Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 27.09.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем [PERSON] укладено в електронній формі договір позики №76328. За умовами п. 1.1. укладеного договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. вказаного договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів.Відповідно до п. 1.4. договору дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. Позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернув, внаслідок чого в останнього станом на 25.10.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 42 586,00 грн., з яких: 1000,00 грн. - основний борг; 20 234,00 грн. - заборгованість по відсоткам; 21 352,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Представник ТОВ «ВЕЛЛФІН» у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі , зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі Представник відповідача адвокат Третяк Ю.В. подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, мотивуючи тим, що статтею 257 ЦПК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Вказує, що відповідно до договору №76328 від 27.09.2016 відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000 грн. та до 27.10.2016 р. відповідач дану суму грошей повернув , тому саме з дати повернення коштів почав спливати термін позовної давності щодо будь яких грошових претензій позивача. Оскільки позивач пропустив строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості без поважних причин , тому просить відмовити у задоволенні позову . Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Враховуючи заяви сторін, дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 вищевказаного закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Судом встановлено, що 27.09.2016 року між позивачем ТзОВ «Веллфін» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики № 76328 (а.с. 34-42), згідно якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти в позику у сумі 1000,00 грн. строком на тридцять днів Відповідно до умов договору позики, відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок надано позику в розмірі 1 000 грн., зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,8 % від суми позики, але не менше ніж 20 грн. за перший день користування позикою; 1,8 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах зазначеного в п.1.2 цього договору, а також 3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно , за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 длоговору, у разу невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором ( п.1.5 договору). Згідно п.1.2 договору строк дії договору 30 днів , але в будь якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам ЦК України та цивільного законодавства. Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Розділу 4 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТзОВ «Веллфін» , заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Згідно п.5.1. Розділу 5 вказаних Правил, рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником. У відповідності до пункту 6.3. цих Правил у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заяві. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики.(а.с.14-26) Статтею 526 вищеквазаного кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з положенням ч.ч. 1,2 ст. 205 Кодексу правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (ст. 4 Закону). Статтею 6 даного закону передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Частиною 6 статті 11 вищевказаного закону передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З копії договору позики № 76328 від 27.09.2016 року вбачається, що відповідачем використано для його підписання електронний підпис. Відповідно до п. 1.2, та п. 1.4. Договору позики цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Факт перерахунку коштів відповідно до умов вищезазначеного договору підтверджується інформаційною довідкою № 4742-ВП від 28.09.2019 року (а.с. 44), виданою ТОВ ФК «Вей Фор Пей», з тексту якої вбачається, що 27.09.2016 року на суму 1000,00 грн. успішно переказано кошти на карту відповідача. Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, сукупна вартість позики складає 1542грн: сума по договору 1000 грн., проценти за користування кредитом 542 грн. (а.с.41-42) Як вбачається з наданої позивачем довідки щодо заборгованості за договором позики № 76328 від 27.09.2016 (а.с. 43), розмір заборгованості відповідача [PERSON] станом на 25.10.2019 року становить 42 586,00 грн., з яких: 1 000,00 грн. - основний борг; 20 234,00 грн. - заборгованість за відсотками; 21 352,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Суд критично оцінює довідку щодо заборгованості за договором позики № № 76328 від 27.09.2016, оскільки із неї не вбачається порядку щоденного нарахування відсотків та прострочених відсотків, тобто дана довідка містить лише загальну суму без наведення розрахунку Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що позичальник взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1000,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 27.09.2016 року по 26.10.2016 року в сумі 542 грн. Разом з тим, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача основних та додаткових процентів за користування позикою за період 27.10.2016 року по 25.10.2019 року в сумі 41 586 грн. відсутні виходячи з наступного. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 76328 від 27.09.2016 року ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі до 26.10.2016 року. Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 26.10.2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі 41586 грн. включає період з 26.10.2016 по 25.10.2019 року, який виходить за межі строку кредитування. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задколення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості за договором позики в розмірі 1 542 грн, з вищенаведених підстав. Разом з тим, суд дійшов висновку, що доводи представника відповідача в частині пропуску позивачем строку позовної давності звернення до суду з відповідним позовом є безпідставними виходячи з наступного. Так, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Представник відповідач стверджує, що відповідачем [PERSON] повернуто 1000 грн. до 27.10.2016, однак суду не надано жодних підтверджень вказаного. Враховуючи, що позивач оформив та направив позовну заяву до суду 25.10.2019 р., що підтверджується конвертом (а.с.51) , договір укладений 27.09.2016 року та строк дії договору тридцять днів, суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду з даним позовом Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст. 3,11,15,204, 207,526,530, 610,612,625, 626, 628,629, 634, 638,1048-1050,1054 ЦК України, ст.ст. 3-6 Закону України «Про електронний цифровий підпис», ст.ст. 3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та

Outcome: approved