Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про звільнення з-під арешту майна, накладеного в межах виконавчого провадження № 10918654 від 10.03.2011р. Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Покровський МВ ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їхньою відсутності. Повноважний представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судовому засіданні проти звільнення майна з-під арешту не заперечував, однак вказав, що позивач обрав не вірний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки треба було звернутися до суду з заявою про скасування забезпечення позову. Суд, вислухавши доводи представника позивача та думку представника третьої особи, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.08.2010р. Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області по справі № 2-893/10 винесено ухвалу про забезпечення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» шляхом накладення арешту на всі рахунки, рухоме та нерухоме майно, яке належить [PERSON] . Виконавче провадження № 21691577 з примусового виконання вищевказаної ухвали перебувало на виконанні в Покровському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. У межах даного виконавчого провадження 28.09.2010р. державним виконавцем було накладено арешт на всі рахунки, рухоме та нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 10918654. У зв`язку з виконанням ухвали суду, 25.02.2011р. на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) виконавче провадження № 25904029 було завершено. Разом з тим, 17.01.2011р. Орджонікідзевським міським судом видано виконавчий лист №2-893/11 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» боргу в розмірі 31751,77 грн. Дана заборгованість за кредитним договором була сплачена [PERSON] в повному обсязі, виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». [INFO] . [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] та спадкоємцем після його смерті, що підтверджується копією спадкової справи після померлого [PERSON] Родинний зв`язок між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] . Позивач прийняв спадщину, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом відносно нерухомого майна - 1/3 частини трикімнатної квартири по [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] , немає можливості, оскільки в Реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про накладення арешту на вказане майно. [PERSON] звернувся до Покровського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області з відповідною заявою про звільнення майна з-під арешту. Проте, 30.07.2019р. отримав відповідь про неможливість звільнення майна з-під арешту з технічних причин, оскільки по завершеним виконавчим провадженням виконавчі дії не проводяться. Згідно з ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна може бути знятий тільки за рішенням суду. Тому позивач змушений звернутися до суду з цією позовною заявою. Відповідно до ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Вичерпний перелік підстав для зняття арешту безпосередньо державним виконавцем встановлений частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: - отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; - надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; - отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; - наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;- відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; - отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; - погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; - отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Вчинення будь-яких дій безпосередньо державним виконавцем по завершеним виконавчим провадженням законодавством не передбачено. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина 1 статті 19 ЦПК України). Приписами ст.321 ЦК України унормовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 даного нормативно-правового акту, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлено в судовому засіданні, виконавче провадження №21691577 завершено на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), виконавче провадження № 24611517 завершено на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Таким чином, по даних виконавчих провадженнях судові рішення виконані повністю, а тому наявність накладеного арешту на майно боржника, як гарантії виконання судового рішення є безпідставним та порушує право власності особи на належне їй майно. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту їх права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Тому суд вважає можливим позовні вимоги [PERSON] про звільнення майна з-під арешту - задовольнити. Щодо твердження представника третьої особи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що позивач обрав не вірний спосіб захисту свого порушеного права, слід зазначити наступне. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ст..16 ЦК України. При цьому, відповідно до ст..20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. У свою чергу, суд, здійснюючи правосуддя захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом чи договором. Отже, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту порушеного права, який має бути ефективним для відновлення останніх та передбачений законом чи договором. В силу вимог ст..154 ЦПК України (у редакції, що діяла на час виникнення правовідносин), забезпечення позову діяло до набрання рішенням законної сили. З огляду на наведене, як свідчать матеріали справи, строк дії ухвали суду про забезпечення позову станом на час розгляду даної справи в суді закінчився в силу закону, проте порушене право позивача продовжує існувати.

Outcome: approved