Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 25.03.1997 року між позивачем та [PERSON] укладено торговий біржовий договір купівлі-продажу №1141. За вказаним договором [PERSON] продала, а позивач купила належний їй на підставі свідоцтва на право власності та свідоцтва на право спадщину домоволодіння розташоване за адресою: м.Херсон, вул.24-та Східна, 12. Договір купівлі-продажу №1141 від 25.03.1997 року зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації 26.03.1997 року за №24443 у реєстровій книзі №136. Але, починаючи з 2004 року згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню. Посвідчити договір нотаріально, позивач не має змоги, та як 19.12.1997 року у віці 66 років [PERSON] померла, спадкоємців в неї не має. Це позбавляє [PERSON] вільно розпоряджатися власним домоволодінням. У звязку з викладеним, позивач просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого за адресою м.Херсон, вул.24-та Східна, буд.12, укладеного Товарною біржею «Ізумруд» за №1141 від 25.03.1997 року, між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] дійсним та визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння розташоване: м.Херсон, вул.24-та Східна, буд.12 Ухвалою суду від 28.08.2017 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 22.05.2018 року розгляд цивільної справи призначено за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В останнє судове засідання не зявилася, просила здійснювати розгляд справи у її відсутність, надала згоду на ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - КП «ХДБТІ» в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справ у їх відсутність. Представник третьої особи - Першої Херсонської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, покладається на розсуд суду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно заповіту від 23.08.1996 року [PERSON] заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилось, то з чого воно б не складалось і взагалі все те, що буде належити їй на день її смерті [PERSON] 25.03.1997\~року між\~[PERSON]\~та [PERSON]\~було укладено\~Договір купівлі-продажу\~№1141.\~За вказаним\~договором [PERSON] продала, а [PERSON] купила, належний їй на підставі свідоцтва на право власності та свідоцтва на право спадщину домоволодіння, розташоване за адресою: м.Херсон, вул.24-та Східна, 12. Вказаний договір купівлі-продажу №1141 від 25.03.1997 року зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації 26.03.1997 року за №24443 у реєстровій книзі №136. Згідно актового запису про смерть № 4459 від 20.12.1997 року Міського відділу реєстрації актів громадянського стану м.Херсона, [PERSON] померла 19.12.1997 року. 10.05.2002 року [PERSON] звернулася до Першрї Херсонської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті 19.12.1997 року [PERSON] З матеріалів інвентарної справи №1020 на буд.12 по вул.24-та Східній в м.Херсоні вбачається, що [PERSON] належить буд.12 по вул.24-та Східній в м.Херсоні, право власності позивача на зазначену квартиру зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації 26.03.1997 року за №24443 у реєстровій книзі №136. Згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору купівлі-продажу №1141 від 25.03.1997 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст.227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов'язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] Отримавши державну реєстрацію в КП «Херсонське БТІ» права власності на буд.12 по вул.24-та Східній в м.Херсоні, яку [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу від 25.03.1997 року №1141, держава цим самим визнала право власності позивача на спірний житловий будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об'єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об'єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Тому в цьому контексті не має підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу №1141 від 25.03.1997 року, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок, розташованого по вул.24-та Східній в м.Херсоні. Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу №1141 від 25.03.1997 року, оформленого в Херсонської товарної біржі «Ізумруд» дійсним. Враховуючи зазначене, суд вважає позов [PERSON], обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved