Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідачів на свою користь 24789,12 грн.. грошових коштів та судові витрати, посилаючись на те, що з відповідачів за рішенням суду, що набрало чинності 06.03.2014 року, було стягнуто 30450 гривень завданої матеріальної шкоди та 1000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати в розмірі 229,40 грн. та Суворовським районним судом міста Одеси видано виконавчий лист по справі №523/2286/13-ц, однак відповідачі по цей час не сплатили кошти, тому позивач просить відшкодувати йому індексацію у звязку з інфляцією та 3% річних, посилаючись на вимоги ст.625 ЦК України, надавши відповідний розрахунок. У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову та просив вимоги задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи у звязку з неявкою відповідачів. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідачка [PERSON] звернулась із заявою про перенесення слухання справи до скасування рішення суду, не надавши жодного доказу на підтвердження оскарження рішення, тому судом причину неявки відповідачів визнано неповажною. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси по справі №523/2286/13-ц, що набрало чинності 06.03.2014 року на підставі Ухвали Апеляційного суду Одеської області, з відповідачів на користь позивача було стягнуто 30450 гривень завданої матеріальної шкоди та 1000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати в розмірі 229,40 грн. 19.05.2015 року за виконавчим листом від 12.05.2014 року державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження ВП №47531806, однак рішення суду по цей час не виконане. Позивачем надано розрахунок пені та 3% річних за період з 01.04.2014 року по 31.12.2015 року від суми боргу за вказаним рішенням суду, що в цілому становить 3169,40 грн., та за підрахунками позивача загальна сума становить 24789,12 грн., з яких пеня - 23125,96 грн., 3% річних 1663,16 грн. Стаття\~625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 Цивільного Кодексу України і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Частиною\~другою статті\~625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. \~ Передбачена статтею\~625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України). Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у звязку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України). Таких висновків дійшов Верховний Суд України під час розгляду справи №6-2759цс15 та висловив правову позицію, мотивуючи Постанову від 20 січня 2016 року, висновок за якою має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, що передбачено ч.1 ст.360-7 ЦПК України. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позову, у відповідності до ст.ст.79, 88 ЦПК України, сплачені позивачем судові витрати поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed