Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою, де просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що згідно договору купівлі - продажу житлового будинку від 14.05.1998 року, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за № 4155/95 ст.35, він є власником будинку [ADDRESS]. 19.12.2000 року за його згодою, в належному йому будинку, він зареєстрував відповідачку, яка є його рідною сестрою та яка фактично не проживає в ньому з моменту реєстрації. На теперішній час у нього виникла необхідність в оформлені субсидії, а та обставина, що в будинку зареєстрована відповідачка не дає йому можливість скористатись цими пільгами, що погіршує його матеріальне становище, так він несе додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги та це порушує його право на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном. Посилаючись на ст., ст. 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України просить з врахуванням того, що відповідачка, як член сім'ї, не користується спірним житлом понад один рік без поважних причин, визнати її втратившою право користування житловим приміщенням, яке належить йому на праві власності. Позивач свої вимоги підтримав та пояснив, що фактично сестру він зареєстрував в будинку, що належить йому на праві власності, на прохання матері, але з моменту реєстрації вона в ньому не проживає, її особистого майна там немає. На теперішній час його сестра виїхала за межі м. Олександрії, проживає десь в м.Одесі. її адреса йому не відома. Він працює та отримує мінімальну зарплату, але не може оформити субсидію, так як в будинку зареєстрована сестра. Крім того почали надходити повідомлення з різних банків для сестри, що викликає у нього занепокоєння. Він неодноразово пропонував їй знятись з реєстрації, але вона весь час посилається на зайнятість та не бажає цього робити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином. За таких обставин, з врахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідків: [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено наступне. [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 14.05.1998 року, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за № 3227, та в Олександрійському МБТІ 18.05.1998 року в реєстрі за № 4155/95 ст.35, належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу житлового будинку (а.с. 11). З пояснень позивача в судовому засіданні та з позовної заяви вбачається, що відповідачка за згодою позивача, була зареєстрована в даному будинку як його сестра, тобто як член сім'ї власника. Згідно пояснень позивача та свідків, відповідачка з моменту реєстрації, а саме з 19.12.2000 року фактично у спірному будинку не мешкає, особистих речей там не зберігає. Крім того, даний факт підтверджується довідкою від 04.02.2014 року, де зазначено, що [PERSON] в будинку не проживала та не проживає (а.с.7), а також поясненнями свідків: [PERSON] та [PERSON], які підтвердили той факт, що навіть не знають відповідачку, так як вона ніколи не проживала в будинку позивача. Згідно домової книги відповідач зареєстрована у спірному будинку за вищевказаною адресою. Зважаючи на цю обставину, позивач вимушений сплачувати за неї всі комунальні платежі та нести витрати по утриманню будинку. Даних про те, що вони ведуть спільне господарство до суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що з 19.12.2000 року відповідачка була зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] та ця обставина перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належним йому на праві приватної власності будинком, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що після реєстрації відповідачки в житловому будинку [ADDRESS], вона фактично не проживала там та не зверталась до суду з заявою про усунення перешкод в користуванні цим жилим приміщенням. Враховуючи відсутність відповідачки за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачкою, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідачки в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: approved