рахунку, які на погашення кредитного ліміту, а які на погашення процентів, комісій, штрафів, представник позивача в судове засідання не з'явився та не надав пояснень з цього приводу, тобто, суд позбавлений можливості із-за відсутності відповідних доказів перевірити правильність розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем. Також до позову додано заяву відповідача про видачу кредитних коштів нечитабельної форми, з якої неможливо встановити всі умови договору погоджені відповідачем. Відповідно до ст. 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно умов кредитування, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та у випадку якщо протягом даного строку договір не розірвано, він лонгується на такий же строк (а.с.11), а в заяві про видачу кредитних коштів неможливо встановити строк дії картки, доказів, що відповідна заява була подана однією із сторін до суду не надано, отже оскільки жодна із сторін протягом 12 місяців не заявляла про розірвання договору він був пролонгований ще на 12 місяців - тобто до 28.11.2009 року і саме з цієї дати, на думку суду, починається перебіг трирічного строку позовної давності. Доказів про надання відповідачу іншої картки суду не надано. Позивач звернувся до суду 11.04.2014 року, тобто через 2 роки з дня спливу строку виконання зобов'язань за кредитним договором (три роки терміну позовної давності сплинули 28.11.2012 року) Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Встановлені судом фактичні обставини відповідають правовідносинам, які витікають з умов та виконання договору споживчого кредиту, прав та обов'язків сторін, а також прав та обов'язків споживачів. Згідно п.7 частини тринадцятої ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. В п.3.13 Умов кредитування зазначено, що у випадку, якщо по закінченню строку вкладу, клієнт не заявив Банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний в п.1 даних умов. Строк вкладу продовжується не однократно без явки клієнта в Банк. При чому визначення нового строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку. Суд не приймає до уваги даний пункт договору, оскільки в п.1 Умов кредитування відсутня вказівка про строк дії договору, заява відповідача передбачає отримання коштів, а не вклад ( депозит), крім того даний пункт суперечить п.9.12. Умов кредитування і даний строк відсутній в заяві клієнта банку. Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Як встановлено судом, іншої картки після 28.11.2009 року відповідач не одержував, жодних доказів з цього приводу суду не надано, позивач визначив кінцевий термін повернення кредиту п.9.12. умов кредитування, доказів того, що відповідачем вчинялися дії, які переривають перебіг строку позовної давності, суду не надано, як і не надано доказу того, що саме додані до позову умови кредитування були надані відповідачу при підписанні заяви на отримання коштів, оскільки на них наявний лише підпис представника ПАТ КБ «Приватбанк». Відсутність підпису відповідача на самих умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь - якій редакції, з будь - яким строком позовної давності та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. За таких обставин зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов які додано до позову. Отже, матеріали справи не містять умов надання споживчого кредиту, відповідно до яких строк позовної давності за домовленістю сторін встановлено понад встановленого законом строку. Відповідно до п.31 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Крім того, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 частини тринадцятої ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи), у тому числі й щодо стягнення пені. Даючи оцінку встановленим обставинам та доданим доказам суд приходить до висновку, що позов необґрунтований, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, тому він не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача в разі задоволення його вимог, оскільки в позові відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed