Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача суму боргу за строковим договором-заявою банківського вкладу у розмірі 35\~554,07 грн., а також моральну шкоду у розмірі 5\~000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 листопада 2014 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено Договір-заяву банківського строкового вкладу № 307231/29516/1-14 в національній валюті з виплатою відсотків в кінці строку, що підтверджується квитанцією № 31537572, відповідно до якої позивач вніс 35\~947,16 грн. Строк дії договору з 28 листопада 2014 року по 28 грудня 2014 року зі сплатою 25,00 % річних. 29 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір-заяву банківського вкладу № 30723132035/3-14 в національній валюті з виплатою відсотків в кінці строку, що підтверджується копією договору та квитанцією про внесення грошових коштів. Після закінчення дії Договору-заяви № 30723132035/3-14 були сплачені усі нараховані відсотки, однак у поверненні основної суми депозитного вкладу 36\~554,07 грн. відмовлено. Таким чином, відповідач порушив умови Договору. Позивач 26 березня 2015 року подав заяву про закриття поточного рахунку, однак жодної відповіді з боку банку надано не було, тобто відповідач порушив зобовязання за вищезазначеним Договором-заявою та прострочив його виконання. Зважаючи на те, що строк дії укладених Договорів-заяв сплив, а позивач добросовісно виконав їх умови, шляхом внесення грошових коштів на депозитний вклад, позивач вимушений звернутися до суду із позовною заявою щодо стягнення з відповідача суми боргу. Окрім матеріальної шкоди, позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в погіршенні стану здоровя, а саме підвищився артеріальний тиск, він став знервованим та порушився режим сну. Внаслідок неотримання грошових коштів від відповідача позивач був вимушений позичати кошти на існування, а тому моральну шкоду позивач оцінює у 5\~000,0 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно до ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28 листопада 2014 року сторони уклали Договір-заяву банківського строкового вкладу № 307231/29516/1-14 відповідно до умов якого, вкладник вносить а банк приймає грошові кошти в національній валюті строком на 1 місяць, з 28.11.2014 року по 28.12.2014 року, з виплатою відсотків в кінці строку на суму 35\~947,16 грн. (а.с. 9). Свої зобовязання за цим Договором-заявою позивач виконав, про що свідчить меморіальний ордер № 31537572 від 29 листопада 2014 року, згідно якого позивачем було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 35\~947,16 грн. (а.с. 8). По закінченню строку депозитного вкладу його було переукладено шляхом укладення нового Договору-заяви банківського вкладу № 307231/32035/3-14 від 29 грудня 2014 року, відповідно до умов якого, вкладник вносить а банк приймає грошові кошти в національній валюті строком на 3 місяці, з 29.12.2014 року по 29.03.2015 року, з виплатою відсотків в кінці строку на суму 36\~554,07 грн. (а.с. 7). Свої зобовязання позивач виконав, про що свідчить меморіальний ордер № 331745974 від 29 грудня 2014 року, згідно якого позивачем було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 36\~554,07 грн. (а.с. 35). 26 березня 2015 року, позивач звернувся на адресу відповідача з заявою про закриття договору № 307231/32035/3-14 від 29 грудня 2014 року та видачею йому депозитного вкладу та відсотків за вкладом, яка отримана відповідачем вх.. № 10/030-01-1005 від 26.03.2015 року (а.с. 34). Відсотки за договором № 307231/32035/3-14 від 29 грудня 2014 року були виплачені позивачу у розмірі 1\~752,46 грн., що підтверджується заявою про видачу готівки № 3214997 від 30.03.2015 року (а.с. 10). Станом на день розгляду справи зобовязання щодо повернення суми депозитного вкладу відповідачем не виконане, вклад за договором № 307231/32035/3-14 від 29 грудня 2014 позивачу не повернуто. Таким чином, Відповідачем були порушені умови п. 5 Договору-заяви № 307231/32035/3-14 від 29 грудня 2014 року, відповідно до змісту якого вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку дії договору. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад ( депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі , у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п. 3.3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого\~Постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу\~(депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1, 2, 4\~ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Частиною 5\~ст. 1061 ЦК України\~передбачено обов'язок банку щодо виплати вкладникові процентів на суму вкладу у розмірі , встановленому договором банківського вкладу. Згідно\~ст. 1066 ЦК України\~за договором банківського вкладу банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до положень\~ст. 1074 ЦК України\~обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Згідно зі\~ст. 629 Цивільного кодексу України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦКУ\~визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, а згідно ч. І\~ст.530 ЦКУ\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. З огляду на наведене, та той факт, що станом на 06 травня 2015 року відповідачем не виконано умови договору щодо повернення вкладу, суд вважає, що в цій частині позовних вимог позов підлягає задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму вкладу за договором у розмірі 36\~554,07 грн. Що стосується заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.\~\~\~\~ Відповідно до вимог\~ст. 611 ЦК України\~в разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з укладених сторонами договорів банківського вкладу, за порушення зобовязання відшкодування моральної шкоди договором не передбачено а стягнення моральної шкоди відповідно до вимог\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~також є безпідставним, так як\~\~п. 5\~ст. 4\~\~цього закону\~передбачає, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя продукцією у випадках, передбачених\~\~законодавством. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі є договірними і відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення ні спірним договором про банківський вклад (депозит), ні законом не передбачено. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що позивачем не доведено наявності моральної шкоди, не надано доказів її завдання, та не доведено причино-наслідковий зв'язок між діями відповідача та заподіянням внаслідок цих дій моральної шкоди позивачу, отже, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.. Відповідно до\~ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір за позовну заяву майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави, становить 365,54 грн. На підставі \~ст.ст.\~23, 526, 530, 611, 615, 629, 1058,\~1061,\~1066,\~1067,\~1074 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та

Outcome: partial