Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом і в його обґрунтування пояснив, що з 09.08.2008 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Шлюб зареєстровано у відділлі РАЦС Краснолуцького МУЮ Луганської області за актовим записом № 360 Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з відповідачкою, питання щодо її утримання урегульоване у добровільному порядку. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою, оскільки одруження виявилось невдалим, шлюбні відносини не підтримують протягом останніх двох місяців, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Між ними склалися неприязні відносини, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного на грунті постіних сварок. Позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим, строк на примирення просить не надавати. Спору про поділ майна немає. До початку судового засідання позивач на адресу суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач на адресу суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала, на розлучення згодна. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище, набуте у шлюбі. Відповідно до ч.2.ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позов про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved