Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій зазначає, що вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24 липня 2009 року. Від цього шлюбу вони мають дитину [PERSON], [INFO], яка проживає із нею та після розірвання шлюбу буде проживати із матірю. Позивач зазначає, що подружні відносини перервались між ними з тієї причини, що вони не зійшлись характерами, постійні сварки, скандали роблять їх сумісне життя нестерпним. У звязку з чим, позивач просить суд розірвати шлюб між ними, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], до повноліття, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду в 1/4 частині з усіх видів заробітку. Позивач у судове засідання не зявилася, однак в поданій до суду письмовій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без її присутності, прізвище після розірвання шлюбу залишити [PERSON] (а.с. 21). Відповідач у судове засідання не зявився, але подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, просив справу розглянути без його присутності (а.с. 22). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, у судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ № 121434, виданого 24 липня 2009 року відділом РАЦС по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 154 (а.с. 3). Від цього шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ № 186706, виданого 28 жовтня 2009 року відділом РАЦС по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області (а.с. 4), яка проживає разом із матірю та після розірвання шлюбу залишиться проживати із нею. Судом встановлено, що між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, до примирення не спрямовані, проживають окремо, їх відносини припинили бути подружніми, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору відносно спільно нажитого майна у них немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сімю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає за необхідним після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. [PERSON] разом із матірю та батьком зареєстрована за адресою: [INFO], м-н 4[ADDRESS] (а.с. 13), однак фактично мешкає із [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Отже, місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], встановити разом з матірю [PERSON]. Дитина знаходиться на утриманні матері, яка хоча і працює на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії в КЗОЗ «Лозівська центральна районна лікарня», отримує заробітну плату, але потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Відповідач матеріальну допомогу у добровільному порядку на утримання дитини не надає, хоча він має можливість надавати таку допомогу, оскільки працездатний, працює охоронцем на ДП «Укрспецвагон» і має постійний заробіток, інших утриманців не має, інвалідом, пенсіонером не є. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини між сторонами не досягнуто. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Розмір аліментів суд визначає у відповідності із ст. 183 Сімейного кодексу України. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 487,20 грн. на користь держави. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved