Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він та відповідачка, яка є його бабусею, являються власниками однокімнатної квартири [ADDRESS] та йому на праві власності належить 5/6 частини даної квартири, а відповідачу 1/6 частини квартири. Відповідачка у спірній квартирі не мешкає, за комунальні послуги не сплачує, не слідкує за станом квартири, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та мешкає за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з пропозицією придбати її 1/6 частину квартири, однак відповіді не отримав. Вважає, що з технічної точки зору однокімнатна квартира не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування квартирою є неможливим, оскільки співвласниками є особи різного полу, віку та у разі спільного користування квартирою неможливо буде дотримуватись існуючих санітарних та житлових норм, у зв'язку з чим просить суд припинити право власності відповідача на її 1/6 частину квартири та визнати за ним право власності на вказану частину квартири. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та вказав, що відповідачці належить окрім 1/6 частини однокімнатної квартири [ADDRESS], квартира [ADDRESS], однак дана квартира перебуває у непридатному для проживання стані, у відповідача не має ключів від квартири по просп. Гагаріна, тому вона не може там проживати, крім того, відповідач запропонувала продати позивачу свою частину однак, позивач не погоджується, також представник позивача не погоджувався із висновком експерта, так як вартість 1/6 частини квартири є заниженою. Суд, вислухавши доводи позивача його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази та висновок експерта, роз'яснення експерта, приходить до наступного. Відповідно до рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.11.2011 року за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] та визнано право власності за [PERSON] на 5/6 частин вказаної квартири (а.с. 6-8). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], вказана квартира є однокімнатною, житловою площею 16,1 кв.м. (а.с. 11-12). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.01.2015 року, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/1 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 116). У судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі - [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 14.02.2003 року, (а.с. 142) та співвласником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 1996 року комісією по приватизації житлового фонду ХДП «Завод ім.. Малишева» (а.с. 141). Доказів того, що позивачу належить інше житло на праві власності, окрім 5/6 частин квартири [ADDRESS], сторонами подано не було. Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.01.2012 року, ухваленої у справі № 6-81цс-11, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, припинення права власності на 1/6 частину квартири відповідача не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім'ї. Частиною 2 статті 365 ЦК України передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10774 від 08.12.2014 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 202547,00 грн., а вартість 1/6 частини даної квартири 33 758,00 грн. Позивачем 09.02.2015 року на депозитний рахунок суду внесено вартість 1/6 частини квартири у розмірі 33758,00 грн. (а.с. 120). У судовому засіданні експерт роз'яснюючи свій висновок зазначила, що нею при визначені вартості квартири використовувався один з трьох можливих методів дослідження - порівняльний, при складані висновку їй використовувалась інформація, що зазначена у самому висновку, вартість квартири визначалась експертом на день складання висновку, технічні описки, що містяться у висновку не можуть впливати на його достовірність та обгрунтованість. Таким чином, враховуючи, що частка відповідачки у спірній квартирі є незначною та не може бути виділена в натурі, а також те, що у власності відповідачки знаходиться квартира [ADDRESS] та частина квартири [ADDRESS], що в свою чергу свідчить про те, що припинення права відповідачки на її частку у спірній квартирі не спричинить їй значної шкоди, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. При цьому судом не приймаються у якості доказів непридатності квартири [ADDRESS] для проживання відповідача через неподання до суду належних доказів підтвердження цієї обставини, що передбачені ст. 7 Житлового кодексу УРСР. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору та на проведення експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: approved