Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт сумісного проживання однією сім'єю, без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 01.04.2005 року до моменту укладення шлюбу; визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності; поділити об'єкт спільної сумісної власності подружжя - квартиру [ADDRESS], шляхом визнання права власності на неї у частках; визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 4/5 частин квартири [ADDRESS]; стягнути з відповідача судові витрати; роз'яснити, що рішення суду є підставою для перереєстрації прав власності в Державній реєстраційній службі України, в державному реєстр речових прав на нерухоме майно, посилаючись на наступні обставини. З 01.04.2005 року сторони перебувають у фактичних шлюбних відносинах. Живуть разом, ведуть спільне сімейне господарство. 22.02.2014 року між ними зареєстровано шлюб, та вони продовжують проживати спільно, однією сім'єю. В період спільного проживання, ними було придбано спільне майно - квартира [ADDRESS], яка була придбана 29.04.2014 року, у кредит, що надавався ПАТ «УКРСИББАНК». Кредит був погашений в повному обсязі та заборону (іпотеку) з квартири було знято. Кредитний договір та договір купівлі-продажу був укладений відповідачкою за згодою позивача, в інтересах сім'ї. При сплаті платежів за кредитом сторони використовували як кошти, що були нажиті ними під час спільного сумісного життя, так і кошти, що були особистими збереженнями, що були нажиті до початку сімейного життя. Коли позивач запропонував дружині зареєструвати право спільної сумісної власності, шляхом розділу часток зареєстрованих прав власності на спірну квартиру, між ними виникли суперечності стосовно розміру часток, оскільки кожен з них має свої уявлення стосовно того, що було сплачено за рахунок нажитих коштів під час спільного сумісного життя, а що було сплачено за рахунок особистих накопичень, що були відкладені до того як вони стали проживати однією сім'єю. Позивач вважає, що має право на 1/5 частку в праві власності на квартиру, оскільки 3/5 було сплачено за вказану квартиру з особистих коштів його дружини, а 2/5, було сплачено з коштів, які вони нажили разом. Окрім того, зараз сторони не ведуть спільного господарства і не проживають однією сім'єю, та планують розлучитися але в іншому судовому процесі. Порядок спільного користування спірною квартирою, ними визначено на підставі домовленостей і спору, з цього питання, не виникає. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні наполягав на своїх вимогах, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] від імені [PERSON] підтвердив викладені у позовній заяві обставини щодо сумісного проживання та участі позивача у виплаті коштів за квартиру, але заперечував проти визнання за позивачем права власності на 1/5 частину спірної квартири. Письмові заперечення до суду не надавалися. Про права третіх осіб на спірне житло в судовому засіданні сторони не заявляли. Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області в судовому засіданні проти позову в частині визнання права не заперечував, заперечував проти встановлення порядку виконання рішення, що воно є підставою для перереєстрації прав власності в Державній реєстраційній службі України в державному реєстр речових прав на нерухоме майно. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень представників сторін, представлених письмових доказів. Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. У судовому засіданні встановлено і підтверджено представниками сторін, що спільно проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01.04.2005 року до моменту укладення шлюбу - до 22 лютого 2014 року. 22 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 22 лютого 2014 року, актовий запис № 204. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах сторони набули права власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 55,5 кв. м., житловою площею 20,4 кв. м., яка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки між ПАТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір із цільовим призначенням - придбання квартири [ADDRESS], загальною площею 55,5 кв. м., житловою площею 20,4 кв. м., про що свідчить дублікат договору купівлі-продажу від 29 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 542, який виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 29 квітня 2008 року за реєстровим № 2108. Кредит був погашений в повному обсязі та заборону (іпотеку) з квартири було знято, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 20040472 від 04 квітня 2014 року. При сплаті платежів за кредитом сторони використовували як кошти, що були нажиті ними під час спільного сумісного життя, так і кошти, що були особистими збереженнями, що були нажиті до початку сімейного життя. Вищезазначені угоди були укладені [PERSON] за згодою [PERSON], в інтересах сім'ї. Відповідно до ст. ст. 328, 392 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 62 СК України - якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, придбане подружжям в період шлюбу, належить чоловіку й дружині на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене законом чи договором. За ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, части майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу - Право спільної сумісної власності подружжя. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї ч. 4 ст. 65 СК. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов частково обґрунтованим, встановити факт сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01.04.2005 року до моменту укладення шлюбу - до 22 лютого 2014 року; визнати квартиру [ADDRESS], загальною площею 55,5 кв. м., житловою площею 20,4 кв. м., об'єктом спільної сумісної власності подружжя; поділити об'єкт спільної сумісної власності подружжя - квартиру [ADDRESS], загальною площею 55,5 кв. м., житловою площею 20,4 кв. м., шляхом визнання права власності на неї в таких частках: - визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності на 4/5 частин квартири [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 1031,0 грн. В частині позовних вимог щодо встановлення порядку виконання рішення, що воно є підставою для перереєстрації прав власності в Державній реєстраційній службі України в державному реєстр речових прав на нерухоме майно, відмовити. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial