Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з нього на його користь матеріальні збитки у розмірі 50885,86 грн., що складаються з вартості відновлювального ремонту у розмірі 49185,86 грн., витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1200 грн., витрат на евакуацію автомобіля у розмірі 500 грн., в рахунок відшкодування шкоди, завданої автомобілю Шкода Фабіа, реєстраційний номер [NUMBER], та судові витрати по справі, що складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 3600 грн. та витрат щодо оплати судового збору. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 19 грудня 2016 року о 18 год. 20 хв. у м.Дніпро на пр. Сергія Нігояна, 19 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів Ніссан Нотте, реєстраційний номер [NUMBER], під керування відповідача, яка є його власником, та автомобіля Шкода Фабіа, реєстраційний номер [NUMBER], належного позивачу та під його керуванням. В результаті даного ДТП, через порушення відповідачем вимог п.10.1. Правил дорожнього руху, транспортним засобам нанесено механічні ушкодження. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року відповідача визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» (далі - ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ»), до якого позивач звертався з повідомленням про настання ДТП, заявою про виплату страхового відшкодування та запрошенням на огляд транспортного засобу разом з усіма документами передбаченими діючим законодавством. Однак до цього часу страхове відшкодування позивачем так і не отримано, відповідей щодо результатів розгляду матеріалів ДТП страховою компанією також не надано, будь-які розрахунки між сторонами не проводилися. 16 січня 2018 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення, яким позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 50885,86 грн. та розподілені судові витрати. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2018 року заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2018 року скасовано та призначено цивільну справу до судового розгляду. 13 липня 2018 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не визнає позовні вимоги. Зазначає, що з матеріалів справи не можливо достовірно встановити чи проводились страховиком після отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду дії необхідні для своєчасного здійснення страхового відшкодування, в тому числі направлення експерта для проведення відповідного дослідження пошкодженого автомобіля. На думку відповідача експерт Дроздов Ю.В., висновок якого надав позивач, не зазначив, що транспортний засіб Skoda Fabia, реєстраційний номер [NUMBER], має сліди дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася ще раніше. Тобто, на його думку, автомобіль позивача вже мав сліди аналогічних пошкоджень, тому вважає, що висновок експерта Дроздова Ю.В. не може бути належним доказом у справі. Стосовно витрат на правову допомогу зазначив, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують обставин надання позивачу правової допомоги саме адвокатом, а тому вважає, що такі витрати не є судовими витратами та відшкодуванню не підлягають. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2018 року до розгляду цивільної справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) та [PERSON]. Також 13 липня 2018 року та 06 вересня 2018 року позивачем були подані до суду уточнені позовні заяви, згідно яких остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки у розмірі 47374,70 грн. та судові витрати по справі, що складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 3600 грн. та витрат по сплаті судового збору. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ», до якого позивач звертався з повідомленням про настання ДТП, із заявою про виплату страхового відшкодування та запрошенням на огляд транспортного засобу разом з усіма документами передбаченими діючим законодавством. З метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку позивач звернувся до судового експерта товарознавця та 11 січня 2017 року відбувся огляд пошкодженого транспортного засобу Skoda Fabia. Відповідач та ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» були завчасно повідомлені про дату, час та місце його огляду, проте не з'явились. Згідно висновку експертного дослідження вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням зносу складає 49185,86 грн. Витрати позивача на ремонт свого автомобіля склали 89802,88 грн, що підтверджується відповідними актами виконаних робіт, та разом з витратами позивача на проведення автотоварознавчої дослідження у розмірі 1200 грн. складає 91002,88 грн. Вважає, що ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» зобов'язане було здійснити виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 43628,18 грн., а тому відповідач повинна компенсувати різницю між фактичним розміром відновлювального ремонту та страховою виплатою. 23 серпня 2018 року до суду надійшли пояснення на уточнену позовну заяву від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову МТСБУ[PERSON], згідно яких він вважає позовні вимоги безпідставними та заперечує проти їх задоволення. Зазначив, що ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» втратило статус асоційованого члена МТСБУ 06 грудня 2016 року, однак воно не перебуває в стадії припинення, не ліквідовано в законному порядку, не визнано банкрутом та не перебуває у цій стадії. Тому зауважує, що ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» має виконати свої зобов'язання за договорами, укладеними до цього часу, а у МТСБУ відсутні правові підстави для проведення виплат за невиконаними зобов'язаннями. Вважає, що страховик повинен бути у справі як відповідач, а не як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки він взяв на себе у межах суми страхового ліміту виконання обов'язку за страхувальника. Висновок експертного дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди завданої власнику колісного транспортного засобу №4001/17/17 від 28 січня 2017 року, на його думку, містить необ'єктивну оцінку та не може бути допустимим доказом у справі. Зазначив, що позивачем не надано доказів та обгрунтування необхідності в проведенні дослідження саме незалежним експертом, тому дані обставини підлягають доказуванню позивачем. Таким чином, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 31 серпня 2018 року відповідачем надано доповнення до відзиву на позовну заяву, в якій зауважила, що саме на ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» покладається обов'язок по виконанню взятих за страхувальника зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому в частині вимог позивача про відшкодування шкоди повинно бути відмовлено. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та її представник [PERSON]. заперечували проти задоволення позову. Додатково зазначили, що огляд пошкодженого транспортного засобу було проведено до того, як відповідач отримала запрошення на такий огляд. Сліди відновлювального ремонту не зазначено в експертному дослідженні та сума матеріальної шкоди розрахована не вірно. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу представник відповідача [PERSON]. наголосив, що вони відшкодуванню не підлягають, оскільки представник позивача [PERSON] не є адвокатом. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, [PERSON] повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився. До початку судового засідання надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив вирішити позов на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, МТСБУповідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань суду не подавав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 19 грудня 2016 року о 18 год. 20 хв. у м. Дніпро по пр. С. Нігояна, 19 відповідач, керуючи автомобілем «Nissan Note», реєстраційний номер [NUMBER], змінюючи напрямок руху ліворуч не переконалась в безпечності та допустила зіткнення з транспортним засобом «Skoda», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням позивача, який рухався у зустрічному напрямку, чим порушила п.10.1 ПДР України. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року, яка набрала законної сили 31 січня 2017 року та в якій постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2017 року виправлено описку, відповідача визнано винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (т.1 а.с.8,9). Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 15 жовтня 2008 року, автомобіль «Skoda Fabia», реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, належить позивачу (т.1 а.с.12). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Nissan Note», реєстраційний номер [NUMBER], на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [NUMBER] в ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» (т.1 а.с.13). Висновком №4001/17/17 експертного дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ від 28 січня 2017 року встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої транспортному засобу «Skoda Fabia Сombi», реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, складає 49185,86 грн. (т.1 а.с. 23-50). 09 лютого 2017 року позивач звернувся до ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» із заявою про виплату йому страхового відшкодування (т.1 а.с.15, 18-21). З листів МТСБУ від 20 серпня 2018 року та від 11 липня 2018 року вбачається, що виплати за рахунок коштів захисту потерпілих за зобов'язаннями ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» в порядку п.п. ґ) п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за період з 19 грудня 2016 року по 03 липня 2018 року включно не проводилось та позивач у вказаний період до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування за зобов'язаннями ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» відносно дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 19 грудня 2016 року за участі транспортних засобів відповідача та позивача, не звертався (т.2 а.с.32, 57). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 16 січня 2016 року о 17 годині 45 хвилин, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, [PERSON] керуючи транспортним засобом автобус «Рута», д/н [NUMBER], рухався в районі будинку №158 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпропетровську, де змінивши напрямок свого руху ліворуч не переконався в безпеці свого маневру, внаслідок чого скоїв також скоїв зіткнення з автомобілем «Шкода», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався у попутному напрямку ліворуч (т.1 а.с.151). Відповідно до висновку №3579 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 08 лютого 2016 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер [NUMBER], становить 19814,37 грн. (т.1 а.с.260-281). Допитаний у судовому засіданні в якості експерта Дроздов Ю.В. повідомив, що в січні 2017 року під час огляду транспортного засобу «Skoda Fabia», реєстраційний номер [NUMBER], належного позивачу, він оцінював лише ті ушкодження, що містилося в матеріалах, які склали працівники поліції та ті факти, на які вони посилалися, інші пошкодження ним не враховувались. Розмір збитків враховував з урахуванням калькуляції вартості ремонту та відновлювальних робіт. Позивачем на відновлення пошкодженого автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер [NUMBER], були понесені витрати у розмірі 89802,88 грн. (т.2 а.с.89-91). Вирішуючи позовні вимоги судом враховується наступне. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Зокрема, статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них. Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов'язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов'язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України судом враховується висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №127/7370/17. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, за результатами розгляду якої Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, зокрема договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Як вже зазначалося, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Nissan Note», реєстраційний номер [NUMBER], на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ», що підтверджується полісом [NUMBER]. Встановлений даним полісом ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, складає 100 000 гривень (т.1 а.с.13), тобто не перевищує розмір завданого відповідачем збитку. Судом враховується, що розмір завданої відповідачем позивачу майнової шкоди знаходиться у межах ліміту відповідальності встановленої полісом у розмірі 100 000 гривень. Отже, в судовому засіданні встановлено, що у ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» наявні підстави для відшкодування шкоди завданої відповідачем, відповідальність якого застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ». Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» не перебуває в процесі припинення (т.2 а.с.154-157). Однак позивачем не надано суду належних та допустимих доказів обставин, на які він посилався в обґрунтування неможливості одержати страхове відшкодування від страховика. До суду з позовом до ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» про стягнення страхового відшкодування позивач також не звертався. Позивач скористався своїми правами на власний розсуд, пред'являючи до суду даний позов він не звернувся до суду з позовом за захистом своїх цивільних прав та інтересів також і до належного відповідача ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ», клопотання про залучення співвідповідачем ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» позивач та його представник в судовому засіданні не заявляли. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак позивачем суду належних та допустимих доказів щодо того, що саме заявлений ним розмір майнової шкоди (як різниця між фактичним розміром відновлювального ремонту та страховою виплатою) підлягає стягненню з відповідача не надано. Враховуючи зазначене, робити будь-які висновки з приводу розміру відшкодування, яке підлягає бути стягненим на користь позивача в цілому, а потім, як різниця між фактичним розміром відновлювального ремонту та страховою виплатою, з відповідача [PERSON] в спорі, де стороною не є ПРАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» є недоцільним та передчасним. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed