Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який в подальшому уточнив, в обґрунтування якого вказав, що 23.04.2014 року між ним та відповідачкою укладено договір позики, відповідно до домовленості останній були надані грошові кошти у сумі 7360 доларів США з кінцевим терміном повернення 01.05.2014 року, про що відповідачем було складено розписку. У зазначений термін відповідач позику не повернула, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 7360 доларів США, що еквівалентно 116073,60 грн., проценти у розмірі 9182,54 грн. та понесені судові витрати. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала частково та пояснила, що дійсно писала розписку про отримання 7360 доларів США, однак гроші за цією розпискою вона не отримувала, а розписка підтверджувала отримання від позивача її чоловіком матеріально товарних цінностей. Суд, вислухавши доводи позивача, його представника та відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як було встановлено, 23.04.2014 року між позивачем та відповідачкою укладено договір позики, відповідно до домовленості останній були надані грошові кошти у сумі 7360 доларів США з кінцевим терміном повернення 01.05.2014 року, про що відповідачкою було складено розписку (а.с. 41). Відповідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно зі ст.1048 ЦК України кредитор має право на отримання з позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] показав, що з позивачем він підтримує дружні відносини, у квітні 2014 року він був присутнім при передачі позивачем грошових коштів відповідачу, після чого відповідачка написала розписку про отримання вказаних коштів. Згідно ч. 1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частина 2 статті 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Оскільки позивачем було передано відповідачу 7360 доларів США, то в даному випадку, договір позики обов'язково необхідно було вчинити у письмовій формі, а розписка відповідача про отримання грошових коштів може слугувати лише підтвердженням укладення договору позики. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. З огляду на вищевикладене, суд не бере до уваги показання свідка про факт отримання відповідачкою позики, оскільки при укладенні договору позики між позивачем та відповідачем не було додержано письмової форми договору, а приймає до уваги розписку від 23.04.2014 року, яка посвідчує факт передачі грошових коштів у розмірі 7360 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачка в свою чергу не надала доказів того, що вона не отримувала грошових коштів у розмірі 7360 доларів США за розпискою від 23.04.2014 року, що передбачені ст. 57 ЦПК України, а тому суд приймає до уваги у якості доказу отримання грошових коштів відповідачем у розмірі 7360 доларів США оригінал розписки написаної відповідачем. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи вищевикладене, з відповідача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 7360 доларів США, що еквівалентно 116073,60 грн. та проценти, розмір яких розрахований на рівні облікової ставки НБУ, яка становить за період з 24.04.2014 року по 16.07.2014 року - 9,5 % річних; з 17.07.2014 року по 22.09.2014 року - 12,5 % річних; з 13.11.2014 року по 25.11.2014 року - 14,0 % річних, у розмірі 9182,54 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1252,57 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved