Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій пояснив, що 10 серпня 2017року між [PERSON] та ТОВ «Єврокар Україна» в особі представника Романюк Є.С. був укладений договір фінансового лізингу № 3437. Підставою для звернення до ТОВ «Єврокар Україна» було намагання позивача придбати автомобіль «Лада-ВАЗ-2110», 2014року випуску , без пробігу, за 86000 грн., про продаж якого позивач дізнався з оголошення в мережі Інтернет. Позивач звернувся о ТОВ «Єврокар Україна» та 10 серпня 2018 року сплатив гроші в сумі 47000 грн. , як авансовий платіж за договором фінансового лізингу № 3437 , а також комісію за здійснення банківського переказу у сумі 564грн. Цього ж дня позивач підписав вище вказаний договір. До теперішнього часу позивач автомобіль не отримав, представник відповідача не відповідає на його телефонні дзвінки. Позивач вважає, що договір був укладений з ним під впливом обману, у нього склалося невірне уявлення стосовно правочину та прохає суд визнати правочин недійсним та стягнути з відповідача сплачені ним кошти. Позивач у судовому засіданні свою позовну заяву підтримав, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину своєї неявки до суду не повідомив, відзиву на позов не подав. Відповідно до ч. 1ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позов він не подав, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. 14 листопада 2018 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог за наступними підставами: Згідно копії договору фінансового лізингу № 3437 (а.с.13-20) 10 серпня 2017 року між позивачем та ТОВ «Єврокар Україна» в особі представника Романюк Є.С. укладено договір фінансового лізингу. Відповідно до договору фінансового лізингу від 10.08. 2017 року (а.с.16) статтею 8 п.8.2 передбачена вартість предмета лізингу в сумі 354900грн. Відповідно до договору фінансового лізингу від 10.08. 2017 року (а.с.16) статтею 9 п.9.2 авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 23 відсотків від вартості предмета лізингу. Відповідно до договору фінансового лізингу від 10.08. 2017 року (а.с.19) статтею 16 п.16.6 після підписання даного Договору всі попередні домовленості вважаються такими, що втратили чинність. Відповідно до договору фінансового лізингу від 10.08. 2017 року (а.с.14) ст.4 п.4.1 лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: комісія за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених п.9.4 ст.9 даного Договору, з урахуванням умов викладених у п.1.7 ст.1 даного Договору. Згідно квитанції № NICAJ35054 від 10 серпня 2017року (а.с.21) позивач сплатив авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу № 3437 грошові кошти в сумі 47000грн. Відповідно до умов договору фінансового лізингу укладеного між позивачем та відповідачем авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 23 відсотків від вартості предмета лізингу. На момент укладання договору вартість предмета лізингу становила 354900грн, а тому позивач повинен був сплатити авансовий платіж в сумі 81627грн. Згідно вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ч.1 ст. 526 ЦК України. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст.527 ЦК України. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Згідно вимог ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно вимог ст..626 ЦК України 1. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно до вимог ст..629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ч.1 ст.651 ЦК України. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ч.1 ст.806 ЦК України За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Таким чином суд вважає, що позивач у судовому засіданні не довів факту обману з боку відповідача при укладенні договору та не довів факту невиконання відповідачем своїх зобов'язань по договору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача у разі відмови в позові.

Outcome: dismissed