Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 24.12.2015 року та просив суд стягнути з відповідача - ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КРИВОРІЗЬКЕ «РАЙАГРОПРОМЕНЕРГО» заборгованість по заробітній платі у розмірі 11 559,35 грн., 10 564,19 грн. в рахунок відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що з 03.05.2013 року по 15.06.2015 він працював в ДЕРЖАВНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ «КРИВОРІЗЬКЕ «РАЙАГРОПРОМЕНЕРГО» на посаді охоронника. 15.06.2015 року він був звільнений за власним бажанням. В порушення ст. 116 КзПП України з ним не було проведено розрахунку при звільненні, при цьому сума заборгованості по заробітній платі склала 11 559,35 грн., яка не виплачена йому до цього часу. У звязку з цим він просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 11 559,35 грн., та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день звернення до суду в розмірі 10 564, 19 грн. Крім того, просив стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., мотивуючи тим, що несвоєчасна виплата заробітної плати при звільненні спричинили йому моральні страждання, адже він маючи двох дітей, доньку Анастасію, [INFO] та сина [PERSON], [INFO] повинен забезпечувати належний рівень життя дітям, забезпечити їх одягом та харчуванням, крім того повинен сплачувати комунальні послуги, однак в результаті неправомірних дій відповідача вимушений просити у борг у знайомих, через що відчував сильні душевні хвилювання та сором. Позивач вказував, що з вини відповідача його звичайний спосіб життя змінився, він відчуває глибокий психологічний дискомфорт, який виразився в роздратованості, від якої страждає і його сімя, порушена його душевна рівновага, поганий сон. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, вказуючи і на те, що він є інвалідом 3-ї групи та йому необхідно придбавати медикаменти для підтримання його стану здоровя. Представник відповідача [PERSON] (а.с.39) в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати в розмірі 11 559,35 грн., визнав повністю. Вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди не визнав, мотивував це тим, що виплата нарахованої заробітної плати в день звільнення не була проведена через відсутність коштів у підприємства, через наявність дебіторської заборгованості. Що і на цей час підприємство знаходиться в тяжкому матеріальному становищі, що за виконану роботу, з ними підприємства не розрахувалися в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - підлягає задоволенню в повному обсязі, а в частині стягнення моральної шкоди частковому задоволенню, з наступних законних підстав. Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] працював в ДП«Криворізьке «Райагропроменерго» з 03.05.2013 року по 15.06.2015 року на посаді охоронця (а.с.6). Вказаний факт не заперечувався сторонами. 15.06.2015 року [PERSON] був звільнений з займаної посади за ст. 38 КзПП України за власним бажанням, на підставі наказу від 15.06.2015 року № 14-К (а.с.6). Згідно довідки ДП Криворізьке «Райагропроменерго» від 10.12.2015 року, заборгованість із заробітної плати [PERSON] станом на 10.12.2015 року склала 11 559,35 грн.(а.с.7). Вказаний розмір заборгованості по заробітній платі не оспорювався сторонами, а тому в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Оскільки вимоги в частині заборгованості по заробітній платі визнані відповідачем в повному обсязі, то суд вважає за необхідне задовольнити їх і стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 11 559,35 грн. Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Стаття 117 КЗпП України передбачає відповідальність роботодавця у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При цьому, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає спори в межах заявлених позовних вимог. Оскільки заборгованість по заробітній платі [PERSON] незважаючи на відсутність спору про її розмір, не виплачена на час розгляду справи, а позивач наполягав на стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.06.2015 року по 24.12.2015 року (час звернення до суду), то суд, виходячи з принципу диспозитивності, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в цій частині в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пункт 8 Порядку передбачає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Так, судом встановлено, позивач був звільнений 15.06.2015 року, отже останніми 2 місяцями, які передували його звільненню були квітень та травень 2015 року (а.с. 6). Згідно довідки від 12.02.2016 року та табеля обліку робочого часу ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КРИВОРІЗЬКЕ «РАЙАГРОПРОМЕНЕРГО», в квітні та травні 2015 року [PERSON] пропрацював 352 робочі години (176 +176), за що йому було нараховано заробітну плату 3256,70 грн. (а.с. 44-57, 62). Отже, середньогодинна заробітна плата позивача складала: 3256,70 грн. (сума заробітної плати за період квітень-травень 2015 року) : 352 години (кількість робочих годин за період квітень-травень 2015 року)= 9,25 грн. за 1 годину (середньогодинна заробітна плата [PERSON]Г.). Період затримки заробітної плати належної [PERSON] при звільненні, за період з 16.06.2015 року по 24.12.2015 року (в межах заявлених вимог) складає 1160 робочих годин відповідно до графіку змінності відділу охорони підприємства де раніше працював позивач за вказаний період (за червень 2015 року 96 годин, за липень 2015 року 184 години, за серпень 2015 року 176 годин, за вересень 2015 року 184 години, за жовтень 2015 року 192 години, за листопад 2015 року 184 години, за грудень (по 24 грудна ) 2015 року 144 години), а отже сума середнього заробітку за час затримки розрахунку дорівнює: 9,25 грн. х 1160 годин = 10 730,00 грн. Однак, відповідно до ст. 11 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10 564,19 грн. в межах суми заявлених вимог за вказаний період. Доводи представника відповідача про те, що причиною не проведення розрахунку при звільненні була значна дебіторська заборгованість, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-64/13, який є обовязковим для всіх судів в силу ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Допущене відповідачем порушення трудового законодавства завдало позивачу моральні страждання, оскільки він був позбавлений гарантованого ст. 43 Конституції України права на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя та право на своєчасне одержання винагороди за працю. Несвоєчасна виплата заробітної плати при звільненні спричинили йому моральні страждання, адже він маючи двох дітей, доньку Анастасію, [INFO] та сина [PERSON], [INFO] повинен забезпечувати належний рівень життя дітям, забезпечити їх одягом та харчуванням, крім того повинен сплачувати комунальні послуги, однак в результаті неправомірних дій відповідача вимушений просити у борг у знайомих, через що відчував сильні душевні хвилювання та сором. З вини відповідача його звичайний спосіб життя змінився, він відчуває глибокий психологічний дискомфорт, який виразився в роздратованості, від якої страждає і його сімя, порушена його душевна рівновага, поганий сон, враховуючи і те, що він є інвалідом 3-ї групи (а.с.9,86). У звязку з вище викладеним, суд вважає доведеним факт порушення з вини відповідача законних прав [PERSON], а також те, що вказане порушення призвело до моральних страждань останнього, змінило звичний для нього спосіб життя та вимагало додаткових зусиль для його організації. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи характер допущеного відповідачем порушення, а саме те, що воно не було безпідставним (зумовлене існуванням значної дебіторської заборгованості (а.с.67- 85), розмір та глибину душевних страждань позивача, його стан здоровя (а.с.86), виходячи із принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково - в розмірі 500 грн., в задоволенні решти вимог відмовити. Оскільки позов [PERSON] складався з позовних вимог немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди), а також вимог майнового характеру (стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку ), то відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір має сплачуватися за ставками встановленими для вимог майнового і немайнового характеру. У звязку з цим, враховуючи часткове задоволення позову позивача [PERSON] який звільнений від сплати судового збору, та виходячи з розміру судового збору за вимоги немайнового характеру мінімального розміру 487,20 грн. та мінімального розміру судового збору за вимоги майнового характеру - 487,20 грн., суд вважає за необхідне стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КРИВОРІЗЬКЕ «РАЙАГРОПРОМЕНЕРГО» судовий збір на користь держави в розмірі 974, 40 грн. (487,20 грн. + 487,20 грн.).

Outcome: partial