Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги, просить встановити факт, що частки у майні, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], є рівними; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]; визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 24.12.2012р., на ім'я [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON], частково недійсним. Вимоги позивач обґрунтував тим, що він є інвалідом І групи, перебував з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 24.04.1992р. по 17.02.1998р.. Розлучення було формальним. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 12.06.2012р. було встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з 1.01.1990р. по [INFO].. [INFO]. [PERSON] померла. 14.03.2012р. позивач подав заяву про прийняття спадщини, проте приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу в Київській області [PERSON] 9.08.2013р. відмовив у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю родинних стосунків та реєстрації шлюбу з померлою. 3.02.1993р. дружина [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на житло, видане ВО «Білоцерківшина», а саме, квартиру [ADDRESS]. Відповідач був зареєстрований у вказаному житлі з 9.12.2003р.. За життя дружина залишила заповіт від 13.07.1994р. на ім'я племінниці [PERSON]. Остання не повідомила нотаріуса про права позивача на спадкове майно, в результаті чого незаконно отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.12.2012р. на спірну квартиру, порушивши його право на отримання спадщини за законом. Квартиру [ADDRESS] позивач вважає спільним майном подружжя, яке було придбане ними за час сумісного проживання та належало їм на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Разом подружжя утримувало квартиру. Тому, на день смерті [PERSON] належала лише ? частка квартири, яку вона могла заповідати. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали. Відповідач позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що спадкодавець отримала зазначену квартиру по ордеру ще до одруження в зв'язку зі знесенням житла, в якому проживала, згодом приватизувала на себе. Позивач не був зареєстрований у спірній квартирі, мав власне житло. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 5.08.2013р. в задоволенні позову [PERSON] про визнання частково приватизації недійсною відмовлено. Дана квартира була лише особистою власністю [PERSON] і вона мала право розпорядитися нею на свій розсуд. Крім того, просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. Треті особи в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином. Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що [INFO]. померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. 14.03.2012р. [PERSON], [INFO], подав заяву до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу в Київській області [PERSON] про прийняття спадщини. 9.08.2013р. нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, що належить [PERSON], посилаючись на те, що особи, які спільно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу не є подружжям і не можуть успадковувати один після одного, крім того спадкодавець залишила заповіт, за яким усе належне їй на день смерті майно, заповіла [PERSON]. Наявність заповіту, виданого 13.07.1994р. підтверджується його копією у спадковій справі. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.1992р. по 17.02.1998р., що підтверджується відповідними свідоцтвами. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 12.06.2012р. було встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з 1.01.1990р. по [INFO].. 15.03.1979р. [PERSON] отримала ордер на квартиру [ADDRESS] в зв'язку з відселенням із власного будинку. 3.02.1993р. [PERSON] отримала свідоцтво на право власності на житло, видане ВО «Білоцерківшина»: квартиру [ADDRESS]. [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі з 9.12.2003р. і по теперішній час. Допитані в судовому засіданні свідки на стороні позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] мав власне житло, ймовірно спадкове, яке згодом продав, проте разом з [PERSON] постійно проживав у [ADDRESS]. 23.02.2012р. із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу в Київській області [PERSON] звернулася [PERSON]. 24.12.2012р. отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з квартири [ADDRESS]. У матеріалах спадкової справи № 3/2012 містяться і заява [PERSON] про прийняття спадщини, копії позовної заяви щодо спірного майна та рішення суду про встановлення факту проживання спадкодавця та позивача однією сім'єю, проте у вчиненні нотаріальних дій позивачу відмовлено. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 5.08.2013р. в задоволенні позову [PERSON] про визнання частково приватизації недійсною відмовлено. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог позивача, суд виходив з того, що встановлення факту рівності часток у майні, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, законодавством не передбачено, дана вимога за своїм змістом є позовною. Проте, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача щодо визнання спірної квартири спільним майном подружжя та визнанні за позивачем права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Приймаючи рішення, суд виходив з того, що відповідно до ч.1 ст.60 СК України: «Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).» Відповідно до ч.2 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»: «Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).» Проте, спірну квартиру суд вважає особистою приватною власністю спадкодавця [PERSON], яка одна мала право на зазначене житло на момент його приватизації, а також мала право розпорядитися ним за власним бажанням. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст.1261 ЦК України. Тому, доводи позивача щодо його права на спадкування за законом як одного з подружжя суд вважає безпідставними. З підстав, заявлених позивачем, свідоцтво про право на спадщину за заповітом визнане частково недійсним не може бути. Відмову нотаріуса позивачу у вчиненні нотаріальних дій суд вважає обґрунтованою та такою, що відповідає діючому законодавству. Позивач надав довідку до акта огляду МСЕК про свою інвалідність, проте не надав суду посвідчення інваліда, тому понесені судові витрати покладаються на нього. На підставі ст.ст. 60, 74, 3 СК України, ст.ст. 1216, 1219, 1235, 1261, 1301 ЦК України,

Outcome: dismissed