Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 27.02.2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, вони мають різні погляди на шлюб, сім`ю та її цінності, дружина нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи постійно виникають сварки, зверхньо ставиться до нього, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами, сім`я існує формально. Просив шлюб розірвати, дитину залишити проживати з відповідачем, покласти на відповідача судові витрати. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач надала до суду заява в якій зазначила, що позовні вимоги визнає. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27.02.2018 року, який було зареєстровано Коростенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №22. Мають спільну малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років - визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років - визначається нею самою. Оскільки сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 908,00 грн. відповідачем повернута [PERSON] в добровільному порядку до ухвалення судом рішення по справі, що стверджується копією квитанції від 30.06.2021 року, тому стягненню не підлягає.

Outcome: approved