Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 11.05.2017 року мотивуючи тим, що [PERSON] 31.10.2015 року отримав від нього у борг кошти в розмірі 7700 доларів США, які зобовязався повернути до 01.03.2016 року, про що видав розписку. У визначений термін відповідач кошти не повернув, останнім часом став уникати зустрічей та переговорів щодо повернення коштів. Оскільки в добровільному порядку вирішити спір виявилось неможливим, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь кошти за договором позики в розмірі 207 812,87 грн., що еквівалентно 7700 доларам США станом на 17.02.2017 року, проценти за користування коштами згідно ст. 1048 ЦК України в розмірі облікової ставки НБУ в сумі 29093,80 грн., 3% річних згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 6234,39 грн. та судові витрати у справі в розмірі 2751,50 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового зсідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник позивача, за довіреністю у справі, [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача кошти за договором позики в розмірі 207 812,87 грн., що еквівалентно 7700 доларам США станом на 17.02.2017 року, проценти за користування коштами згідно ст. 1048 ЦК України в розмірі облікової ставки НБУ станом на 17.02.2017 року в сумі 29093,80 грн., 3% річних згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 6234,39 грн. за період з 01.03.2016 року по 11.05.2017 року та судові витрати у справі в розмірі 2751,50 грн. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового зсідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. На підставі ст.224-226 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас , договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обовязків ( ст.11 ЦК України). Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник забовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)... Договір позики є укладеним з моменту передання грошей... Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі... На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику... у такій самій кількості..., що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Судом встановлено, що 31.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, у формі розписки ( а.с. 22), відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав, кошти в розмірі 7700 доларів США зі строком повернення до 01.03.2016 року. Відповідач [PERSON] у визначений строк (01.03.2016 року) кошти в розмірі 7700 доларів США позивачу не повернув, тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст.610 ЦК України: невиконання зобов'язання є порушенням зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст..612 ЦК України). Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів за договором позики від 31.10.2015 року в розмірі 207 812,87 грн., що еквівалентно 7700 доларам США станом на 17.02.2017 року згідно офіційного курсу валют НБУ ( а.с. 23). Згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом ( правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 02.09.2015 року у справі № 6-369цс15). Суд, перевіривши розрахунки позивача викладені у позові, прийшов до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача згідно зі ст. 1048 ЦК України, відповідно до облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами, за період з 01.11.2015 року до 01.03.2016 року, в розмірі 15 215,70 грн. ( сума боргу 208 629,96 грн. ( що еквівалентно 7700 доларам США станом на 01.03.2016 року дату виконання зобовязання) *22% ( облікова ставка НБУ у вказаний період) / 100/ 365 * 121 ( кількість днів у вказаному періоді). Також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми, згідно ст. 625 ЦК України, за період з 01.03.2016 року по 11.05.2017 року, в розмірі 7 566,66 грн. (сума боргу 207 812,87 грн.( що еквівалентно 7700 доларам США станом на 17.02.2017 року) * 3 %/100/365* 443 ( кількість днів за час прострочення виконання зобовязання) Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем доведено факт укладення договору позики, факт отримання відповідачем коштів та порушення ним зобовязання, а відповідач, в свою чергу, в судове засідання не зявився та заперечення проти позову з доказами в їх підтвердження до суду не надав. Даючи оцінку встановленим обставинам та наданим доказам, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з урахуванням зазначених розрахунків. Згідно ст.88 ЦПК України на відповідача покладено обовязок відшкодувати позивачу понесені судові витрати, тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2 609,53 грн., пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial