Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду\~з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і пояснили, що позивачу на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 травня 2013 року належить земельна ділянка площею 1,4206 га, що розташована на території Великововнянської сільської ради та призначена для ведення особистого селянського господарства. Раніше дану земельну ділянку обробляв відповідач. 25.06.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення даної земельної ділянки для власного використання за призначенням в звязку з тим, що договір оренди земельної ділянки ним не укладався. Проте, позивачу у відповідь було надано примірник договору оренди даної земельної ділянки № 387 від 14.03.2014 року, згідно якого ніби то позивач передав відповідачу належну йому відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 травня 2013 року земельну ділянку площею 1,4206 га в оренду строком на пятнадцять років. Також було надано акт прийому-передачі даної земельної ділянки. Строк дії договору\~розпочався з дати державної реєстрації 12.05.2014 року\~і закінчуватиметься\~12.05.2029 року. Отже, на день подання позову договір діє. Позивач та його представник стверджують, що підпис від імені позивача виконано невідомою особою, а не позивачем. Відповідно до Висновку експертів № 3797/3798/16-32 від 12.07.2016 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи від імені [PERSON], в графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки № 387 від 14.03.2014 року та акті прийому-передачі земельної ділянки від 14.03.2014 року, виконано не [PERSON], а іншою особою. Представник позивача просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 387 від 14.03.2014 року, укладений між позивачем та відповідачем; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 2587,20 грн.. Представник відповідача\~ в судовому засіданні\~ позовні вимоги не визнала в повному обсязі і пояснила, що вказаний договір підписаний особисто позивачем. Форма і зміст договору відповідають чинному законодавству. Крім того, позивач щорічно отримував орендну плату і не оскаржував умови договору. Сторонами\~ виконувалися умови договору належним чином. Судом встановлено, що позивачу на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 травня 2013 року належить земельна ділянка площею 1,4206 га, що розташована на території Великововнянської сільської ради та призначена для ведення особистого селянського господарства. 25.06.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення даної земельної ділянки для власного використання за призначенням в звязку з тим, що ним договір оренди земельної ділянки не укладався. Проте, позивачу у відповідь було надано примірник договору оренди даної земельної ділянки № 387 від 14.03.2014 року, згідно якого позивач нібито передав відповідачу належну йому відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 травня 2013 року серія ЕАБ №355808 земельну ділянку площею 1,4206 га в оренду строком на пятнадцять років. Також було надано акт прийому-передачі даної земельної ділянки. Строк дії договору\~розпочався з дати державної реєстрації 12.05.2014 року\~і закінчуватиметься\~12.05.2029 року. Отже, на день подання позову договір діє. Позивач та його представник протягом усього розгляду даної справи категорично стверджували і стверджують, що позивач вказаний договір не укладав та його не підписував. Відповідно до Висновку експертів № 3797/3798/16-32 від 12.07.2016 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи від імені [PERSON], в графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки № 387 від 14.03.2014 року та акті прийому-передачі земельної ділянки від 14.03.2014 року, виконано не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Частини 1 та ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а волевиявлення \~учасника правочину має бути вільним і \~відповідати його внутрішній волі. У Постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-94 цс 13 викладено правову позицію щодо визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, яка полягає в наступному. Відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у звязку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також зясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Представник відповідача стверджує, що договір укладався, оскільки позивач своєчасно отримував орендну плату за землю за 2014-2015 р.р. згідно договору оренди земельної ділянки, тим самим він визнавав законність підстав у нього на отримання орендної плати, тобто самого договору. Суд не бере до уваги цю обставину, як підставу відмови у задоволенні позову в звязку з тим, що даний договір підписувався не позивачем, а тому у момент його укладення було відсутнє вільне волевиявлення позивача щодо укладення договору, яке б відповідало його внутрішній волі, що є обовязковою умовою укладення договору оренди земельної ділянки. Отримання позивачем орендної плати є зрозумілим, оскільки йому на праві власності належить земельна ділянка, яка використовувалася відповідачем. Проте, це не є підтвердженням того, що він укладав договір оренди і його дії були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором оренди земельної ділянки. В звязку з існуванням даного договору оренди земельної ділянки позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатися своєю земельною ділянкою, а саме самостійно її обробляти. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Нива» підлягають задоволенню, як такі, що підтверджуються матеріалами справи та наданими доказами, оскільки в ході судового розгляду знайшла підтвердження та обставина, що [PERSON] не підписував вищезазначений договір, а значить і не укладав його. Указані обставини встановлені з пояснень сторін по справі, матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. На підставі задоволення позову у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати понесені ним по оплаті судової почеркознавчої експертизи в розмірі 2587,20 грн., а в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, як громадянин, віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Outcome: approved