Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, внесеною до Реєстру фінансових установ, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. На момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувався Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015 року, які розміщуються на офіційному веб-сайті позивача. У встановленому п.п. 4.1, 4.2 зазначених Правил порядку відповідач оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення, що підтверджується роздруківкою заявки відповідача з офіційного веб-сайту позивача. 29.01.2016 [PERSON] уклала з позивачем договір позики №7665, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кошти в сумі 1 000, 00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти, нараховані за користування нею. Згідно з умовами п. 1.5 договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; 1,9 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п. 1.2 Договору; 3,8 проценти від суми позики що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого, в останнього, утворилась заборгованість зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 42 527, 00 грн. з яких: 1 000, 00 грн. - основний борг; 41 527, 00 грн. - заборгованість по відсоткам. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15 лютого 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 25.03.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву , у якому відповідач просить відмовити в задоволені позову у повному обсязі. Обгрунтовує відзив тим, що не укладала договір позики з ТОВ «ВЕЛЛФІН». Посилається на вирок від 03.03.2017 Ленінського районного суду м. Запоріжжя , з якого вбачається, що договір позики №7665 від 29.01.2016 уклав засуджений [PERSON] , маючи копії документів на ім`я [PERSON] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26.07.2019 у справі призначено спрощене позовне провадження з викликом сторін. 10.10.2019 позивач надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. 12.12.2019 відповідач надіслала клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 15 січня 2020 року було задоволено клопотання відповідача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. 04.06.2020 судове засідання було відкладено у зв`язку з невдалою спробою з`єднання відеоконференції з Ленінським районним судом м. Запоріжжя, що підтверджується довідкою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2020 року. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувався Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015 року, які розміщуються на офіційному веб-сайті позивача. Згідно вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2017 вбачається, що ніяких договірних відносин між позивачем та відповідачем не було, а договір позики №7665 від 29.01.2016 був укладений засудженим [PERSON] , що мав копії документів [PERSON] . Так з вироку суду вбачається, що 29.01.2016 приблизно об 11 годині 30 хвилини, [PERSON] , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: [ADDRESS] за допомогою комп`ютерної техніки, вийшов в мережу Інтернет, де на сайті «creditup.com.ua» маючи копії документів на ім`я [PERSON] оформив договір позики № 7665 від 29.01.2016, в результаті якого отримав на картковий рахунок [NUMBER] банківської карти «Приват банк», оформленої на [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 гривень, які не мав наміру в подальшому повернути. На протязі трьох діб перевів зазначені грошові кошти у готівку, використавши їх в особистих цілях та до теперішнього часу не повернув їх відповідно до зазначеного договору позики, які належали ТОВ «Веллфін», тим самим спричинивши зазначеному товариству матеріальний збиток на вказану суму. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтями 202, 215 ЦК України визначено, що будь - який договір є правочином. Правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Так, відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом, виходячи з наведеного вище, встановлено відсутність волевиявлення відповідачки на вчинення правочину . Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2017 вбачається, що [PERSON] не укладала з позивачем договір позики №7665 від 29.01.2016. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити

Outcome: dismissed