Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з нею у шлюбі з 12 вересня 2003 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалось через несумісність характерів. З квітня 2014 року шлюбних стосунків з відповідачем не підтримують, проживають окремо. Шлюб існує формально, тому просив розірвати його. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, в поясненнях послався на обставини, викладені у поданій до суду заяві. Додатково пояснив, що має жінку, з якою проживає однією сімєю як чоловік та жінка без шлюбу, категорично заперечив можливість примирення. Відповідач позов визнала, вказала, що сімя розпалась з вини позивача, який зраджував їй та згодом почав проживати однією сімєю з іншою жінкою. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 вересня 2003 року, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження серії 1-БК № 218279, виданим 12 вересня 2003 року виконкомом Росавської сільської ради Миронівського району Київської області, свідоцтвом про народження серії І-БК № 249142, виданим 13 листопада 2003 року виконкомом Росавської сільської ради Миронівського району Київської області. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. Сторони не змогли створити в сімї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги. З квітня 2014 року шлюбних стосунків подружжя не підтримує, проживає окремо. Шлюбні відносини припинились через різні погляди на сімейне життя та подружню зраду. Позивач створив іншу сімю, його рішення про небажання збереження шлюбу є категоричним. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що розлад в сімї не носить тимчасового характеру. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстави, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу, відсутні. Вимог про відновлення дошлюбного прізвища відповідач не заявила. Частина 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову до суду позивачем було сплачено 551 грн. 20 коп. судового збору. Враховуючи позицію позивача, вказані витрати не підлягають відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved