Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 листопада 2008 року відповідачем були позичені у позивача грошові кошти у сумі 118 000 дол.США, які він зобов'язався повернути не пізніше 26 травня 2009 року, про що було укладено договір позики, посвідчений нотаріально. З моменту укладення вказаного договору відповідач частинами повернув позивачеві з позичених коштів суму в розмірі 15 000 дол.США, після чого попросив про додаткову позику і відсрочити кінцевий термін повернення боргу до кінця осені 2009 року. 29.04.2009 року між сторонами був укладений Додатковий договір №1 до Договору позики, посвідчений нотаріально, яким були внесені зміни до Договору позики від 26.11.2008 року, згідно яких відповідач отримав грошові кошти у сумі 136 000 дол.США, які зобов'язався повернути частинами не пізніше 26.11.2009 року. Після цього відповідач повернув 3000 дол.США та припинив виконувати свої зобов'язання, а також звернувся до позивача з проханням позичити йому ще 63 500 дол.США, продовжити строк дії договору та відстрочити остаточне виконання зобов'язань до літа 2010 року. Позивач погодився і 30.07.2009 року сторони уклали Додатковий договір №2 до Договору позики, посвідчений нотаріально, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу 63 500 дол.США, які зобов'язався повернути частинами не пізніше 26.07.2010 року. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.10.2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволені у повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості у розмірі 261 855 дол.США, що еквівалентно 2 093 007 грн. та неустойку в розмірі 148 800 000 грн.. Вказане рішення набуло чинності. З метою забезпечення виконання зобов'язань між сторонами було укладено Договір іпотеки, посвідчений нотаріально, за умовами якого [PERSON] передав позивачу в іпотеку нежитлові приміщення , які розташовані за адресою: [ADDRESS], які належать іпотекодавцю [PERSON] на праві власності. Крім того, у зв'язку з укладенням Додаткових договорів №1 та №2 були укладені Додатковий договір №1 та №2 до Договору іпотеки, які є невід'ємною його частиною. На підставі викладеного позивач просить в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 26.11.2008 року в редакції відповідно до Додаткового договору №1 від 29.04.2009 року та Додаткового договору №2 від 30 липня 2009 року на суму, визначену заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 25 жовтня 2013 року в розмірі 150 896 448 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення шляхом надання [PERSON] права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу; передати предмет іпотеки в управління позивача на період до його реалізації за визначеною ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» процедурою продажу; усунути іпотекодержателю перешкоди в користуванні предметом іпотеки шляхом звільнення предмета іпотеки від його майна та речей, а також майна та речей будь-яких інших осіб, що знаходяться там з його дозволу чи згоди або без таких дозволу або згоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, в подальшому надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засiдання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Зі згоди представника позивача суд приймає рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 25 жовтня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості у розмірі 261 855 дол.США, що еквівалентно 2 093 007 гривень та неустойку у розмірі 148 800 000 гривень, яка виникла за Договором позики від 26.11.2008 року та Додаткового договору №1, Додаткового договору №2 до нього. Заочне рішення набуло чинності. Відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі та обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за укладеним між ними Договором позики, в редакції відповідно до Додаткових договорів до нього, була предметом судового розгляду і встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому в силу ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що 26 листопада 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики від 26.11.2008 року між Позивачем та Відповідачем, був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4120. Також встановлено, що у зв'язку з укладенням Додаткового договору №1 до Договору позики та Додаткового договору №2 до Договору позики, 29 квітня 2009 року був укладений Додатковий договір №1 до Договору іпотеки від 26.11.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за р.№3143, та 30 липня 2009 року - Додатковий договір №2 до Договору іпотеки від 26.11.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за р.№4120, які є невід'ємною частиною Договору іпотеки від 26 листопада 2008 року. За умовами Договору іпотеки іпотекодавець, з метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позики передає в іпотеку іпотекодержателю предмет іпотеки - нежитлові приміщення підвальної частини [NUMBER] площею 225,2 кв.м; місця загального користування [NUMBER] пл. 8,4 кв.м, та приміщення 1-го поверху [NUMBER], площею 124,0 кв.м, що в цілому загальною площею 357,6 кв.м в житловому будинку літ. «А-4», що розташоване за адресою: [ADDRESS], які згідно п.3 Договору є власністю іпотекодавця [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 27.06.2008 року за р.№1100. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до Договору іпотеки вартість предмету іпотеки була погоджена між сторонами договору та становила 863 600 грн. Як вбачається з матеріалів позовної заяви у добровільному порядку заборгованість відповідачем не погашена. Статтею 7 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Крім того, відповідно до ч.3 ст.7 вказаного Закону, якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і звернення стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. Частиною 1 ст.38 Закону передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя за основним зобов'язанням шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві здійснюється за рішенням суду або на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі). Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, таким способом, зокрема, може бути реалізація предмета іпотеки іпотекодержателем самостійно будь-якій особі-покупцеві з застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Також, у рішенні суду зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, що відповідає вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку». За таких обставин, приймаючи до уваги, що зобов'язання за Договором позики відповідачем не виконуються, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 243,60 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved