Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 21.12.2006 року у розмірі 54319 грн. 30 коп. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 21.12.2006 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого, остання отримала кредит у розмірі 7100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, надавши відповідачці кредит у розмірі, передбаченому договором. Проте, відповідачка належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, зокрема не сплачує банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим, станом на 31.08.2019 року у неї виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 54319 грн. 30 коп., з яких: заборгованість за кредитом 7038 грн. 14 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 44118 грн. 34 коп., заборгованість за пенею та комісією 100 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 2562 грн. 82 коп. Оскільки відповідачка відмовляється добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить розглядати у його відсутність і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином, відзив на позов не подала, а тому, приймаючи до уваги заяву представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка, як клієнт банку, підписала надруковану заяву (а.с.8) про те, що вона отримала банківську картку, про що свідчить її підпис у зазначеній анкеті-заяві. Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідачка 21.12.2006 року отримала кредит у розмірі 7100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Разом з цим, у заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та позивачем договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. До кредитного договору позивач додав Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.9-14). Відповідно до п. п. 6.5., 6.6. Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку, виконати зобов`язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 6.7. Умов та правил надання банківських послуг. Згідно п. 6.3 Умов та правил надання банківських послуг до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операції по картрахунках. При цьому, пункти 3.2., 3.3. Умов та правил надання банківських послуг визначають, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, вставленого банком. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивач зазначає,\~що відповідачка,\~не виконавши\~належним чином\~зобов`язання\~за вказаним\~договором,\~порушила зазначені\~вище норми\~законодавства та\~умови кредитного\~договору. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідачки за кредитним договором б/н від 21.12.2006 року, станом на 31.08.2019 року становить 54319 грн. 30 коп., з яких: заборгованість за кредитом 7038 грн. 14 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 44118 грн. 34 коп., заборгованість за пенею та комісією 100 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 2562 грн. 82 коп. (а.с.4-7). Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту та відсотки за користування кредитом. У заяві позичальника від 21.12.2006 року базова процентна ставка на момент підписання договору вказана 36 % з розрахунку 360 днів на рік (а.с.8 зворот). Отже, відповідачка 21.12.2006 року отримала кредит у сумі 7100 грн. під 36 % річних з розрахунку 360 днів на рік. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року по справі № 347/1910/15-ц, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховує відповідачці пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв`язку з чим у задоволенні вимог про стягнення штрафів необхідно відмовити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. У заяві позичальника від 21.12.2006 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в розмірі і порядку нарахування пені та штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.12.2006 року, посилається на Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачка ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Також не має підтверджень того, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному розмірі і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій позивача, який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем в період з часу виникнення спірних правовідносин, тобто з 21.12.2006 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто до 30.10.2019 року, виходячи з цього, суд приходить до висновку, що кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. У зв`язку із тим, що позивач не надав до суду підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови\~та правила\~надання банківських\~послуг,\~а також\~те,\~що у\~анкеті-заяві\~відсутня домовленість\~сторін про\~сплату пені\~та штрафів, а\~відповідно до\~ч.\~6\~ст.\~81\~ЦПК України\~-\~доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. Отже, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за пенею та комісією у розмірі 100 грн. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою, позивач дотримав вимоги, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач. Своїми діями позивач зухвало поклав на відповідачку невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19. Згідно ч. 1. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивач в розрахунку заборгованості безпідставно завищив розмір заборгованості по процентам до 44118 грн. 34 коп. виходячи з наступного. Відповідно до заяви позичальника процентна ставка складає 36% з розрахунку 360 днів на рік (або 3% на місяць), а тому заборгованість за процентами за вказаний період складає 32093 грн. 92 коп., (7038,14 х 0,03 х 152, де 7038,14 заборгованість за тілом кредиту, 0,03 процента ставка на місяць, 152 кількість місяців). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитом у розмірі 39132 грн. 06 коп., з яких заборгованість за кредитом 7038 грн. 14 коп. та заборгованість за відсотками 32093 грн. 92 коп., а в решті позовних вимог, слід відмовити, оскільки позивачем не доведено розміру вказаної заборгованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір - 1921 грн.

Outcome: partial