Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-13076-СГ від 26.05.2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 2 га, яка знаходиться за межами населених пунктів Городнявської сільської ради Шепетівського району та передано йому у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу державним реєстратором Соколівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області 03.09.2016 року зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. 16.09.2016 року [PERSON] продав дану земельну ділянку [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] при зверненні до зазначеного органу влади не повідомив, що 20.05.2016 року вже скористався своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 2 га. для ведення особистого селянського господарства, тому незаконно використав право на повторну безоплатну приватизацію земельної ділянки одного виду використання, просить визнати недійсним вищевказаний наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-13076-СГ від 26.05.2016 року, витребувати у [PERSON] на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області дану земельну ділянку та стягнути з відповідачів судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, підтвердила обставини, викладені в позові. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судовому засіданні позов не визнала, просить відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним наказу, оскільки при розгляді заяв [PERSON] . Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області діяло відповідно до норм чинного земельного законодавства, так як в даних заявах [PERSON] повідомляв, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скористався, а підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, не було. Разом з тим, виданий управлінням наказ про передачу земельної ділянки у власність є актом індивідуальної дії і вичерпав себе в момент прийняття шляхом виконання, тому його скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки. Спірним наказом не лише передавалась земельна ділянка у власність, а й затверджувалась відповідна документація із землеустрою, яка в цілому відповідає законодавству. Також відсутні підстави для стягнення з управління судового збору, оскільки саме [PERSON] ввів в оману Головне управління шляхом шахрайства, тому на нього слід покласти усі судові витрати. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, у визначений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позов не надали. Заслухавши представника позивача, представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір в межах позовних вимог, суд знаходить позов підлягаючим до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Судом встановлено, що на підставі заяви [PERSON] від 14.03.2016 року, 20 квітня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області видано наказ № 22-9282-СГ про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зі зміною виду цільового призначення в межах категорії земель за основним цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів Городнявської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,000 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. На підставі заяви [PERSON] , 26 травня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області видано наказ № 22-13076-СГ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зі зміною виду цільового призначення в межах категорії земель за основним цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення та надано у власність [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 2,000 га (кадастровий номер 6825582600:06:042:0040) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів Городнявської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. Як вбачається з даних інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №№ 148604301, 148605014, 03.09.2016 року [PERSON] зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку і на підставі договору купівлі - продажу серії НВХ № 782649, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Фомовою О.С. 16.09.2016 року продав її [PERSON] . В такий же спосіб [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 6825082700:04:001:0955) для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Гвардійської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, що підтверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №№148604301, 148604629 та даними наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-12215-СГ від 17.05.2016 року, виданого на підставі поданої [PERSON] заяви, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер 6825082700:04:001:0955) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів Гвардійської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області. На підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Желіховською Ю.В. 24.06.2016 року, відповідач [PERSON] продав [PERSON] вищевказану земельну ділянку Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Враховуючи те, що на час отримання спірної земельної ділянки, [PERSON] вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок даного виду використання, суд приходить до висновку, що наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26.05.2016 № 22-13076-СГ підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Оскільки підстава набуття спірної земельної ділянки [PERSON] внаслідок визнання вищевказаного наказу недійсним відпала, він мав би повернути незаконно отриману ним земельну ділянку у власність держави. Однак 24.06.2016 року земельна ділянка була відчужена за договором купівлі-продажу відповідачу [PERSON] , у власності якого вона перебуває і на час розгляду справи. Відповідно до п.3 ч.1ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки у справі не доведено протилежного, суд вважає [PERSON] добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Разом з тим, оскільки сама земельна ділянка вибула з володіння власника (держави) не з його волі, то вона підлягає витребуванню у [PERSON] . Згідно постанови Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі за № 6-92цс13 особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). Стаття 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Суспільний інтерес, який полягає в поверненні в розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні [PERSON] спірної земельної ділянки, який свідомо порушуючи закон, набув право власності на неї. Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.06.2016 у справі № 6-1376цс16. Судовий збір відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь держави. За наведених обставин вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами.

Outcome: approved