Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з наявними позовними вимогами зазначивши ,що з лютого місяця 2011 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі під час якого ними було придбано легкові автомобілі марки ,,HYUNDAI ACCENT,, д.н.з. [NUMBER] 2008 року виробу вартістю-100\~000 гр. та ,,ВАЗ21104,, 2006 року виробу д.н.з. [NUMBER] вартістю 56\~000 гр. які зареєстровано за відповідачем. Після розірвання в 2015 році шлюбних стосунків ,позивач мала намір здійснити розподіл наявного майна, але їй стало відомо про те,що відповідач без її відома здійснив відчуження наявних автомобілів які являються їх спільною власністю ,що і спонукало позивача звернутися до суду з позовом про стягнення грошової компенсації від вартості частки у спільному майні. В судовому засіданні позивач підтримала заявлений позов ,просить його задовольнити так,як придбані за час спільного проживання в шлюбі транспортні засоби являються їх спільною з відповідачем власністю тому просить стягнути з відповідача на її користь ,як грошову компенсацію за належну їй частину в відчужених відповідачем автомобілях -78\~000 гр.00 коп. Представник позивача підтримав заявлений позов, просить його задовольнити та посилається на положення ст.60 СК України, у відповідності до змісту якої майно набуте подружжям за час шлюбу належить подружжю на праві спільної сумісної власності незалежно від того ,що один з подружжя не мав самостійного заробітку, а займався веденням домашнього господарства чи здійснював догляд за дітьми .В обґрунтування заявленого позову подав до матеріалів справи ,як судову практику зданих спорів, копії судових рішень місцевих судів м.Миколаєва, м.Дніпро та одне рішення апеляційного суду м.Києва (а.с.29-41). Присутній в судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо можливості задоволення позову та пояснив суду ,що автомобілі на які посилається позивач по справі дійсно були придбані під час шлюбу сторін ,але за особисті кошти відповідача які були зібрані ним ще до укладення шлюбу, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими,просить відмовити в їх задоволенні. Звернув увагу суду, що позивачем не надано в судове засідання відповідних доказів якими б стверджувалось те, що відповідач придбав легкові автомобілі за кошти які були нажиті під час шлюбу з позивачем. Крім того представник відповідача вважає, що і розмір компенсації яку вимагає позивач по справі належним чином не обґрунтовано так, як вартісна оцінка автомобілям не робилась ,а на час подання позивачем позову до суду та його розгляду в суді легкові автомобілі зазначені позивачем у відповідача відсутні так, як дані транспортні засоби було відчужено ним ще в жовтні та листопаді місяці 2015 року. Неодноразово належним чином повідомленні(повістками та через ЗМІ) і залучені ухвалою суду в якості третіх осіб особи, що придбали наявні транспортні засоби ,в судове засідання не з»явились. Клопотань про відкладення розгляду справи на іншу дату від них до суду не надходило тому суд за клопотанням сторін проводив розгляд справи без участі третіх осіб. Суд заслухавши пояснення позивача ,його представника та представника відповідача , дослідивши матеріали справи вважає що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що сторони 03 лютого 2011 року зареєстрували свій шлюб у Чорнобаївському районному відділу юстиції за № 9.Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [INFO] який знаходиться на утриманні позивача. 31 серпня 2015 року ,на підставі рішення Чорнобаївського районного суду, шлюб між сторонами було розірвано про ,що свідчить відповідний запис у паспорті позивача (ас.5).Після розірвання шлюбних відносин ,сторони стали проживати окремо в різних населених пунктах Чорнобаївського р-ну Черкаської області. Згідно до витягу відділення РЕР ВДАІ (по обслуговуванню Чорнобаївського р-ну ас. 8-9 та 49), за відповідачем 05.03.2014 року ,було зареєстровано легковий автомобіль марки,, ,,HYUNDAI ACCENT,, ДНЗ. СА7805 ВО 2008 року виробу,а 01.11.2014 року і автомобіль марки ,,ВАЗ21104,, 2006 року виробу д.н.з. [NUMBER]. У відповідності до копії довідки Територіального сервісного центра (ас.52) наявні транспортні засоби в жовтні місяці 2015 року відчужено відповідачем третім особам. В обґрунтування розміру матеріальної компенсації за належну позивачу частку в наявних транспортних засобах, представник позивача подав в судове засідання витяг з комп»ютерного сайту щодо розмішення оголошень продажу легкових автомобілів з зазначенням ціни визначеної власниками даних транспортних засобів (а.с.59-66). Змістом ст.ст.60, 63 та 71 СК України, визначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя , об»єкти даного права та здійснення подружжям права спільної сумісної власності. Положеннями ч.4 ст.71 СК України визначено можливість присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності. Диспозицією ст.ст.325 та 386 ЦК України 2003 року обумовлено зміст права приватної власності та засади його захисту. Пунктом 23 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 ,,Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя,, визначено, що не може належати до спільної сумісної власності майно подружжя, набуте під час шлюбу одним з подружжя за свої особисті кошти . Змістом ч.1 ст.60 ЦПК України визначено обов»язок сторони довести обставини на які вона посилається ,як на підставу своїх позовних вимог. В даному ж випадку, суд не може визнати належними доказами надані представником позивача копії судових рішень місцевих судів м.Миколаєва, м.Дніпра та Апеляційного суду м. Києва для задоволення позовних вимог його довірителя (позивача по справі), що розглядаються за місцем проживання позивача так, як надані копії цих рішень було постановлено даними судами дещо з інших позовних вимог . Крім того позивачем та його представником не було доведено в судовому засіданні ,що придбані відповідачем за період шлюбу транспортні засоби саме за кошти отримані внаслідок їх спільної з позивачем трудової чи іншої діяльності під час шлюбу. Тобто, позивачем не тільки необґрунтовано розмір компенсації ,що підлягала стягненню з відповідача, а й не надано ніяких суду доказів про те ,що джерелом набуття наявних легкових автомобілів були саме спільні сумісні кошти, або спільна праця подружжя, що могло б стверджуватись в судовому засіданні відповідними довідками з органу місцевого самоврядування, або показаннями сусідів, знайомих сторін, кредитними договорами чи іншими документами. Відповідних клопотань про залучення даних документів та допиту в судовому засіданні сусідів чи інших громадян в якості свідків по питанню підтвердження придбання відповідачем легкових автомобілів саме за кошти набуті від спільного ведення господарства чи іншої трудової діяльності сторін ,від позивача та його представника до суду не надходило,що стверджується і звукозаписом судових засідань. Твердження ж представника позивача ,як на підставу для задоволення позову на положення ст.60 СК України суд вважає неприйнятним так,як сам по собі факт придбання відповідачем в період шлюбу спірного майна на особисті кошти ,або на кошти не пов»язані з ведення спільного з позивачем господарства ,не може вважатися об»єктом спільної сумісної власності на,що звертає у своїх правових позиціях і Верховний Суд України у справі № 6-801 цс16 від 7 вересня 2016 року. Таким чином суд вважає, що позивачем та його представником не було виконано вимог ч.1 ст.60 ЦПК України та не доведено в судовому засіданні обставин на які вони посилались, як на підставу своїх обґрунтувань ,що являється підставою для відмови задоволенні позову . Понесені позивачем при поданні до суду судові витрати . задоволенню не підлягають в зв»язку з відмовою в задоволенні позову .

Outcome: dismissed