Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги до [PERSON] тим, що 05.03.2017 близько 11 год. 13 хв., [PERSON] , керуючи мотоциклом «GEONGN-150-11», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по вул. Великій Житомирській в центрі м. Радомишль Житомирської області, де на нерегульованому перехресті з вулицею Купальна, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме: не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу відповідно реагувати на її зміну (п. 2.3 б) вказаних Правил), під час руху на мотоциклі не був в застебнутому мотошоломі і перевозив неповнолітнього пасажира [PERSON] , [INFO] , без застебнутого мотошолому (п. 2.3 г) вказаних Правил), залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки і стану транспортного засобу не дотримався безпечної дистанції та інтервалу (п. 13.1 вказаних Правил), на нерегульованому перехресті, де обгін заборонено, почав здійснювати обгін автомобіля ВАЗ-2107, реєстраційний номер [NUMBER] , (п. 14.6 а) вказаних Правил), що під керуванням [PERSON] рухався в попутному напрямку і здійснював поворот ліворуч, в результаті чого здійснив дотичне зіткнення з вказаним автомобілем на зустрічній смузі руху. В результаті зіткнення пасажир мотоцикла «GEONGN-150-11», реєстраційний номер [NUMBER] , неповнолітній [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому в ділянці верхньої третини правого плеча, садна правої кисті, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеню важкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я. Наслідки дорожньо-транспортної пригоди у вигляді заподіяння потерпілому [PERSON] тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості знаходяться в прямому причинному зв`язку з неправомірними діями водія мотоцикла «GEONGN-150-11», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , які виразилися в порушенні ним вимог п.п. 2.3 б), г), 13.1, 14.6 а) Правил дорожнього руху України. Вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 27.06.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн. без позбавлення права керування транспортним засобом. На підставі ст. 1 Закону України «Про амністію» звільнено [PERSON] від призначеного покарання. При цьому, потерпілий [PERSON] після вчиненого кримінального правопорушення в період з 05.03.2017 по 15.03.2017 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні комунальної установи «Радомишльська центральна районна лікарня» та відповідно до розрахунку, проведеного у відповідності до вимог п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 16.07.1993 № 545, загальна сума витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого становить 9 160,00 грн. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1206 ЦК України, п.п. 1, 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 16.07.1993 № 545, сума, витрачена на лікування потерпілого від злочину, підлягає стягненню до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я, у сумі фактичних витрат з винних осіб, тобто з [PERSON] .. Враховуючи, що дані кошти [PERSON] не відшкодовано, прокурор, в силу ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України, ст.ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 16.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання без виклику сторін. Судом було направлено сторонам копії ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу також надіслано і копію позову з додатком. Поштові відправлення, адресовані відповідачу, направлені останньому за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулося до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Крім того, на веб-сайті «Судова влада» суду було розміщено оголошення про розгляд даної справи, і роз`яснено відповідачу право на заявлення відповідних заяв по суті справи. Таким чином, враховуючи вжиття судом всіх передбачених законом заходів для сповіщення відповідача, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про розгляд справи. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд приходить до наступного. У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на вимоги своїх вимог або заперечень. Вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 27.06.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн. без позбавлення права керування транспортним засобом. На підставі ст. 1 Закону України «Про амністію» звільнено [PERSON] від призначеного покарання. Відповідно до тексту вироку, 05.03.2017 близько 11 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи мотоциклом «GEONGN-150-11», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по вул. Великій Житомирській в центрі м. Радомишль Житомирської області, де на нерегульованому перехресті з вул. Купальна порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу відповідно реагувати на її зміни (п.2.3 б) вказаних Правил), під час руху на мотоциклі не був в застебнутому мотошоломі і перевозив неповнолітнього пасажира [PERSON] , [INFO] , без застебнутого мотошолому (п.2.3 г) вказаних Правил), залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки і стану транспортного засобу не дотримався безпечної дистанції та інтервалу (п.13.1 вказаних Правил), на нерегульованому перехресті, де обгін заборонено, почав здійснювати обгін автомобіля ВАЗ- 2107, реєстраційний номер [NUMBER] , (п.14.6 а) вказаних Правил), що під керуванням [PERSON] рухався в попутному напрямку і здійснював поворот ліворуч, в результаті чого здійснив дотичне зіткнення з вказаним автомобілем на зустрічній смузі руху. Внаслідок вказаної дорожньо-транспорної пригоди, пасажир мотоцикла неповнолітній [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому в ділянці верхньої третини правого плеча, садна правої кисті, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеню важкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я. Наслідки дорожньо-транспортної пригоди у вигляді заподіяння потерпілому [PERSON] тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості знаходяться в прямому причинному зв`язку з неправомірними діями водія мотоцикла [PERSON] , які виразилися в порушенні ним вимог п.п. 2.3 б), г), 13.1, 14.6 а) Правил дорожнього руху України (а.с.9-10). Згідно відповіді на запит від 10.04.2019 № 572, наданої Радомишльською ЦРЛ заступнику керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області Ревелюку С.В., [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Радомишльської ЦРЛ з 05.03.2017 по 15.03.2017 (10 ліжко-днів), загальна вартість лікування склала 9 160,00 грн. Кошти не відшкодовано (а.с.7). З листа фінансового управління Радомишльської міської ради Житомирської області від 12.04.2019 № 03-19/187 вбачається, що Радомишльська ЦРЛ є бюджетною установою та утримується за рахунок міського бюджету (а.с.8). Положеннями ст. 1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 16.07.1993 № 545, визначено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та відповідно до ст. 1206 ЦК України,

Outcome: approved