Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь суму вкладу в розмірі 28011.00 доларів США, 411.44 доларів США - відсотки по вкладу, 196,00 доларів США пеню, 708,61 доларів США втрачену вигоду, всього 628185,42 грн. ( по курсу НБУ, станом на 27.05.2015 року) та витрати по наданню правової допомоги в розмірі 1300 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем в порушення вимог ст. ст. 526, 1058 ЦК України не повернуто йому суму банківського вкладу разом з процентами за договором банківського вкладу в іноземній валюті «Новорічні свята» за договором № 4238-44.23 від 16 січня 2015 року, строк якого закінчився 16 квітня 2015 року. Віднесення ПАТ «Банк» «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних та введення тимчасової адміністрації не є підставою у відмові видачі банківського вкладу за договором банківського вкладу, строк якого закінчився, оскільки відповідно до ч.6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом першим частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників У судове засідання позивач не зявився, належно повідомлений про розгляд справи, причини неявки суду не повідомив, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, належно повідомлений про розгляд справи, причини неявки суду не повідомив. Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 19.03.2015 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Київська Русь» [PERSON]. Згідно з ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобовязань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку. Оскільки, позивач як кредитор звернувся до відповідача (боржника) з вимогою розірвання договору та здійснити виплату належних йому на праві приватної власності грошових коштів за договором банківського вкладу 27.05.2015 оку, у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, виконання зазначеної операції банком обмежувалося положенням п.1 ч.5 ст. 36 вищезазначеного закону. Вважаючи, що відповідач неправомочний на час введення тимчасової адміністрації повертати вклади за договорами банківського вкладу, просить залишити позовні вимоги позивача без задоволення. Крім того, просить проводити розгляд справи без участі представника. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 січня 2015 року між сторонами укладено договір № 4238-44.23 банківського вкладу в іноземній валюті «Новорічні свята 2015»( далі договір). Відповідно до п.2.1 договору вкладник надає банку, а банк приймає від вкладника на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу в сумі 28011,00 доларів США. Термін внесення вкладу 16 січня 2015 року. Згідно п.2.2 для розміщення вкладу банк відкриває вкладнику рахунок № 2630757446005 в день підписання цього договору. Як зазначено у п.2.3 договору, розмір процентів по вкладу залежить від строку перебування вкладу на рахунку та встановлюється наступним чином: з 1-го по 30-й день - 12 % річних, з 31-го дня по 60-й день - 11 % річних, з 61-го дня по дату зазначену а п.п.2.4 цього договору - 10 % річних. Відповідно до п.2.4 договору термін повернення банківського вкладу є 16 квітня 2015 року. З настанням терміну повернення вкладу грошові кошти повертаються вкладнику шляхом перерахування їх на рахунок № 2620757446002, відкритий в банку. Згідно п.2.5 договору поповнення вкладу в подальшому можливе за згодою банку. Пунктом 2.6 договору передбачено, що проценти за користування вкладом виплачуються щомісячно, 1-го числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані шляхом перерахування коштів на рахунок № 2620757446002, відкритий в банку. Відповідно до п.4.6 договору він вступає в силу з дати його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. На виконання умов договору, позивач вніс відповідачу в іноземній валюті на відкритий в банку рахунок депозитний вклад у розмірі 28011,00 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 1 від 16 січня 2015 року. 16 квітня 2015 року закінчився термін дії договору банківського вкладу в іноземній валюті «Новорічні свята 2015». 27 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення йому банківського вкладу. Того ж дня листом-відповіддю №86/44.23 відповідач повідомив позивача про введення в банку тимчасової адміністрації строком на три місяці, з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року, включно, а тому задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку не здійснюється, проведення будь-яких видаткових операцій за укладеними правочинами - заборонено. Кошти позивача обліковуються на його депозитному (вкладному) рахунку № 2630757446005. Таким чином, банк в порушення п.2.4 та п.4.6 договору не перерахував на особовий рахунок № № 2620757446002, відкритий позивачу, суму вкладу, яка становить 28011,00 доларів США та відсотки, нараховані за користування вкладом за період з 16.01.2015 року по 19.03.2015 року і, таким чином, не надав йому реальної можливості отримати їх. Постановою правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 від 19.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» розпочато з 20 березня 2015 року процедуру виведення публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» [PERSON]. Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1 ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Крім того, як зазначено у ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції, зокрема: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами вразі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. На час ухвалення судом рішення триває процедура виведення публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, проте у відповідача не відкликано банківську ліцензію та не запроваджено ліквідаційну процедуру. Статтею 36 вказаного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Як зазначено у ч.1 ст. 36 цього Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Згідно з п.1 ч. 5 статті 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 зазначеного Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Таким чином, посилання відповідача на п.1 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як на підставу відмови у задоволенні позову, суд до уваги не приймає, оскільки згідно п.1 ч. ст. 36 вказаного Закону зазначені обмеження не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився. Крім того, застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті, за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договору банківського вкладу. Вказана правова позиція зазначена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-13275св14 від 16.07.2014 року. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності . Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 323 ЦК України). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом(ч.2 ст. 323 ЦК України). Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, але до цього часу не повернув. Таким чином, відповідач, відмовляючи у поверненні коштів позивачу згідно договору, відповідно до умов якого строк повернення вкладу настав 16 квітня 2015 року, порушує право власності останнього, що суперечить вимогам чинного законодавства України та принципам міжнародного права. Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума вкладу за договором банківського вкладу № 4238-44.23 від 16 січня 2015 року в розмірі 28011,00 доларів США та нараховані відсотки в розмірі 411,44 доларів США, що відповідає положенням ст. 1058 ЦК України та умовам договору. Крім того, пунктом 3.1 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення вкладу і нарахованих по ньому процентів, банк сплачує пеню в розмірі 0,01% від суми заборгованості за кожен день прострочення, починаючи з дня наступного за днем виникнення зобовязання по поверненню вкладу чи сплаті процентів, але не більше 1% суми вкладу що мала бути виплачена вкладникові. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За таких обставин, термін за який має бути нарахована пеня складає з 17 квітня 2015 року по 10 червня 2015 року день звернення до суду ( всього 55 днів прострочення). Так, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасне повернення вкладу складає 154 доларів США (28011.00 доларів США (сума вкладу) Х 0.01% (розмір пені за договором) Х 55 (кількість днів). Що стосується вимог позивача щодо відшкодування упущеної матеріальної вигоди, то така позовна вимога задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Позивач зазначає, що із змісту оголошень на сайті ПАТ КБ «Приват Банк» вбачається пропозиція внесення грошових коштів на депозитні рахунки у доларах в інші банки під 13 % річних. Вважаючи, що розмістивши, вчасно повернуті банком кошти в такий банк, він міг отримати, в період з 20.03.2015 року по 28.05.2015 року день звернення до суду, доходи в розмірі 708.61 доларів США(28422.44 доларів США (борг з відсотками) х 13% / 365днів х 70 днів). Так, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України). За ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Проте, не можна вважати, що за умови отримання депозиту та нарахованих процентів від відповідача позивач поклав би отримані грошові кошти на депозит до іншого банку. Відтак твердження про наявність упущеної вигоди буде помилковим. Вкладення грошових коштів на депозит не є звичайними обставинами, а залишається на розсуд вкладника, а тому відсутні підстави для застосування ч. 2 ст. 22 ЦК України. За ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦК України). Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 1300 гривень підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи, що на час ухвалення рішення діє тимчасова адміністрація банку, яка в силу п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору у таких справах, то відповідач звільняється від сплати судового збору на користь держави. Сплату судового збору суд відносить на рахунок держави.

Outcome: partial