Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, а саме квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог вказав, що позивач [PERSON] проживає у квартирі комунальної власності, розташованій за адресою: [ADDRESS], на підставі ордера, виданого 31 січня 1983 року. В ордер також було вписано чоловіка позивача - [PERSON], доньку позивачки, тобто відповідача по справі, та сина, тобто представника позивача. Згодом син [PERSON] виписався з вищезазначеної квартири, його батько [PERSON] помер [INFO] року, а у доньки позивача народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON], яких також було прописано у вказаній квартирі. У серпні 2014 року відповідачка разом з дітьми виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де зареєструвала своє місце проживання та постійно там проживає. На теперішній час позивач вимушена сплачувати комунальні послуги з урахуванням того, що у квартирі прописана відповідачка разом зі своїми дітьми, хоча фактично вони там не проживають, що завдає їй зайвих витрат та негативно відбивається на матеріальному становищі. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, але згідно долученого до матеріалів справи протоколу судового засідання Залізничного районного суду м. Ульяновська від 07.03.2018 року, вони повідомлені про дату, час та місце судового засідання. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що не може знятися з місця реєстрації, оскільки не має можливості виїхати до України. Позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним: Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки виконавчого комітету Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області № 3166 від 29.09.2017 року, за адресою [ADDRESS], зареєстрована [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], та онуки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. (а.с. 15). Згідно з актом від 02.10.2017 року, складеним працівниками ПП «БРЄС «Надія», за результатами обстеження житлового приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS], у ході обстеження було встановлено, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], за вищезазначеною адресою не проживають з серпня 2014 року. (а.с. 14). Як вбачається з долученої до матеріалів справи довідки ТОВ «Регіональний інформаційний центр- Ульяновськ» Відділ реєстрації громадян від 27.02.2018 року, гр.. [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Крім того, за цією довідкою [PERSON] зазначена власником цього житла. За ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу. Позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування його житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства. Згідно вимог ст.71 Житлового кодексу України, за наймачами зберігається право на житло протягом шести місяців в разі їх тимчасової відсутності. Так, відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що донька позивача [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживають понад 6 років та тим самим вони порушують зобов'язання щодо оплати комунальних послуг як членів сім'ї наймача. Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved