Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником вищезазначеного будинку. Відповідач є чоловіком її родички. В 2016 р. позивач, на прохання відповідача, зареєструвала [PERSON] у своєму будинку, однак останній там не проживав, жодного разу не з'являвся до вказаного будинку, не здійснював догляд за будинком, не сплачував комунальні платежі. Позивач до суду не з'явився, надав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, підтримує позовні вимоги та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в порядку статей 74, 76 ЦПК України, в судове засідання не прибув, про причини свого неприбуття суд не повідомив. Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не з'явився в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як вбачаєтся зі свідоцтва про право особистої власності на нерухоме майно від 13.01.2006 р., [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] Вказане право власності зареєстровано в Васильківському МБТІ 13.01.2006 р. та записано в реєстрову книгу № 2-12 реєстр 107 (а.с. 7-8). Відповідно до довідки Застугнянської сільської ради №204 від 02.06.2017 р., за адресою: [ADDRESS], зареєстровані троє чоловік: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). З акту обстеження умов проживання від 08.06.2017 р., затвердженого сільським головою Застугнянської сільської ради вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає з 02.02.2016 р. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 71,72 ЖК УРСР, оскільки відповідач перестав бути членом сімї власника житла. Відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З системного аналізу зазначених статей ЖК Української РСР в сукупності із ст. 29 ЦК України та нормами ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» можна зробити висновок, що право на зайняття наймачем та членами його сімї житлового приміщення наявне у них до тих пір доки воно (житлове приміщення) є їх місцем постійного і реального проживання, яке зареєстроване у встановленому порядку. Пленум Верховного суду України в своїй Постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 р., роз'яснив, що судовому розгляду підлягають спори пов'язанні з договором найму житлового приміщення, і зокрема, про визнання і втрату права на жиле приміщення… У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає на спірній житловій площі більш як шість місяців без поважних причин, ним не цікавиться, залишив його добровільно, перешкод в користуванні йому ніхто не чинив, а тому втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved