Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат на будівництво житлового будинку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.09.2006 р. до 02.10.2015 р. позивача донька [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Влітку 2008 року подружжя [PERSON] отримало земельну ділянку, на якій навесні 2009 року почали спорудження будинку [ADDRESS]: залили сваї, їх робила будівельна фірма за запрошенням і оплатою покійного свата [PERSON]. Влітку 2009 року залили фундамент на сваях, змурували стіни, звели коробку, поставили крокви і накрили будинок плівкою. Всередині були зроблені сходи та перекриття між поверхами. У 2010 році накрили дах пісочно-полімерною черепицею, поставили тимчасові вікна, двері та ворота. У 2011 році виконували внутрішні роботи (електромонтажні, опалення, водопостачання, водовідведення, стяжка, штукатурка тощо) та монтаж металопластикових вікон. Після того на кілька років будівництво зупинилось у зв'язку з відсутністю коштів. [PERSON] поїхала за кордон, щоб заробити коштів і добудувати будинок. В жовтні 2015 року [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвали. На прохання дочки він на будівництві виконував багато робіт - для неї. Однак на сьогодні, коли донька не проживає в Україні, вважає справедливим, щоб вона йому відшкодувала вартість робіт. Просить стягнути з [PERSON] в його користь 346450,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд судового засідання у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити. Третя особа на стороні відповідача в судове засідання не з'явився, суду надав пояснення, в якому зазначив, що відповідачка [PERSON] не є власником зазначеного будинку,отже є неналежним відповідачем у справі. Позивач не вказує та не надає жодного доказу, чому позов пред'явлений до [PERSON] Під час відкритого підготовчого засідання 20.09.2018року представник відповідача позов визнала та просила його задовольнити. Якщо між сторонами відсутній спір, то й відсутні підстави для звернення до суду. Частина робіт по будівництву вказаного будинку дійсно була проведена під час перебування в шлюбі із відповідачкою, але її участі в будівництві не було жодної, ні коштами, ні роботою. Що стосується участі в будівництві позивача (батька відповідачки), то останній деколи працював на будівництві в складі найманих будівельних бригад (із 4-6 чоловік) в основному у вихідні дні, так як працював і працює по даний час викладачем в Рожищенській музичній школі. Розрахунки з усіма учасниками найманих будівельних бригад, в тому числі і з позивачем проводились в повному обсязі щоразу після виконання певного виду будівельно-монтажних робіт. Про це свідчить і той факт, що з 2009- 2011 років ніхто із членів будівельних бригад, в тому числі і позивач, не звертався ні до мене ні до відповідачки щодо не виплачених, чи не доплачених коштів. Що стосується заявленої суми витрат на будівництво вказаного будинку, то дана сума 346450.00грн. жодними належними та допустимими доказами не доведена, оскільки позивач не підтверджує періоду, об'ємів робіт та вартості їх виконання в час коли роботи фактично виконувались. Крім того вказані позивачем об'єми будівельно-монтажних робіт є значно завищеними по окремих позиціях в кілька разів, наприклад: влаштування монолітного поясу в розрахунку -121кв.м., фактично 25.9 кв.м.(вся інша площа - плити перекриття), влаштування точок виводу електромережі в розрахунку 96 ,фактично 38, штукатурення стін та стелі по розрахунку 600 кв.м., фактично 356кв.м., заливання стяжки(підлоги) в розрахунку 275 кв.м., при тому що загальна площа всього будинку 216 кв.м. Позивач надав відкриті відомості щодо підприємця , який у м. Рожище провадить діяльність ,пов'язану з будівництвом, а саме [PERSON], А Довідка про вартість будівельно-монтажних робіт видана зовсім іншим підприємцем, а саме [PERSON]. Позивач надав відомості про вартість будівельних робіт станом на липень 2018 року, яка являється в 5 разів більшою ніж вартість тих самих робіт в 2009-2011 роках, коли фактично вони були виконані. Заслухавши представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 2 ст. 48 Цивільного процесуального кодексу України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз'яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Звертаючись до суду із позовом про стягнення витрат на будівництво житлового будинку, позивач визначив як відповідача [PERSON], однак вона не є власником даного будинку. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. При цьому, позивачем в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов'язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що [PERSON] є неналежним відповідачем, тому у задоволенні позову слід відмовити. При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed