Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, де просить: - витребувати житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON]; - скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; - визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Позов мотивує тим, що [INFO] у м. Олександрії померла [PERSON], яка доводиться йому бабусею, він є спадкоємцем першої черги після її смерті за правом представлення, оскільки його батько, рідний син померлої, [PERSON], помер [INFO]. За життя спадкодавцеві належав житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у [ADDRESS]. 26.01.2008 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] і [PERSON] (продавцями) був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS]. 21.10 2008 року сторонами укладено третейську угоду про передачу спору, а саме визнання дійсним даного договору купівлі-продажу і визнання права власності за покупцем - на вирішення третейського суду при «Асоціації Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів». Рішенням постійно діючого третейського суду при «Асоціації Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» від 23.10.2008 року у справі № 130/23/10-2008 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS], укладеного між сторонами 26 січня 2008 року. Згодом, рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 03.03.2009 року визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] від 02.12.2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Зареєстровано право власності на спірний будинок за [PERSON] в Олександрійському МБТІ. 01.08.2012 року рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано рішення Олександрійського міськрайонного суду від 03.03.2009 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 06 червня 2013 року визнано недійсними третейську угоду [PERSON] та [PERSON], [PERSON] від 21 жовтня 2008 року та скасовано рішення постійно діючого третейського суду при «Асоціації Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» від 23 жовтня 2008 року по справі № 130/23/10-2008. про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку по [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] 26 січня 2008 року. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Зазначене рішення набрало законної сили. Проте, спадкодавець [PERSON] за життя не встигла зареєструвати за собою право власності на будинок згідно цього рішення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім цього, спірний будинок був відчужений третій особі і на даний час його власником зареєстрований [PERSON] У жовтні 2013 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з тих підстав, що відсутня державна реєстрація права власності за спадкодавцем. Посилаючись на ст., ст. 215, 220, 321, 387, 388, 640, 657, 1212, 1213, 1218, 1219 ЦК України, позивач просить його вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з вищенаведених підстав. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що його довіритель є добросовісним набувачем зазначеного спірного нерухомого майна. Третя особа - представник реєстраційної служби Олександрійського МРУЮ Куранов С.О. - не має заперечень щодо задоволення позовних вимог. Третя особа на стороні відповідача - [PERSON] та представник Олександрійської міської ради на розгляд справи не з'явилися, про день, час та місце розгляду повідомлялись належним чином. Від представника Олександрійської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, де він зазначив, що не заперечує проти розгляду справи у його відсутність (а.с. 181) Суд ухвалив, провести розгляд справи у відсутність не зявившихся осіб та ухвалити рішення на підставі наданих доказів. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено наступне. 26.01.2008 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] і [PERSON] (продавцями) був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS]. 21.10 2008 року сторонами укладено третейську угоду про передачу спору з визнання дійсним даного договору купівлі-продажу і визнання права власності за покупцем - на вирішення третейського суду при «Асоціації Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів». Рішенням постійно діючого третейського суду при «Асоціації Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» від 23.10.2008 року у справі № 130/23/10-2008 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS], укладеного між сторонами 26 січня 2008 року. Згодом, рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 03.03.2009 року визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] від 02.12.2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Зареєстровано право власності на спірний будинок за [PERSON] в Олександрійському МБТІ. 01.08.2012 року рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області задоволено апеляційну скаргу [PERSON], скасовано рішення Олександрійського міськрайонного суду від 03.03.2009 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 06 червня 2013 року визнано недійсними третейську угоду [PERSON] та [PERSON], [PERSON] від 21 жовтня 2008 року та скасовано рішення постійно діючого третейського суду при «Асоціації Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» від 23 жовтня 2008 року по справі № 130/23/10-2008 року. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Крім того, 30.10.2012 року прокурором м.Олександрії порушено кримінальну справу за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України (а.с. 7 - 9, 106 - 108). [PERSON], яка померла [INFO] (а.с. 89), за життя не встигла зареєструвати за собою право власності на спірний будинок згідно вищезазначеного рішення суду від 06 червня 2013 року. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не набув права власності на спірний будинок, так як рішення постійнодіючого Третейського суду при Асоціації «Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» від 23.10.2008 року, яким було визнано дійсним договір купівлі-продажу спірного будинку укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] від 21 жовтня 2008 року - скасовано. Оскільки в подальшому [PERSON] було продано спірний будинок [PERSON], та згідно повідомлення з Олександрійського БТІ право власності на будинок, що по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Приходько О.М. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу 17.02.2014 року, р.№ 235 (а.с. 81), то право власності позивача на вищевказаний спірний будинок, підлягає захисту в судовому порядку. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта на нерухоме майно також вбачається, що станом на 25.12.2014 року житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]; підстава виникнення права власності - договір купівлі - продажу від 17.02.2014 року, виданий Приходько О.М. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу, р.№ 235 (а.с.82) Таким чином, судом встановлено, що [INFO] у м. Олександрії померла [PERSON], на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги по закону був [PERSON], який помер [INFO] (а.с.12), а тому згідно ст. 1266 ЦК України спадкоємцем за правом представлення на вищевказаний спірний жилий будинок тепер є її внук - [PERSON] (а.с.13), батько якого помер - [INFO], який би успадкував спірний будинок, якби був живим на час відкриття спадщини. 17 жовтня 2013 року позивач - [PERSON] звернувся до Олександрійської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з тих підстав, що відсутня державна реєстрація права власності на спірний житловий будинок за спадкодавцем [PERSON] (а.с. 16 та а.с. 88 на звороті). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Зі змісту вказаної статті слідує, що право на захист, відповідно до глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування майна, має не тільки власник, а й особа, яка має речове право на майно. Таким чином, заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 06 червня 2013 року визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], яка за життя вона не встигла зареєструвати за собою право власності на будинок згідно вищезазначеного рішення суду. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не набув права власності на спірний будинок, щодо якого в подальшому здійснив відчуження на користь [PERSON], тому право власності позивача - [PERSON] на будинок [NUMBER] по [ADDRESS] підлягає захисту в судовому порядку, так як [PERSON], яка за рішенням суду являлась його власницею, за життя мала б право домагатися відновлення свого права на нього, але [INFO] [PERSON] померла. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач, який 17.10.2013 року подав до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини (а.с.88), як спадкоємець за правом представлення, з часу відкриття спадщини набув речові права на успадкований будинок - право володіння та право користування ним і, відповідно, і право на захист цих прав. Отже, у позивача виникло право на захист свого порушеного права шляхом звернення до суду із даним позовом. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Як вже зазначалося вище, [PERSON] набув право власності на спірний будинок на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду від 03.03.2009 року, яким було визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] від 02.12.2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], яке було скасовано ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 01.08.2012 року; але в подальшому він здійснив відчуження будинку на користь відповідача [PERSON]. Таким чином, між позивачем, який прийняв спадщину та відповідачем [PERSON] - виникли речово-правові відносини. А відповідно до норм ЦК України, захист права володіння та користування спадковим майном можливий лише шляхом звернення з вендикаційним позовом, оскільки між сторонами виникли речово - правові відносини, то до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту, а саме пред'явлення позову з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. В постанові від № 6-164 цс 12 від 23.01.2012 року Верховний Суд України за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, висловив правову позицію, згідно якої - в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. А тому, суд вважає, що вимоги позивача про витребування майна, а саме спірного будинку у [PERSON], підлягають задоволенню. Підлягають задоволенню і вимоги позивача стосовно скасування державної реєстрації будинку за відповідачем, оскільки, відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. № 1141, зазначено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав на підставі рішення суду. На підставі вищевикладеного, вимоги позивача про виключення відомостей щодо відповідача як власника спірного майна з реєстру прав власності на нерухоме майно підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то судові витрати понесені позивачем підлягають відшкодуванню в повному обсязі, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1050,40 грн. Відповідно з п.2 ч.2 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу, а тому суд також стягує з відповідача витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, які були понесені позивачем в сумі - 1000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги та квитанцією (а.с.24 - 26).

Outcome: approved