Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 листопада 2007 року між ПАТ « Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит, згідно якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 98000,00 грн., на придбання квартири за договором купівлі-продажу. Кредитний договір укладено на 12 років з терміном остаточного погашення не пізніше 31 жовтня 2019 року. В забезпечення належного виконання умов кредитного договору між сторонами 01 листопада 2007 року був укладений іпотечний договір, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно у вигляді кооперативної квартири [ADDRESS] . Вартість предмета іпотеки визначена сторонами шляхом проведення його оцінки суб`єктом оціночної діяльності і згідно звіту про експертизу станом на 01 листопада 2007 року становить 126490,00 грн. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим станом на 01 квітня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 194190,47 грн., яка складається з - простроченої заборгованості по кредиту в розмірі - 16926,20 грн., -строкової заборгованості за кредитом в розмірі - 29263,44 грн., -простроченої заборгованості по процентам в розмірі - 14476,16 грн., -заборгованості за процентами в розмірі - 18,93 грн., -пені за несвоєчасне повернення кредиту та процентів за період з 02 квітня 2013 року по 01 квітня 2016 року в розмірі - 11444,33 грн., -3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів за період з 02 квітня 2013 року по 01 квітня 2016 року в розмірі - 1880,62 грн., -витрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу та процентів в розмірі 18988,79 грн., -неустойки відповідно до п.7.2 іпотечного договору за невиконання п.3.4.11 іпотечного договору щодо страхування майна на новий термін в розмірі - 88543,00 грн., -неустойки відповідно до п.7.3 іпотечного договору за невиконання п.3.9 іпотечного договору щодо звільнення предмету іпотеки на вимогу іпотеко держателя в розмірі - 12649,00 грн. Згідно з оцінкою, проведеною суб`єктом оціночної діяльності, вартість предмета іпотеки на даний час складає 150440,00 грн. У зв`язку з вищенаведеним позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит шляхом продажу банком від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі\~покупцеві за ціною, яка буде визначатися за експертною оцінкою на момент його реалізації, надати позивачу право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрації права власності на нерухоме майно та нотаріусів, будь-яких документів, необхідних для продажу вищезазначеної квартири, на період реалізації предмета іпотеки просить передати його в управління позивачу, виселити відповідача із вищезазначеної квартири та стягнути з останньої витрати на оплату судового збору в розмірі 5668,86 грн. і витрати на проведення на оцінки майна в розмірі 2500,00 грн.\~ Ухвалою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Гречко Ю.В. від 16.06.2015 року відкрите провадження по справі (а.с. 55). Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 06.04.2017 року - позивачеві відмовлено у задоволенні позову (а.с. 112-113). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.11.2017 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2017 року, - залишено без змін (а.с. 161-165). Постановою Верховного суду від 17.04.2019 року касаційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково. Рішення Синельниківського міськрайонного суду від 06.04.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.11.2017 року, - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 215-221). У судове засідання представник позивача [PERSON] жодного разу не з`явився, до суду були надані заяви про розгляд справи без участі представника. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 року було визнано явку позивача обов`язковою для надання пояснень щодо пред`явленого позову, заяву про розгляд справи у його відсутність судом не приймається, але представник позивача так жодного разу у судове засідання не з`явився. 30.06.2020 року представник позивача [PERSON] не з`явився, надав заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву. Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, за невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~розгляд справи здійснювався без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України\~визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Під час судового розгляду справи по суті судом були досліджені наступні докази: -копія іпотечного договору від 01 листопада 2007 року, в якому зазначено, що згідно пункту 1.3 іпотечного договору, заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами шляхом проведення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності і згідно звіту про експертну оцінку станом на 01 листопада 2007 року становить 126 490 грн. При цьому сторони погоджуються з тим, що вартість предмету іпотеки, зазначена у цьому пункті договору, є приблизною вартістю предмету іпотеки на момент передачі його у іпотеку. Реалізація предмета іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватися за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти в порядку, передбаченому цим договором та чинним на момент реалізації. - відповідно до пунктів 3.1.3, 4.2, 4.3 іпотекодержатель має право\~\~звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому іпотечним договором у випадку невиконання або неналежного виконання договору. Зобов`язання за кредитним договором та/або іпотечним договором, в тому числі: невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язання за кредитним договором в цілому або в будь - якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частини становить більше 2 місяців. У випадку невиконання чи неналежного виконання боржником зобов`язання в цілому чи тієї або іншої частини, а також у інших випадках, передбачених цим договором, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим Договором. Іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, який визначається іпотекодержателем самостійно на момент реалізації права іпотеки, у тому числі, але не виключно: а) основну суму кредиту, б) проценти за користування кредитом; в) комісійну винагороду, визначену кредитним договором; г) нараховані та несплачені на момент реалізації права іпотеки штрафні санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором (пеня, штраф); д) витрати, понесені іпотекодержателем у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію, у тому числі витрати на оплату послуг аудиторів, адвокатів та інші документально підтверджені витрата Іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце; е) спричинені Іпотекодержателю збитки в повному обсязі. У пункті 6.1 іпотечного договору сторони погодили, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого зі своїх обов`язків, передбачених цим Договором та/або у випадку невиконання боржником своїх обов`язків, передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь - яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною. - рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року, яким задоволено позов ПАТ «Держощадбанк України» до [PERSON] ,\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь\~ПАТ «Держощадбанк\~України» суму\~боргу в\~розмірі 25\~991,50\~грн,\~із яких:\~17\~526,16\~грн заборгованість\~за кредитом;\~1\~808,28\~грн прострочена\~заборгованість по\~нарахованим відсоткам;\~49,07\~грн пеня\~за несвоєчасне\~повернення відсотків;\~417,12\~грн.\~пеня за\~несвоєчасне повернення\~кредиту;\~49,07\~грн 3%\~річних за\~несвоєчасну оплату\~відсотків;\~417,12\~грн 3%\~річних за\~несвоєчасне погашення\~основного боргу;\~1\~365,28\~грн втрати\~від інфляції\~за рахунок\~несвоєчасної сплати\~процентів;\~4\~359,40\~грн втрати\~від інфляції\~за рахунок\~несвоєчасного погашення\~основного боргу,\~а також\~витрати по\~сплаті судового\~збору в\~розмірі 259,91\~грн.; -розрахунок заборгованості за кредитом, процентами, інфляції; - письмова вимога від 28.08.2014 року, якою банк направив позичальнику вимогу про добровільне виселення та зняття з реєстраційного обліку в порядку\~статті 40 Закону України «Про іпотеку», яку позичальник отримав 02 вересня 2014 року.\~ - копія висновку про вартість іпотечного майна; Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Факт перебування сторін у договірних правовідносинах підтверджується копією договору про іпотечний кредит №232 від 01 листопада 2007 року, згідно якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 98000,00 грн., на придбання квартири за договором купівлі-продажу. Кредитний договір укладено на 12 років з терміном остаточного погашення не пізніше 31 жовтня 2019 року. Згідно копії іпотечного договору, укладеного між сторонами 01 листопада 2007 року, з метою забезпечення належного виконання відповідачем умов кредитного договору між сторонами укладений даний договір. Предметом іпотеки за договором є нерухоме майно у вигляді кооперативної квартири [ADDRESS] . Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 191/3585/14-ц від 30 вересня 2014 року з [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь ПАТ «Держощадбанк України» стягнуто солідарно заборгованість за договором про іпотечний кредит від\~\~01 листопада 2007 року в розмірі 25 991,50 грн., із яких: 17 526,16 грн. заборгованість за кредитом; 1 808,28 грн. прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам; 49,07 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 417,12 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 49,07 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату відсотків; 417,12 грн 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 1 365,28 грн. втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів; 4 359,40 грн. втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 259,91 грн., що вбачається факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору. Факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору доведеним і розмір заборгованості встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили. Разом з тим, суд вважає, що пред`явлення ПАТ «Держощадбанк України» наведеного вище позову свідчить про те, що кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору. Також, судом встановлено, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 172/1485/15-ц від 10.05.2018 року були задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк», представник [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Судом було вирішено стягнути солідарно з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , і [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» прострочену заборгованість за процентами за договором про іпотечний кредит №232 від 01 листопада 2007 року станом на 16 лютого 2016 року в розмірі 13309 (тринадцять тисяч триста дев`ять) грн. 20 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 316 (триста шістнадцять) грн. 00 коп.; прострочену заборгованість по кредиту в розмірі 12930 (дванадцять тисяч дев`ятсот тридцять) грн. 64 коп.; строкову заборгованість за кредитом в розмірі 30624 (тридцять тисяч шістсот двадцять чотири) грн. 56 коп.; пеню за несвоєчасне повернення кредиту та процентів в розмірі 10571 (десять тисяч п`ятсот сімдесят одна) грн. 05 коп.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів в розмірі 1347 (одна тисяча триста сорок сім) грн. 83 коп.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу та процентів в розмірі 13544 (тринадцять тисяч п`ятсот сорок чотири) грн. 01 коп.; неустойку відповідно до п.7.2. іпотечного договору за невиконання п.3.4.9. іпотечного договору щодо страхування майна на новий термін в розмірі 88543 (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот сорок три) грн. 00 коп.; неустойку відповідно до п.7.3. іпотечного договору за невиконання п.3.4.11. іпотечного договору щодо звільнення предмету іпотеки на вимогу іпотекодержателя в розмірі 12649 (дванадцять тисяч шістсот сорок дев`ять) грн. 00 коп. Також, судом було вирішено питання про стягнення судового збору. Пред`явленням цих позовів кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та стягнення пені припиняється. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). У відповідності до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 Закону України «Про іпотеку». Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. За вимогами частини першої\~статті 39 Закону України «Про іпотеку»\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно ч.3 ст.109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору позивач отримав права звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення своїх вимог. Однак, відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач на даний час сплатила більше половини суми отриманих кредитних коштів за договором про іпотечний кредит від 01 листопада 2007 року, протягом 2007 та 2008 років заборгованості не мала. В подальшому у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, однак протягом усього періоду часу відповідач здійснювала платежі, що також вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості. Отже, враховуючи, що відповідач сплатила значну частину кредиту, та продовжувала його сплачувати, однак у меншому розмірі, ніж передбачено умовами кредитного договору з причин погіршення матеріального становища, суд вважає, що звернення стягнення на вищезазначену квартиру не буде відповідати вимогам розумності та справедливості, оскільки спричинить відповідачу значну шкоду, пов`язану з позбавленням її житла. Крім того, як зауважив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10 листопада 2011 року у справі про захист прав споживачів кредитних послуг, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Із цього випливає, що у разі задоволення позовних вимог, відповідач буде позбавлена житла, хоча значну частину кредиту нею було сплачено і умови кредитного договору хоча і частково, але до даного часу відповідачем виконувалися, тому у такому випадку вимоги пропорційності розумного балансу між комерційними інтересами банку та правами і охоронюваними законом інтересами відповідача будуть порушені. Як зазначено у Постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі №6-2284цс16, оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов`язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частино. Шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Також пред`являючи позов, позивач ставить питання про стягнення з позичальника сплати встановленого індексу інфляції час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень\~статті 625 ЦК України\~за період\~з 02\~квітня 2013\~року по\~01\~квітня 2016\~року. В судовому засіданні було встановлено, що в 2014 році ПАТ «Держощадбанк України» змінив умови основного зобов`язання, використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту та рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року у справі № 191/3585/14-ц,\~ вже стягнуто регламентовані\~статтею 625 ЦК України\~ наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання станом на 07 липня 2014 року. Крім того, суд приймає до уваги те, рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 172/1485/15-ц від 10.05.2018 року були задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» було стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» прострочену заборгованість за процентами за договором про іпотечний кредит №232 від 01 листопада 2007 року станом на 16 лютого 2016 року в розмірі 13309 грн. 20 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 316 грн. 00 коп.; прострочену заборгованість по кредиту в розмірі 12930 грн. 64 коп.; строкову заборгованість за кредитом в розмірі 30624 грн. 56 коп.; пеню за несвоєчасне повернення кредиту та процентів в розмірі 10571 грн. 05 коп.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів в розмірі 1347 грн. 83 коп.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу та процентів в розмірі 13544 грн. 01 коп.; неустойку в розмірі 88543 грн. 00 коп.; неустойку в розмірі 12649 грн. 00 коп. Це рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Отже, питання про стягнення з позичальника сплати встановленого індексу інфляції час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень\~статті 625 ЦК України\~за період з 02 квітня 2013 року по 01 квітня 2016 року та інших видів санкцій за неналежне виконання зобов`язань за договором іпотечного кредитування від 01.11.2007 року вже вирішено судом. Оскільки позивач жодного разу не уточнив свої позовні вимоги, то суд вважає, що позивач намагається застосувати подвійне стягнення за одним й тим самим зобов`язанням, що є неприпустимим з огляду на ст..61 Конституції України заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначений висновок суду відповідає правовому висновку Верховного Суду України, який викладений в постанові по справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року Статьею 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона\~несе ризик\~настання наслідків,\~пов`язаних із\~вчиненням чи\~невчиненням нею\~процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст.13 ЦПК України- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, процесуальним законом не передбачено те, що суд вчиняє ті чи інші процесуальні дії в інтересах будь-якої сторони у справі у випадку, якщо про це не заявлено відповідне клопотання. В свою чергу, обставини справи свідчать про те, що не дивлячись на вказівки, які містяться в в п.60 Постанови Верховного суду від 17 квітня 2019 року в цій справі- позивач не уточнив свої позовні вимоги, на виклик до суду для дачі пояснень не з`явився. Відсутність розрахунку заборгованості відповідача станом на 30.06.2020 року , тобто на момент ухвалення рішення в цій справі, з врахуванням того, що є діючі рішення у справах № 191/3585/14-ц від 30 вересня 2014 року,\~ та у справі № 172/1485/15-ц від 10.05.2018 року- позбавляє суд можливість встановити розмір заборгованості, який підлягає стягненню в відповідачки [PERSON] на користь позивача. Відповідно суд позбавлений можливості ухвалити законне та справедливе рішення в цій справі, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами розмір заборгованості в рахунок якої підлягає звернення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за недоведеністю заявлених вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed