Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 31.07.2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №007-21025-310707. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випускає та надає держателю платіжну картку, а також пін-код до картки. Банк надав держателю кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії, що передбачена п.1.3 кредитного договору на загальну суму 30 000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлено ліміт Кредитної лінії в сумі 3000 грн. Станом на 20.08.2013 року відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла кредитна заборгованість. Таким чином за відповідачем по вказаному кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 9147,46 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 9147,46 грн., а також судовий збір у розмірі 229, 40 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, в своїй позовній заяві просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, завчасно. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. За вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що 31.07.2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Дельта» та [PERSON] був укладений кредитний договір №№007-21025-310707 на відкриття карткового рахунку обслуговування платіжної картки. Відповідно до п.1.2 вказаного договору позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випускає та надає держателю платіжну картку, а також пін-код до картки. Згідно з п. 1.3 Кредитного договору банк надає кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. та на день укладення цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 грн, ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно, та не може перевищувати загальної суми кредитної лінії, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи зі ставки 29,90 % річних, процентом на позитивний залишок в розмірі 1%. Даний тариф включає в себе тарифи на обслуговування платіжних карток Delta Visa Classic, тарифний пакет «Класичний» та анкету позичальника. Наведена анкета - клієнта містить інформацію про кредитний ліміт відповідача в сумі 3000 грн., який відповідач по справі [PERSON] отримав 31.07.2007 року. Відповідно до пункту 1.5 кредитного договору кредитні кошти та власні кошти держателя використовуються для розрахунків за товари та послуги, які придбані держателем у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання держателем своїх зобов'язань перед банком за договором, та вчинення інших операцій передбачених договором. Згідно п. 2.5 договору, держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, передбачені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом. За змістом пунктів 2.1 договору режим функціонування Рахунку та використання картки регулюється чинним законодавством України, умовами платіжної системи, Правилами, а також умовами цього договору. При цьому, важливо зазначити, що Правила, які були чинними на час укладення кредитного договору, позивачем в судове засідання надані не були. Як вбачається із матеріалів справи, 31.07.2007 року [PERSON] отримав платіжну картку Visa Класична, строком дії картки 12 місяців. При цьому, пунктом 1.4 вказаного договору передбачено, що кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод. Відповідно до пункту 4.2 кредитного договору, даний договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. Пунктом 2.5. договору передбачено, що держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, в розмірі визначеному тарифами, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією за попередній звітній місяць. Враховуючи те, що останній платіж відповідачем був здійснений в жовтні 2008 року, то відповідач отримавши грошові кошти, порушив свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого станом на 20.08.2013 року виникла заборгованість за прострочення тіла кредиту у розмірі 9147 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Однак, системний аналіз вищенаведених положень, в тому числі зміст кредитного договору та пункт 1.5 вказаного договору, згідно якого кошти кредитної лінії та власні кошти Держателя використовуються для розрахунків за товари та послуги, що придбаваються держателем у об'єктів господарювання та зняття готівки, виконання Держателем своїх зобов'язань перед банком за цим договором, та вчинення інших операцій, свідчить про те, що наведений кредит є споживчим, оскільки позичковий капітал Банку є засобом для задоволення споживчих потреб відповідача, а тому між сторонами виник спір з приводу повернення відповідачем саме споживчого кредиту. Пунктом 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», що є обов'язковими для застосування в судовій практиці, враховуючи положення пункту 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо) положення п. 7 ч. 13 вказаного Закону застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За положеннями статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Отже, за системним аналізом зазначених норм матеріального права строки та терміни дії договору мають визначатись роками, місяцями, тижнями, днями, годинами, календарною датою або подією, яка має неминуче настати. При цьому, вказівка на строк дії договору до його повного виконання не є тією подією, яка має неминуче настати, а тому строк або термін дії договору не може визначатись у такий спосіб. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Із матеріалів справи слідує, що платіжна картка, надана відповідачу 31.07.2007 року з терміном дії - один рік, при цьому будь-яких доказів, що після спливу цього строку, платіжна картка видавалась повторно, матеріали справи не містять. Відповідно до ч 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається із розрахунку заборгованості, останній платіж [PERSON] було внесено 14.10.2008 року. Зі штампу на поштовому конверті слідує, що позивач звернувся до суду із позовом 11.11.2013 року, тобто після визначеного законом строку позовної давності. Таким чином, зважаючи, на вищевикладені норми Закону України «Про захист прав споживачів» та роз'яснення Пленуму ВССУ, позовна давність до спірних правовідносин підлягає застосуванню незалежно від заяви сторони. Окрім того, законом взагалі заборонено вимагати повернення споживчого кредиту за межами строку позовної давності, тому позов задоволенню не підлягає в повному обсязі внаслідок спливу строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed