Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,1398 га, кадастровий номер 3223182001:01:010:0006, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул [PERSON], 14, яка належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 529397. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що 25 квітня 2015 року помер її син [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на вищевказану земельну ділянку. Позивач звернувся з заявою до Обухівської районної державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, що залишилося після смерті її сина, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом їй було відмовлено в звязку з тим, що нею не надано оригінал державного акту на земельну ділянку та рекомендовано звернутись до суду, оскільки оригінал державного акту втрачений. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач, Григорівська сільська рада Обухівського району Київської області, в судове засідання свого представника не направив, через канцелярію суду представником відповідача подано заяву, в якій він просить розглядати справу у його відсутність та ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Суд дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 26 квітня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 333415. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі і на земельну ділянку площею 0,1398 га, кадастровий номер 3223182001:01:010:0006, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. З. Космодемянської, 14 та яка належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 529397. Як вбачається з копії спадкової справи до майна померлого 26 квітня 2015 року [PERSON], заповіту померлий не залишив, єдиним спадкоємцем першої черги майна померлого за законом є його мати [PERSON], яка вчасно звернулась до Обухівської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Державний нотаріус Обухівської районної державної нотаріальної контори в своєму листі від 01 грудня 2015 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1398 га, кадастровий номер 3223182001:01:010:0006, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. З. Космодемянської, 14, в звязку з відсутністю у позивача оригіналу Державного акту на земельну ділянку на імя спадкодавця (а.с.18). Як встановлено в судовому засіданні, земельна ділянка площею 0,1398 га, кадастровий номер 3223182001:01:010:0006, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. З. Космодемянської, 14, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01083310065 та була передана спадкодавцю у власність. Зазначений акт було втрачено. При втраті (псуванні) державного акта на землю власнику видається відповідний дублікат, але в даному випадку про те, що оригінал правовстановлюючого документу було втрачено позивачка дізнався після смерті власника, в зв'язку з чим позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріуса. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.10.2015 року,земельна ділянка площею 0,1398 га, кадастровий номер 3223182001:01:010:0006, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. З. Космодемянської, 14, на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] У відповідності до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Так як судом встановлено, що інших осіб, які бажали успадкувати майно не встановлено, що підтверджує та не викликає у суду сумніву, щодо права на земельну ділянку в порядку спадкування за позивачем. Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємцями, згідно статті 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, таким є позивач по справі, в зв'язку з чим суд вважає, що позивач є належною особою та спадкоємцем за заповітом, а його звернення до суду є правомірним. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 3.5 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 1.03.2013р. зазначено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11, 29 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Як роз'яснено в п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим\~\~правовстановлюючим документом. Згідно\~ст.79 Земельного кодексу України\~земельна ділянка може бути обєктом права власності. За приписом\~ст.81 Земельного кодексу України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини. Відповідно до\~ст.392 ЦК України\~власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є визнання права. Як вбачається зі змісту ст.ст.\~10,\~11,\~60 ЦПК України, цивільне\~\~судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~\~Сторони та інші особи,\~\~які беруть участь у справі,\~\~мають рівні\~\~права\~\~щодо\~\~подання\~\~доказів,\~\~їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.\~\~Суд розглядає цивільні справи не інакше як\~\~за\~\~зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в\~\~межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін\~\~та\~\~інших\~\~осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини,\~\~на\~\~які\~\~вона посилається\~\~як\~\~на\~\~підставу\~\~своїх\~\~вимог\~\~або заперечень,\~\~крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням вищевикладених обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв'язок в сукупності приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved