Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №БЛ-1/0908/08/1400# від 31.05.2008 року у розмірі 538838 грн. 52 коп., у тому числі: залишок боргу за тілом кредиту - 12941 грн. 93 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 88036 грн. 85 коп., заборгованість по пені за прострочення платежів - 437859 грн. 74 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 31.05.2008 року між ним та відповідачкою було укладено кредитний договір №БЛ-1/0908/08/1400/#, згідно умов якого відповідачці було надано кредит у сумі 15000 грн. Відповідачка зобов`язалася повернути кредит на протязі 36 календарних місяців з моменту його отримання, тобто до 28.05.2011 року та сплачувати відсотки за його використання. Проте, відповідачка протягом тривалого часу ухиляється від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачує кредитній спілці кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим станом на 21.05.2019 року перед кредитною спілкою виникла заборгованість у розмірі 538838 грн. 52 коп., яка до теперішнього часу не погашена, а тому вказане товариство вимушене звернутися до суду з вказаним позовом. Представник відповідачки подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку зі сплатою відповідачкою боргу в повному обсязі, а також пропуском строку позовної давності. При цьому посилається на те, що позивачем було збільшено строк позовної давності, але будь-яких договорів з відповідачкою про це не укладалося. Договір було укладено на 36 місяців і заборгованість була сплачена в повному обсязі. Зазначив, що у зв`язку зі спливом строку позовної давності не повинні нараховуватися також проценти і пеня. Про застосування строків позовної давності ним було подано відповідну заяву. В свою чергу представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що положення кредитного договору щодо умов кредитування були відомі [PERSON] , оскільки вона особисто підписала його та його копія одержана нею. При укладанні кредитного договору було дотримано всіх передбачених чинним законодавством вимог щодо змісту та форми його укладення. Строки позовної давності порушено не було, оскільки пунктом 12.7 кредитного договору встановлено, що до правовідносини, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності у 10 років. Останній раз відповідачка добровільно здійснила сплату заборгованості за кредитним договором 12.12.2018 року, а тому перебіг строку позовної давності було перервано і спливає він 12.12.2028 року. Крім цього, відповідачкою не надано жодних доказів сплати кредитній спілці заборгованості в повному обсязі, а також доказів привласнення працівниками КС «ПКТ» грошових коштів у сумі 12941 грн., які нею були внесені в якості погашення заборгованості за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що заборгованість нею була повністю сплачена в 2010 році, але довідку про погашення вона не отримала. В 2014 році її знову викликали до кредитної спілки, де повідомили, що у неї існує заборгованість у розмірі 12000 грн. 12.12.2018 року нею було сплачено 3000 грн. Доказів, квитанцій про сплату кредиту не має. Представник відповідачки в судовому засіданні в позові просив відмовити оскільки термін нарахування пені та відсотків за кредитним договором закінчився у зв`язку із закінченням терміну кредитування. Зазначає, що сплачені відповідачкою кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом були привласнені працівниками кредитної установи, з приводу чого було відкрито кримінальне провадження. Приймаючи до уваги пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 31.05.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір №БЛ-1/0908/08/1400#, згідно умов якого відповідачці було надано кредит у сумі 15000 грн. Відповідно до п.п. 2.1, 3.1 вказаного кредитного договору кредит надається на 36 фактичних місяці від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,181 % від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з дати, наступної за датою надання кредиту. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, починаючи з дати, наступною за датою надання кредиту. Відповідно до п. 9.7 договору у випадках неповернення суми кредиту в строк, встановлений в п.п.2.1 даного договору або частини кредиту в строки згідно Додатку №1 нарахування процентів за користування кредитом триває до моменту повернення всієї суми кредиту, а пені - до моменту погашення простроченої заборгованості. З п. 9.4 кредитного договору вбачається, що у випадку прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом або несвоєчасним поверненням суми кредиту повністю або відповідної його частини, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1 (одного) процента від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежів. Пунктом 8.7 кредитного договору встановлено, що до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується строку позовної давності у 10 років. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором №БЛ-1/0908/08/1400# від 31.05.2008 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому зазначеним кредитним договором. Однак у встановлений кредитним договором термін відповідачка свої зобов`язання не виконала - не погасила кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивач зазначає, що відповідачка, не виконавши належним чином зобов`язання за вказаним договором, порушила зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Згідно розрахунку заборгованості, складеного позивачем, заборгованість відповідачки станом на 21.05.2019 року складає 538838 грн. 52 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 12941 грн. 93 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 88036 грн. 85 коп., заборгованість по пені за прострочення платежів - 437859 грн. 74 коп. (а.с.6). Представник відповідачки просив застосувати до вказаних правовідносин загальний строк позовної давності у три роки, про що подав відповідну заяву. Суд вважає, що вказана заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № БЛ-1/0908/08/1400# сторонами було укладено 31.05.2008 року строком на 36 місяців. Пунктом 8.7 кредитного договору встановлено, що до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується строку позовної давності у 10 років. Тобто, сторонами було збільшено строк позовної давності, про що свідчить підпис [PERSON] у кредитному договорі № БЛ-1/0908/08/1400# від 31.05.2008 року. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Крім цього, з прибуткового касового ордеру від 12.12.2018 року вбачається, що [PERSON] сплатила на користь КС «Перше кредитне товариство» заборгованість по кредитному договору № БЛ-1/0908/08/1400# в розмірі 3000 грн. (а.с.43), а отже визнала наявність боргу, що свідчить про переривання строку позовної давності. Таким чином, строк позовної давності в даному випадку спливає 12.12.2028 року, а тому строк позовної давності позивачем не порушений. В той же час, оскільки позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом з 31.05.2008 року по 21.05.2019 року у розмірі 88036 грн. 85 коп. та заборгованість по пені за прострочення платежів в розмірі 437859 грн. 74 коп.,суд приймає до уваги правові позиції, наведені в постанові ВС від 06.02.2019 року по цивільній справі №175/4753/15-ц, згідно яких після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховуються У кредитному договорі №БЛ-1/0908/08/1400# від 31.05.2008 року процентна ставка від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом складає 0,181 % (66,065 % річних) (а.с.4). Суд вважає, що позивач в розрахунку заборгованості безпідставно завищив розмір заборгованості по процентам до 88036 грн. 85 коп. виходячи з наступного. Відповідно до умов договору проценти склали 66,065% на рік, тіло кредиту складає 12941 грн. 93 коп., а тому заборгованість за процентами за вказаний період складає - 25650 грн. 27 коп. (12941,93 х 0,66065 х 3, де 12,941,93 грн. - тіло кредиту; 0,66065 - процентна ставка 66 % річних; 3 - строк дії кредитного договору). Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними даними справи, встановлення яких судом відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року (справа № 6-100цс14), виклав правову позицію, в якій зазначив, що ч. 3 ст. 551 ЦК України зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України застосовується з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства. Враховуючи те, що розмір нарахованої позивачем неустойки значно перевищує розмір завданих позивачу збитків, а тому суд враховуючи положення ст. ст. 3, 11, ч. 3 ст. 551 ЦК України вважає можливим зменшити розмір пені до розміру тіла кредиту, а саме до 12941 грн. 93 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1921 грн.

Outcome: partial