Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 вересня 2020 року о 17 год. 40 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участі [PERSON] та [PERSON] .Внаслідок вказаної ДТП відносно Відповідача складено протокол від 08 вересня 2020 року серії ДПР 18 № 177528 про адміністративне правопорушення.Відтак, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Peugeot 407, державний номерний знак [NUMBER] , по вулиці Волошкова в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вулиці Братської, не надала переваги в русі автомобілю Тоуоtа Саmrу, державний номерний знак [NUMBER] , яким керував Позивач, що рухався по головній дорозі, та здійснила з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.Отже, своїми діями водій [PERSON] порушила вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, чим вчинила адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.10.2020 року у справі № 369/11705/20 [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. 15 вересня 2020 року Позивач звернувся до ФОП [PERSON] (Ідентифікаційний номер [NUMBER] ), який надає послуги з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів задля встановлення ступеню пошкодження автомобіля та здійснення його ремонту. За результатами огляду автомобіля Позивача ФОП [PERSON] складено дефектний акт № 6783 від 15.09.2020 р. 02 листопада 2020 р. було здійснено ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля марки Тоуоtа Саmrу, що належить Позивачу. Ремонт автомобіля та заміна автозапчастин обійшовся Позивачу в 139 117 грн. 80 коп. (сто тридцять дев`ять тисяч сто сімнадцять гривень 80 копійок), що підтверджується відповідним рахунком фактурою № 505 від 02.11.2020 р., актом виконаних робіт № 505 від 02.11.2020 р. та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 213 від 02.11.2020 р. Вказує про те, що 28.10.2020 АТ «Страхова компанія «ІНГО» (надалі - Страховик) виплатило Позивачу на розрахунковий рахунок останнього страхове відшкодування в розмірі 55 026, 08 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч двадцять шість гривень 08 копійок). 05.11.2020 року Позивач звернувся до Страховика із заявою про перегляд суми страхового відшкодування, мотивуючи це понесеними матеріальними витратами на здійснення ремонту автомобіля в розмірі 139 117 грн. 80 коп. 22.01.2021 року Страховиком було прийнято рішення про доплату страхового відшкодування у розмірі 31 214,25 грн. (тридцять одна тисяча двісті чотирнадцять гривень 25 копійок). А 28.01.2021 р. вказану суму було сплачено Страховиком та отримано Позивачем. Таким чином, вказує про те, що АТ «Страхова компанія «ІНГО» було відшкодовано 86 240 грн. 33 коп., у рахунок страхового відшкодування застрахованої цивільно-правової відповідальності Відповідача. Отже, різниця між фактично понесеними матеріальними збитками у зв`язку зі здійсненням ремонту автомобіля (139 117 грн. 80 коп.) та сумою страхового відшкодування (86 240 грн. 33 коп.) становить 52 877 грн. 47 коп. Вказану грошову суму в розмірі 52 877 грн. 47 коп. Позивач вважає за необхідне стягнути з Відповідача. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, позивач зазначає про те, що внаслідок ДТП автомобіль Позивача зазнав механічних пошкоджень, для усунення яких позивачу необхідно було вживати заходи для його ремонту. Впродовж цього часу позивач та його родина не мали можливості користуватися особистим транспортним засобом, що призвело до порушення налагодженого способу життя. У зв`язку з фактичним пошкодження власного автомобіля Позивач зазнав страждань та змушений був витрачати час і зусилля, щоб налагодити сталий спосіб життя. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 52 877 грн. 47 коп., стягнути моральну шкоду в розмірі 15000 грн., та судові витрати в розмірі 10908 грн., що складаються з судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 гривень. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача в задоволенні позовних вимог заперечував. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення сторін, вважає позов таким, що підлягає до частковго задоволення, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 08 вересня 2020 року о 17 год. 40 хв. по вулиці Волошкова в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Тоуоtа Саmrу, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Peugeot 407, державний номерний знак [NUMBER] , яким управляла [PERSON] .Внаслідок вказаної ДТП відносно [PERSON] було складено протокол від 08 вересня 2020 року серії ДПР 18 № 177528 про адміністративне правопорушення. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.10.2020 року у справі № 369/11705/20 [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно дефектного акту № 6783 від 15.09.2020, складеного ФОП [PERSON] (Ідентифікаційний номер [NUMBER] ), який надає послуги з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів задля встановлення ступеню пошкодження автомобіля та здійснення його ремонту та рахунку-фактури № 505, вартість відновлюваних робіт автомобіля Тоуоtа Саmrу, державний номерний знак [NUMBER] , складає 139117,80 грн. Виконання відновлюваних робіт автомобіля Тоуоtа Саmrу, державний номерний знак [NUMBER] , підтверджується актом виконаних робіт № 505 від 02 листопада 2020 та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 213 від 02.11.2020 . 28.10.2020 АТ «Страхова компанія «ІНГО» виплатило Позивачу на розрахунковий рахунок останнього страхове відшкодування в розмірі 55 026, 08 грн. 05.11.2020 року Позивач звернувся до Страховика із заявою про перегляд суми страхового відшкодування, мотивуючи це понесеними матеріальними витратами на здійснення ремонту автомобіля в розмірі 139 117 грн. 80 коп. 22.01.2021 року Страховиком було прийнято рішення про доплату страхового відшкодування у розмірі 31 214,25 грн. 28.01.2021 р. вказану суму було сплачено Страховиком та отримано Позивачем. Таким чином, АТ «Страхова компанія «ІНГО» було відшкодовано Позивачу 86 240 грн. 33 коп. у рахунок страхового відшкодування застрахованої цивільно-правової відповідальності Відповідача. Різниця між фактично понесеними матеріальними збитками у зв`язку зі здійсненням ремонту автомобіля (139 117 грн. 80 коп.) та сумою страхового відшкодування (86 240 грн. 33 коп.) становить 52 877 грн. 47 коп. Вказану грошову суму в розмірі 52 877 грн. 47 коп. Відповідно до п.3 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім того, вищезазначені обставини визнаються сторонами у справі, а відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз`яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Згідно до ст. 1191 ЦК України та ст.38 п.2 ч.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Таким чином, подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України ). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач надав суду достатньо доказів на підтвердження своїх вимог про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, і на думку суду, дані докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми. А тому позов в цій частині підлягає повному задоволенню. Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується». Згідно п. 9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Враховуючи вищезазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди не підтверджені висновками медичних установ, в тому числі висновків соціально-психологічних досліджень, суд відмовляє позивачу у задоволені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п' ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано додатковий договір до договору про надання правової допомоги № 1 від 01.02.2021, згідно якого вартість наданих послуг склаадє 10000 грн., меморільний ордер від 01.02.2021 на суму 10000 грн., опис виконаних робіт № 0102. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (п. 268). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі -Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З огляду на викладене суд відзначає, що ЦПК передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) пов`язаність витрат з розглядом справи; 2) їх дійсність; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. До таких висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа № 755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19). Згідно з п.п. 3-6 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно опису виконаних робіт від 01.02.2021, до переліку робіт входить: ознайомлення з матеріаласи адміністративної справи № 369/11705/20 - 1000 грн., складання адвокатського запиту - 1500 грн., аналіз актуальної судової практики - 2000 грн., попередня усна консультація - 1500 грн., підготовка позову - 4000 грн. Таким чином, оцінюючи обґрунтованість вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що обсяг наданих послуг адвокатом в суді не відповідає критерію реальності, а тому заява підлягає частковому задоволенню, стягненню з відповідача підлягає 5000 грн. судових витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial