Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. Вимоги мотивував тим, що 17 січня 2016 він надав відповідачу [PERSON] позику на суму 63000,00 гривень зі сплатою 4% за кожен місяць користування позикою, про що остання власноруч склала розписку. Гроші зобовязалась повернути за першою вимогою. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути борг, однак вона борг не повертає, проценти не сплачує. У звязку з викладеним позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача 63000,00 грн. боргу, з урахування індексу інфляції 19552,69 грн., проценти за користування кредитом 17600,00 грн., судовий збір в сумі 1001,53 грн. та витрати на правничі послуги в сумі 500,00 грн. У судове засідання позивач не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, на їхньому задоволенні в повному обсязі наполягав. Відповідач у судове засідання двічі не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала, відзив на позов не подала. Довідку МСЕК від 14.02.2018р., яку відповідач надала на підтвердження поважності причини неявки в судове засідання суд не враховує, оскільки вона підтверджує лише факт наявності ІІІ групи інвалідності відповідача, що не є підставою для повторного відкладення судового засідання. Відповідно до ч.1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за однозначного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив на позов; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд, зі згоди позивача, ухвалив проводити розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність у їх задоволенні, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 17.01.2016 р. позивач надав відповідачу [PERSON] позику на суму 63000,00 гривень зі сплатою 4% за кожен місяць користування позикою, про що остання власноруч склала розписку. Гроші зобовязалась повернути за першою вимогою (а.с.4). Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути борг, однак вона борг не повертає, проценти не сплачує. На підставі ч.1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів ( суму позики)… Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. У відповідності з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Станом на 15.11.2017 року сума боргу складала 63000,00 гривень, що підтверджено відповідною розпискою. Таким чином, ураховуючи визначений договором позики розмір процентів - 4% за кожен місяць користування, сума процентів за користування позикою станом на 15.11.2017 р., день звернення до суду, складає 17600,00 із розрахунку 800грн*22міс. Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином підлягає стягненню з відповідача сума боргу, з урахування індексу інфляції 19552,69 грн., яка підтверджена розрахунком позивача, який перевірений судом. Ураховуючи вищенаведене, оцінивши надані суду письмові докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, та вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду в розмірі 1001,53 гривень. Крім того, ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, до яких відносяться згідно ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на відповідача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на наведені правові норми, враховуючи надані позивачем розрахунок розміру витрат на надання правничих послуг, квитанцію про оплату таких послуг, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 500,00 грн витрат на правничу допомогу, оскільки на думку суду саме такий розмір є співмірним із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та є пропорційним до задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 526, 553,554, 625, 1046, 1050 ЦК України,

Outcome: approved