Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії до карткового рахунка в рамках зарплатного проекту №0242009459БН/2012-10 від 30.10.2012 в розмірі 10469,72 грн. В позові посилається на те, що 30.10.2012 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON], було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунка в рамках зарплатного проекту №0242009459БН/2012-10, згідно з умовами якої якого позивач відкриває відповідачу кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по Кредиту не більше 13 000.00 грн., на строк до 30.09.2014 р. включно. В порушення умов договору позичальник не виконує зобов'язання по своєчасному поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим у останньої виникла заборгованість перед позивачем. В судове засідання представник позивача не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримую у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату та час слухання справи, про причини неявки суд до відома не поставила. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку Судом встановлено, що 30.10.2012 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON], було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунка в рамках зарплатного проекту №0242009459БН/2012-10 (а.с.8-11). Згідно п.2.1. Договору, укладенням цього договору сторони домовилися про відкриття кредитором позичальнику кредитної лінії, у межах якої кредитор надає позичальнику кредит з лімітом не більше 13000,00 грн., для проведення операції із застосуванням картки, а позичальник зобов'язується повернути кредит кредитору та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі. Відповідно до п.2.2. Договору, дія кредитної лінії припиняється 30 вересня 2014 року. У цей же термін позичальник зобов'язаний погасити кредитору усю існуючу заборгованість за кредитом та проценти за користування кредитом. Згідно п.2.3. Договору, за користування кредитом позичальник зобов'язаний щомісячно сплачувати кредитору проценти, нараховані за процентною ставкою 30,00% річних. Відповідно до п.9.1. та п.9.2. Договору, у разі неповернення кредиту та несплати процентів за користування кредитом у терміни, передбачені цим договором, позичальник сплачує кредитору за кожний день прострочення, включаючи день сплати, пеню. Встановлено, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, а тому станом на 17.08.2015 року у останньої утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 10469,72 грн., яка складається із: 2236,15 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 5344,28 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 648,32 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 2240,97 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.12-13). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи те, що відповідач не виконала умов Договору, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по договору про відкриття кредитної лінії до карткового рахунка в рамках зарплатного проекту №0242009459БН/2012-10 від 30.10.2012 року. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що загальний розмір пені становить 2889,29 грн. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір є значним. На думку суду, такі дії позивача щодо нарахування значного розміру пені можуть тлумачитися як виявлення ознак недобросовісності. Тому у світлі вищезазначених міркувань та з огляду на усі наявні матеріали, суд вважає за потрібне ухвалити рішення на засадах справедливості, зменшивши розмір пені до 2000,00 грн. Така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03.09.2014 № 6-100цс14. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1218,00 гривень.

Outcome: partial