Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, свої вимоги мотивував тим, що на виконанні Лиманського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Донецькій області знаходилось виконавче провадження № 33578059 про стягнення з [PERSON] 78572,09 грн, в тому числі: матеріальної шкоди у розмірі 73786,07 грн, моральної шкоди у розмірі 2500 грн., відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі 744,21, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи . витрат на оплату експертиз та надання юридичної допомоги у розмірі 1452,17 грн. В ході проведенні виконавчих дій накладено арешт на майно; на підставі подання державного виконавця, Краснолиманським міським судом 01 жовтня 2013 року винесена ухвала про тимчасове обмеження позивача у праві виїзду закордон. 30.10.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з встановленням строку повторного пред'явлення - 30.10.2016 року. Враховуючи, що у встановлений строк стягувач не скористався своїм правом на повторне пред'явлення виконавчого листа, позивач, як боржник у виконавчому проваджені просить скасувати ухвалу Краснолиманського міського суду від 01.10.2013 по справі № 236/2320/13-ц про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, зобов'язати Лиманський міський відділ державної виконавчої служби зняти заборону про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон та звільнити з під арешту його особисте майно, на яке була накладена заборона на відчуження. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити, навів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача Терехова Л.В. просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа на стороні відповідача. що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату час і місце розгляду спору до суду не прибула, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Судом встановлено, що на виконанні Лиманського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Донецькій області перебував виконавчий лист № 2-17/11, виданий 27.06.2012 Краснолиманським міським судом Донецької області про стягнення з [PERSON] матеріальної і моральної шкоди та судових витрат на загальну суму 78572,09 грн на користь [PERSON] (а.с 7). Постановою головного державного виконавця ВДВС Краснолиманського міського управління юстиції Терехової Л.В. від 27.07.2012 по виконавчому провадженню № 33578059 накладений арешт на ? частину квартири за адресою [ADDRESS], що належить боржнику [PERSON]. Ухвалою Краснолиманського міського суду від 01.10.2013 по справі № 236/23/20/13-ц задоволено подання старшого державного виконавця ВДВС Краснолиманського міського управління юстиції по виконавчому провадженню № 33578059 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника [PERSON] до виконання зобов'язань покладених на нього рішенням суду (а.с 5). Постановою заступника начальника ВДВС Краснолиманського міського управління юстиції Терехової Л.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-17/11 виданого 27.06.2012, прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу [PERSON] у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, з встановленням строку повторного пред'явлення виконавчого документа до 30.10.2016 (а.с 6). Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи захисту цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. А за змістом зазначених норм, саме власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Виходячи з положень ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦКз урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише тим способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Розгляд питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України регламентований статті 3771 Розділу VI «Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)»Цивільного процесуального кодексу України. Згідно статті 383 Розділу VIІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Відповідно до пунктів 1, 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби; спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт. Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, право визначити предмет і підстави позову належить позивачу, і [PERSON], скористався цим правом, пред'явивши позов про скасування ухвали Краснолиманського міського суду від 01 жовтня 2013 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, зобов'язання Лиманський міський відділ державної виконавчої служби зняти заборону про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон та звільнення з під арешту майна. Однак обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає матеріально-правовим способам захисту права. Позивач по даній справі [PERSON] є боржником у виконавчому провадженні про стягнення матеріальної, моральної шкоди та судових витрат, а тому вимога про зняття заборони про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон повинна розглядатися відповідно до ст. 3771 ЦПК України, а рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, в тому числі звільнення майна з під арешту стороною виконавчого провадження може бути оскаржена, та підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Крім того, скасування ухвали Краснолиманського міського суду від 01 жовтня 2013 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон по іншій цивільній справі № 236/2320/13-ц відноситься до повноважень апеляційного суду відповідно до положень ст. 307 ЦПК України. Відтак, у даній справі позивачем, обрано невірний спосіб захисту права, тому у задоволенні позову необхідно відмовити саме з цих підстав.

Outcome: dismissed