Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 07.12.2006 року між ПАТ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір ZRFWAE00000212. Згідно договору позивач зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 106 050,00 грн. на термін до 06.12.2011 року, а відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. В забезпечення виконання зобов`язання за договором ZRFWAE00000212 між позивачем та відповідачами було укладено договір поруки з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] 25.12.2008 року позивач своїм листом повідомив відповідача [PERSON] про підвищення в односторонньому порядку починаючи з 01.02.2009 року відсоткової ставки за кредитом до 27,48 % на рік. Відповідно до ст..558 ч.1 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином судом встановлено, що позивач збільшив відсоткову ставки без згоди поручителя та без належного оформлення такої згоди. Дана зміна зобовязання призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя. За даних обставин порука вважається припиненою. Така зміна основного зобов'язання до боржника за кредитом [PERSON], на час даних правовідносин, є правомірною. Відповідач [PERSON], який є позичальником, не виконує належним чином прийняті на себе зобов'язання, що передбачені вимогами кредитного договору, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. В порушення умов договору та норм закону [PERSON], взяті зобов`язання не виконав і станом на 12.02.2015 року має заборгованість в розмірі 763 956,97 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 84378,53 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 208114,20 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 5790,33 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 465 673,91 грн. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити в його відсутність, подавши про це письмову заяву, проти заочного рішення не заперечив. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення судових повісток на 10-00 годину 07.07.2015 року, на 09-20 годину 21.09.2015 року, що згідно ст.74 ч.6 ЦПК України є належним судовим викликом та до суду не зявилися, причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали. Судовий розгляд проведено в заочному порядку. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Встановлено, що 07.12.2006 року між ПАТ «ПриватБанк» та відповідачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір ZRFWAE00000212. Згідно договору позивач зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 106050,00 грн. на термін до 06.12.2011 року, а відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідач [PERSON], який є позичальником, не виконує належним чином прийняті на себе зобов'язання, що передбачені вимогами кредитного договору, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання. Також, 07.12.2006 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки ZRFWAE00000212/1 згідно з яким [PERSON] поручився перед банком за виконання відповідачем зобов`язаннь за кредитним договором. На підставі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом та не випливає із суті кредитного договору. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідач спростувань розрахунку позивача не надав. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Позивач обрахував пеню за період з 2006 року по день звернення до суду. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ст.253 ЦК України\~\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст.261 ЦК України\~). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2012 року міститься висновок про те, що до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік згідно із ст. 258 ЦК України, який обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається за правилами ст.253 ЦК України з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок та нараховується за кожен день у межах позовної давності за основною вимогою. Позивач звернувся до суду 01.04.2015 року. Таким чином позивач має право на нарахування та стягнення пені за період з 01.04.2014 року до 01.04.2015 року. Згідно п.п.4.1 Кредитного договору, банк має право нараховувати пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Згідно розрахунку наданого банком, прострочений платіж за останні 2 роки перед зверненням до суду був незмінним. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що сума пені підлягає зміні до 46 197,24 грн. (84378,53 х 0,15 % х 365 днів) Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими частково. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, на підставі вищевикладеного та

Outcome: partial