Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, та просить постановити рішення, яким просить зобов'язати відповідача по справі [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з їх сином - [PERSON], [INFO] та у його вихованні, визначити спосіб участі його як батька у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом: встановлення щотижневих зустрічей без присутності матері, можливістю відводити сина до дошкільного закладу в подальшому до школи. Проводити щорічно спільний відпочинок з дитиною без присутності матері, тобто відповідача по справі. Свої вимоги мотивував наступним: з відповідачем по справі [PERSON] в офіційних шлюбних відносинах не знаходився. В громадському шлюбі народився син - [PERSON], [INFO]. Спільного життя у сторін не склалося з причини відсутності взаєморозуміння. Дитина залишилася проживати з відповідачем по справі, а саме з матір'ю [PERSON] незважаючи на те, що зі сторони позивача, як батька, постійно надходить фінансова допомога на утримання дитини, Відповідач [PERSON] ухиляється від обов'язків щодо надання йому можливості у спілкуванні та у вихованні сумісної дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення з підстав, зазначених у заяві. Вказував, що його колишня громадська дружина [PERSON] на теперішній час працює та за місцем реєстрації не перебуває тривалий час, дитина проживає за місцем мешкання мати та її доглядає бабуся відповідача - [PERSON], на сьогоднішній день йому чинять перешкоду у спілкуванні з дитиною. Син [PERSON] до дошкільного закладу не ходить, не хворіє, гарно ставиться до батька. Позивач працює, мешкає у житловому будинку батьків, де дитині створені належні умови та є все необхідне, тому просить позов задовольнити. Представник позивача - [PERSON] також в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та вважав, що його син - позивач повинен спілкуватися з дитиною, тому позов вважав необхідним задовольнити. Представник третьої особи - опікунської рада при виконавчому комітеті Щербанської сільської ради Роздільнянського району Одеської області - Богданова І.С. в судовому засіданні просила позов повністю задовольнити, оскільки умови для дитини створені позивачем добрі, є все необхідне, дитина спілкується з батьком без будь-яких застережень, син має прихильність к обом батькам, будь-які заклади дитина не відвідує та не хворіє. Вказувала, що ставлення батька до виконання своїх обов'язків дуже гарне, [PERSON] під час розгляду вказаного питання на засіданні опікунської ради заперечувала тільки з приводу перебування дитини під наглядом батька без її участі, при цьому будь-яких доказів щодо обгрунтування своєї позиції не надавала. Зазначила, що на теперішній час відповідач працює в м. Одеса та тривалий час за місцем реєстрації не знаходиться, дитина перебуває під наглядом бабусі відповідача, тому просила вирішити питання щодо участі батька в спілкуванні з дитиною без присутності відповідача, оскільки вищенаведене фактично позбавить можливості виконувати рішення суду, т.я. відповідач практично дома не перебуває. Відповідач до суду не прибула, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином за місцем реєстрації, у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не вказала, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. (а.с.24). Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення по справі в порядку ст.224 ЦПК України. Розглянувши подані документи та матеріали, заяви сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Після припинення сімейних відносин між сторонами склалися неприязні стосунки. Позивач на даний час має склад сім'ї - мати, батько та брат; які проживають у власному житловому будинку, якій складається з 3-х кімнат, офіційно працевлаштований, щомісячно отримує постійну заробітну плату, характеризується виключно задовільно, спиртні напої не вживає (а.с.10-12). Згідно акту соціального інспектування № 139 від 25.10.2013р. для дитини по місцю мешкання позивача створені належні умови, з наявністю спального місця та місць для дозвілля та навчання (а.с. 7-8). У відповідності до висновку органу опіки та піклування Щербанської сільської ради № 358 від 03.12.2013р. [PERSON] надала згоду на спілкування з [PERSON] лише у її присутності, тому позивачу рекомендовано звернутися до суду, будь-яких висновків щодо вирішення зазначеного питання орган опіки не надав. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 91 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 91 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином суд вважає, що враховуючи гарне ставлення батька до виконання своїх обов'язків - встановлений судом порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідає інтересам дитини; спілкування батька з дитиною не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини та можливе без шкоди для здоров'я, психічного та фізичного розвитку дитини; при вказаному способі участі батька у спілківанні з дитиною буде забезпеченнийи баланс між правом батька на особисте спілкування з дитиною та її інтересами; при цьому окремі випадки для побачення з дитиною в присутністі іншої особи - відсутні. Оскільки будь-яких доказів на відсутність можливості щодо спілкування батька з дитиною без присутності інших осіб суду не надано, не встановлено їх і в судовому засіданні, тому суд виходить з вимог ст. 159 СК України, встановлених фактів і обставин, враховує передусім інтереси дитини, яка постійного догляду матері не потребує, та з психологічного та фізичного стану дитини, тому вважає, що позов є доведеним та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved