Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він уклав шлюб з відповідачем, зареєстрований у встановленому законом порядку, від якого сторони мають неповнолітніх дітей, щодо місця проживання та порядку виховання яких у сторін виник спір. У зв'язку з тим, що їх спільне життя не склалося, сторони не ведуть спільного господарства, вважає, що збереження шлюбу за цих обставин є неможливим і просить розірвати його шлюб із відповідачем та залишити сина на вихованні та проживанні у батька, а дочку - у матері. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову у повному обсязі. В судовому засіданні представник третьої особи вважав за доцільне залишення неповнолітнього сина на проживання з батьком. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є дружиною позивача, з яким склалися складні особисті відносини через його подружню зраду. Вони проживають разом з дітьми в одному приватному будинку. Останній рік позивач завозить дітей до школи. Спільним утриманням дітей вони з чоловіком не займаються вже майже три роки. Син хоче бути з татом, але розривати дітей між батьками не потрібно. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач та відповідач є її батьками. Зі своїм батьком вона не спілкується, але з меншими дітьми він спілкується. Не один раз до неї та матері відбувалося рукоприкладство з боку батька. Деякі речі купує для [PERSON] батько, але від нього зараз почала виходити агресія по відношенню до матері та сестри. Батько не раз висловлювався в присутності дітей непристойними словами, інколи застосовував фізичну силу. [PERSON] виявив бажання бути з татом після здійснення на нього впливу. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні висловив своє бажання проживати з батьком, але з мамою у нього добрі стосунки. Він проживає в будинку з батьками в окремій кімнаті, уроки робить сам, на батьківських зборах в школі останній раз був батько. На природу виїздив з батьком або з мамою. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, думку неповнолітнього та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимоги, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 20.11.1992 року, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2185. Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 112 СК України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.ст.160, 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитини, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовьязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровья та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач та відповідач припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Відносини, які склалися між позивачем та відповідачем привели до взаємного відчуження, згуби любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя позивача та відповідача, як подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. За таких обставин суд вважає можливим розірвати шлюб між сторонами. Оскільки законом передбачено спільне вирішення батьками питання виховання дитини, а тому позовні вимоги про залишення дитини на вихованні у одного з батьків є безпідставними. Як вбачається з довідки КП «ВЖРЕП №6» Житомирської міської ради №109 від 14.01.2014 року та акту обстеження умов проживання від 13.05.2014 року, діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом з батьками: [PERSON] та [PERSON] у приватному житловому будинку по [ADDRESS]. Позивач та відповідач також зареєстровані за місцем проживання по вказаній адресі. Вказані обставини визнані сторонами в судовому засіданні. З огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів його окремого проживання з відповідачем, а наявні в матеріалах справи докази навпаки свідчать про те, що позивач та відповідач проживають та зареєстровані в одному житловому будинку разом з дітьми, а тому не має підстав для визначення, відповідно до ст. ст.160, 161 СК України, місця проживання з одним із батьків, як малолітньої дитини [PERSON] так і дитини, яка досягла чотирнадцяти років [PERSON]. Крім того, згідно ст.160 СК України, місце проживання [PERSON], який досяг чотирнадцяти років, вирішується ним самим, а не судом. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги в частині залишення дітей на вихованні і проживанні з одним із батьків, не підлягають до задоволення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial