Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить: стягнути із відповідача суму позики у розмірі 1500 доларів США, а також за період з 02 жовтня 2019 року по 28 грудня 2020 року 3 % річних у сумі 55,85 доларів США та проценти у розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України у сумі 176,03 доларів США; продовжити нарахування 3 % річних та процентів до моменту виконання рішення, а органу, якій здійснюватиме примусове виконання рішення суду розрахувати остаточну суму 3% річних та процентів за правилами, визначеними у рішенні суду. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами укладено договір позики грошових коштів, що підтверджено розпискою, у відповідності до якого позивач позичив відповідачу 1500,00 доларів США, з яких відповідачка повернула 400 доларів США, із кінцевим терміном повернення до 01 жовтня 2019 року. Однак, відповідач у визначений строк грошові кошти не повернув та таким чином прострочив виконання зобов`язання, а тому у відповідності до ст.ст.526, 1046-1050 ЦК України, просить стягнути кошти. Разом із тим, позивач просить стягнути проценти за користування коштами у відповідності до ст. 1048 ЦК України, адже договором позики сторони не погоджували такої умови. За невиконання грошового зобов`язання просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми згідно з ст. 625 ЦК України. Окрім цього, просить продовжити нарахування 3% річних та процентів у відповідності до вимог чинного законодавства. У відповідності до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. 11 січня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. У судовому засідання позивач підтримав позов повністю з підстав викладених у позовній заяві та просить такий задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] «… взяв в борг у [PERSON] 1500,00 доларів США. Зобов`язуюсь їх повернути 1 жовтня 2019 року в чому розписуюсь». Дані обставини встановлені із розписки, оригінал якої оглянуто у судовому засіданні 02 березня 2021 року та копія якої долучена до матеріалів справи. У зв`язку зі невиконання відповідачем зобов`язання за договором позики, між сторонами виникли спірні договірні правовідносини, які регулюються нормами ст. ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 192 цього Кодексу іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановленим законом. Згідно з чинним законодавством, у разі отримання позики іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки розписка містить істотні ознаки, які характерні для договору позики, із її змісту вбачається укладення договору позики та вчинення сторонами угоди дій, характерних для такого договору, наявна зобов`язальна умова договору позики для відповідача щодо повернення отриманих коштів, а відтак, суд прийшов до висновку, що у позивача наявні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку повернення грошових коштів за договором позики, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за договором позики у валюті визначеній договором у розмірі 1500,00 доларів США. Щодо частини позовної вимоги про стягнення 3 відсотків річних від простроченої суми боргу, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, а тому при його обрахунку береться за основу прострочена сума, визначена у договорі та в іноземні валюті. Відповідно до проведеного позивачем розрахунку 3 відсотків річних у позовній заяві та у формі окремого документа сума становить за період з 02 жовтня 2019 року (наступний день після настання строку повернення боргу) по 28 грудня 2020 року день звернення до суду із заявою) у розмірі 55,85 доларів США, за наступному формою: 1500,00 доларів США х 453 прострочений день х 3 : 100 : 365 днів у році. Даний розрахунок відповідачем не оспорювався, є чинним, а тому приймається судом до уваги та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо частини позовної вимоги про стягнення процентів у розмірі на рівні облікової ставки національного банку України, суд прийшов до наступного Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з проведеного позивачем розрахунку процентів у розмірі на рівні облікової ставки НБУ у позовній заяві сума становить за період з 02 жовтня 2019 року (наступний день після настання строку повернення боргу) по 28 грудня 2020 року день звернення до суду із заявою) у розмірі 176,03 доларів США. Даний розрахунок відповідачем не оспорювався, є чинним, а тому приймається судом до уваги та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовної вимоги про продовження нарахування 3 % річних та процентів у розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України до моменту виконання рішення суду, а органу, якій здійснюватиме примусове виконання рішення суду розрахувати остаточну суму 3% річних та процентів за правилами, визначеними у рішенні суду, то у такій необхідно відмовити за необґрунтованістю та недоведеність у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України. Суд застосовує спеціальні норми права, які регулюють спірні правовідносин, що містяться у ст. ст. 192, 625, 1046- 1049 Цивільного кодексу України та на які вірно покликався позивач у позовній заяві. Будь-яких інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи , та докази на їх підтвердження суд під час розгляду справи не встановив. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: partial