Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 24.09.2014 року мотивуючи тим, що 31.08.2007 року Відкрите Акціонерне Товариство Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «Надра», та [PERSON] уклали кредитний договір № 113/П/13/2007/840, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти ( кредит) в доларах США на споживчі цілі, на загальну суму 42000 доларів США із розрахунку 14,49 % на рік строком з 31.08.2007 року по 19.08.2017 року. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. За договором поруки [PERSON] та [PERSON] зобов'язались відповідати перед позивачем як солідарні боржники. Відповідно до договору поруки [PERSON] поручилась перед позивачем за належне виконання [PERSON] зобов'язань, що витікають з кредитного договору, а саме: повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, сплатити інші платежі, передбачені договором, сплатити можливі штрафні санкції, при цьому виконати всі зобов'язання в тому ж порядку, який встановлений для [PERSON]. Кредит було отримано 31.08.2007 року, що підтверджено заявою про видачу готівки, отже позивачем умови договору було виконано. Відповідач [PERSON] умови договору порушив і станом на 28.03.2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 80 276,32 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.03.2014 року становить 817 014,10 грн., в тому числі несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов'язання, несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімального необхідного платежу та несплачена комісія. Відповідач уникає зустрічей з представниками позивача, не здійснює ніяких дій для погашення заборгованості. Позивач просить в судовому порядку стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за договором № 113/П/13/2007/840 від 31.08.2007 року в сумі 68 310,24 доларів США, 129 834,38 грн. та судові витрати по справі в розмірі 3654,00 грн. Представник позивача за довіреністю у справі Чапік Микола Миколайович в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та зазначив, що відповідачі умови кредитного договору не виконують, про розмір заборгованості повідомлялись неодноразово, рішенням суду було звернуто стягнення на іпотечне майно - земельну ділянку, яка належить [PERSON], однак рішення суду на даний час не виконувалось, виконавчий лист на примусове виконання не подавався, однак позивач має право не тільки звертати стягнення на предмет іпотеки, а й стягувати заборгованість за договором. При визначенні розміру заборгованості за даним позовом вартість земельної ділянки не враховувалась, оскільки її розмір до даного часу не визначений. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, надав до суду письмові заперечення проти позову в яких просив закрити провадження у справі щодо вимог заявлених до нього, оскільки є рішення суду про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а щодо вимог заявлених до [PERSON] відмовити в задоволенні оскільки вимоги заявлено з порушенням строків. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала до суду письмові заперечення проти позову, просила в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст.. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас , договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків ( ст.11 ЦК України). За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. 31.08.2007 року між Відкритим Акціонерним Товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «Надра», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 113/П/13/2007/840, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти ( кредит) в доларах США на споживчі цілі, на загальну суму 42000 доларів США із розрахунку 14,49 % на рік строком з 31.08.2007 року по 19.08.2017 року.( а.с.12-15). Згідно заяви на видачу готівки № 593 від 31.08.2007 року ( а.с.10) та валютного меморіального ордеру № 593 від 31.08.2007 року ( а.с.11) відповідачу [PERSON] було видано кошти в розмірі 42 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.08.2007 року становило 212 100 гривень. Відповідно до умов п.3.3.1, 3.3.2,3.3.3 кредитного договору відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 20 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не меншу, ніж зазначена в п.3.3.1 кредитного договору, а саме: 698,57 доларів США. Відповідно до п. 1.3.2 вносити плату за управлінням кредитом ( комісія) щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,1 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом ( без врахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити Банку), зазначених у п.1.1. цього договору. За перший та останні місяці користування кредитом плата розраховується виходячи із фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором ( а.с.7-9), відповідачем було порушено зазначені вище умови договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами в розмірі та у строки визначені кредитним договором і станом на 28.03.2014 року утворилась заборгованість, яка складається з: не сплаченого кредиту - 38 658,28 доларів США, несплачених відсотків - 29 651,96 доларів США, несплачена комісія - 2439,26 доларів США. Відповідно до п.4.2.4 кредитного договору позивач має право вимагати від відповідача дострокового виконання зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, якщо відповідач не вніс черговий платіж у термін визначений у п.3.3.3 кредитного договору. Відповідно до п.5.1 кредитного договору у разі прострочення строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.3.3.3 кредитного договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п.5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п. п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 кредитного договору він зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п.1.1 кредитного договору, за кожен випадок. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором ( а.с.7-9) позивачем було нараховані пеня та штраф за порушення відповідачем умов кредитного договору, які становлять: пеня за прострочення строків виконання зобов'язань - 5 326,82 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.03.2014 року становить 57 797,04 гривні та штраф за прострочення строків сплати мінімального платежу - 4200, 00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.03.2014 року становить 45 570,84 гривні. Отже, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 68310,24 доларів США (не сплаченого кредиту - 38 658,28 доларів США, несплачених відсотків - 29 651,96 доларів) та 129 834,38 гривень (несплачена комісія - 2439,26 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.03.2014 року становить 26 466,50 гривень, пеня за прострочення строків виконання зобов'язань -57 797,04 гривні, штраф за прострочення строків сплати мінімального платежу - 45 570,84 гривні), що не заперечується відповідачами. 31.08.2007 року між Відкритим Акціонерним Товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «Надра», та [PERSON] було укладено договір поруки № 1 до КД № 113/П/13/2007/840 від 31.08.2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] поручилась за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 113/П/13/2007/840 від 31.08.2007 року та додаткових угод до нього, в тому числі: повернути по 19.08.2017 року включно кредит у сумі 42 000,00 доларів США, сплати відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49 % річних ( із розрахунку фактичної кількості днів у періоді - 28/29/30/31/360), сплатити плату за управління кредитом із розрахунку -,1% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом ( без урахування розміру процентів, які позичальник повинен сплатити Банку), сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, сплатити можливі штрафні санкції, виконати зобов'язання в тому ж порядку, який встановлено для позичальника за кредитним договором. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'зання, вказаних у п.1.1. цього договору повністю ( чи у будь - якій частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.( а.с.16-17). Згідно п.2.1. договору поруки, кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь - якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому ( або в тій чи іншій його частині ). Поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по цьому договору, не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобов'язань і необхідності їх виконання поручителем.( п.2.2. договору поруки). Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що поручителю [PERSON] було направлено повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому ( або в тій чи іншій його частині ). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.08.2014 року, яке набрало законної сили 05.09.2014 року, задоволено позов ПАТ Комерційний банк «Надра» до [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки.( а.с.49-50). Даним рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді земельної ділянки загальною площею 0,1283 га, кадастровий номер 3220455500:04:005:0020, яка розташована [ADDRESS], цільового призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку та належить [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку КВ № 104087 від 03.11.2006р., виданого Терезинською селищною радою Білоцерківського району Київської області, зазначену в договорі іпотеки від 31.08.2007року в рахунок погашення боргу [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» за кредитним договором № 113/П/13/2007/840 від 31.08.2007 року в розмірі 80009 доларів 53 центи США, що складає 743888грн. 63 коп. Отже, земельна ділянка підлягає реалізації шляхом продажу ПАТ Комерційний банк «Надра» із застосуванням процедури продажу , за початковою ціною, визначеною сторонами в договорі іпотеки від 31.08.2007р. , або за ціною продажу предмета іпотеки встановленою за згодою між іпотекодавцем і іпотеко держателем, або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, в рахунок погашення боргу [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» за кредитним договором № 113/П/13/2007/840 від 31.08.2007 року в розмірі 80009 доларів 53 центи США. Відповідно до ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»( із змінами та доповненнями) роз'яснив, у яких випадках право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві, зокрема це: дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо. Із змісту п. 42 зазначеної постанови вбачається, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). В даному випадку позичальник [PERSON] є одночасно позичальником та іпотекодавцем, рішенням суду права позивача захищено в обраний ним спосіб шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначено суму заборгованості за кредитним договором, яка має бути погашена після реалізації іпотечного майна. Як зазначив в судовому засіданні представник позивача рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» за кредитним договором № 113/П/13/2007/840 від 31.08.2007 року на даний час не звернуто до виконання, розмір вартості земельної ділянки, яка підлягає реалізації в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, не визначено, а тому розмір заборгованості за кредитним договором, зазначений в даному позові, проведений без врахування попереднього рішення суду. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення оскільки в результаті обраного позивачем способу захисту своїх прав рішенням суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» за кредитним договором № 113/П/13/2007/840 від 31.08.2007 року, рішення суду не виконано, отже заявлені вимоги до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором не обґрунтовані належними та допустимими доказами. Вимоги заявлені до відповідача [PERSON] також не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не було дотримано умов договору поруки щодо повідомлення поручителя з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому або в частині, та з врахуванням рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач [PERSON] в письмових запереченнях просить закрити провадження у даній справі щодо вимог позивача заявлених до нього посилаючись на те, що існує рішення суду про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, а саме про звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд не приймає до уваги дані твердження оскільки рішення суду від 26.08.2014 року по справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «Надра» до [PERSON] ухвалено з приводу спору між тими самими сторона, про той самий предмет однак з різних підстав. Позивач має право звернутись до суду з вимогою про стягнення заборгованості за основним зобов'язанням лише за наявності доказів недостатньості суми, отриманої від реалізації предмета іпотеки. Заперечення відповідача [PERSON] щодо пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості з поручителя також не приймаються судом до уваги. Так, відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В п.24 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»( із змінами та доповненнями) зазначено, що якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до п.5.3. договору поруки дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору. Отже в договорі поруки вказано на подію, яка має неминуче настати, а саме належне виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору. Як вбачається з рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.08.2014 року позивач звернуся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки так як позичальником було порушено умови договору щодо сплати кредитних коштів у термін та в розмірі визначеному кредитним договором, тому згідно п. 4.2.4 кредитного договору банк реалізував своє право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.08.2014 року набрало законної сили 05.09.2014 року, отже позивач має право звернутись до поручителя з вимогою про погашення боргу за кредитним договором протягом шести місяців ( до 05.03.2015 року) при умові, якщо зобов'язання за кредитним договором в цілому чи в будь - якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому ( або в тій чи іншій його частині ), що передбачено умовами договору поруки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача в разі задоволення його вимог, а в даному випадку в позові відмовлено, тому стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed