Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 05.01.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем був укладений кредитний договір. Відповідно укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 5184,21грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, станом на 15.04.2014 року має заборгованість в сумі 33397,33 грн., яка складається з: 242,31 - заборгованість за кредитом; 11818,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 21336,10 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Рішенням Апостолівського районного суду від 03.05.2007 року з відповідача стягнуто 6674,5 гр. як заборгованість за вказаним договором, тому розмір заборгованості з врахуванням сум штрафів складає 28633,49 гр. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по справі. Представник позивача позов підтримала з підстав викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він дійсно 05.01.2006 року оформив кредит на придбання товарів на суму 5184,21 гр. З часу оформлення кредиту він жодного разу не сплачував кошти в рахунок погашення кредиту, так як отримав виробничу травму та тривалий час хворів, після чого був звільнений з роботи. З жовтня 2006 року по 20 серпня 2008 року він відбував покарання у вигляді обмеження волі, тому не мав можливості погашати кредит. Після відбуття покарання ним був відкритий рахунок в «ПриватБанку», на який були перераховані кошти в сумі близько 5000 гр. за шкоду, завдану здоров'ю на виробництві. Зі вказаного рахунку позивач щомісяця знімав кошти в сумі 50 гр., а у 2009 році була знята вся сума коштів. Жодного разу банк не пред'являв до нього претензій і він вважав, що заборгованості не існує. У травні цього року він отримав позовну заяву, з якої дізнався про наявність заборгованості за кредитом. Про винесене судом рішення у 2007 році він не знав, так як відбував покарання. Просить відмовити у позові, так як банк пропустив строк звернення до суду. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Ч.1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 05.01.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач уклали кредитний договір, який складається із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідно до заяви позичальника відповідач отримав кредит для купівлі товарів народного споживання в сумі 5184,21 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов даного договору відповідач зобов'язаний сплачувати банку за користування кредитом відсотки щомісяця. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов'язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість відповідача перед позивачем станом на 15.04.2014 року має заборгованість в сумі 33397,33 грн., яка складається з: 242,31 - заборгованість за кредитом; 11818,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 21336,10 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Рішенням Апостолівського районного суду від 03.05.2007 року з відповідача на користь позивача стягнуто 6674,5 гр. як заборгованість за вказаним договором. Позивачем нараховано штраф в сумі 500 гр. (фіксована частина) та 1410,66 гр. (процентна складова). Розмір заборгованості з врахуванням сум штрафів складає 28633,49 гр. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався сплачувати кредит, проценти за користування кредитом кожного місяця. Також судом встановлено, що відповідачем з часу укладення договору не виконуються умови кредитного договору, що є підставою для стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором з відповідача. Також судом встановлено, що відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту термін позовної давності встановлено сторонами тривалістю 5 років, відповідач не виконує умови укладеного договору з лютого 2006 року, тобто більше 8 років, позивач звернувся до суду з даним позовом 06.05.2014 року, тобто поза межами позовної давності. Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, суд у відповідності до ч.4 ст.267 ЦПК України приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог в зв'язку зі спливом позовної давності. Представник позивача, заперечуючи проти застосування наслідків спливу позовної давності, посилається на п.3.2.5 та п.3.3.5 Умов надання споживчого кредиту, відповідно до яких відповідач надав згоду на списання коштів зі всіх його поточних рахунків і на підставі чого з рахунку відповідача з листопада 2009 року щомісяця списувалися кошти, станом на 01.03.2010 року заборгованість по тілу кредиту склала 242,31 гр. Представник позивача вважає, що позовна давність повинна обчислюватися з березня 2010 року, оскільки відповідачем погашалася заборгованість по кредиту, тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності не має. Суд не бере до уваги заперечення представника позивача, оскільки відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Оскільки списання грошових коштів з рахунку відповідача проводилося за згодою відповідача, яку він надав під час укладання кредитного договору, а не на виконання умов укладеного договору в зв'язку із наявною заборгованістю, тому суд вважає, що вчинення позивачем дій щодо списання коштів з рахунку відповідача не може визнаватися діями, що свідчать про визнання відповідачем боргу.

Outcome: dismissed