Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат на 3% річних, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.02.2013 ним та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено договір безпроцентної позики у вигляді розписки відповідно до якої він передав, а Відповідач прийняла грошові кошти в розмірі 360 000,00 грн., які остання зобов`язалась повернути до 10 серпня 2013 р. Відповідач, як позичальник належним чином своїх зобов`язань не виконала, заборгованість за договором позики у визначений строк не погасила. У зв`язку із цим він був змушений звернутися до Ірпінського міського суду Київської області з позовом про стягнення боргу, який рішенням від 17.01.2014 р. задовольнив позов та видав виконавчий лист. ВДВС Бучанського МУЮ було відкрито виконавче провадження, але станом на 01 червня 2018 року рішення суду так і не було виконано, борг не повернуто. Посилаючись на норми закону вказує, що має право на відшкодування Відповідачем заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення за період з 01.12.2015 по 01.06.2018 в сумі 123 235,98 грн. та 3 % річних від простроченої суми за 913 днів в сумі 27 014,80 грн. У зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з Відповідача на його користь грошові кошти в сумі 150 250,78 грн., які складаються з 123 235, 98 грн. - інфляційних витрат, 27 014, 80 грн. - 3% річних та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечувала, просила суд у його задоволенні відмовити. Подала до суду відзив на позовну заяву за змістом якого вказує, що нею добровільно на підставі двох розписок від 10.01.2017 та 17.01.2017 було повернуто Позивачу 100 000,00 грн. боргу. Зазначає, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 травня 2016 року у справі №367/8480/15-ц, з неї уже було стягнуто на користь Позивача інфляційні витрати та 3% річних за цією ж Розпискою за період з 11.08.2013 до 01.12.2015 року в сумі 243 838,36 грн. При цьому, перебіг позовної давності щодо заявлених у цьому позові вимог почався 11 серпня 2013 року та відповідно закінчився 10 серпня 2016 року. Таким чином, Позивачем було пропущено строки позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. Відповідач посилаючись на обставини справи вказує, що вона вже була притягнута до юридичної відповідальності за дане правопорушення, а тому посилаючись на норми закону просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. 11.02.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики у вигляді розписки відповідно до якої він передав, а Відповідач прийняла грошові кошти в розмірі 360 000,00 грн., які остання зобов`язалась повернути до 10 серпня 2013 р. Відповідач, як позичальник належним чином своїх зобов`язань не виконала, заборгованість за договором позики у визначений строк не погасила. У зв`язку із цим Позивач був змушений звернутися до Ірпінського міського суду Київської області з позовом про стягнення боргу. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.01.2014 у справі № 367/8713/13-ц задоволено позов [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 11.02.2013р. в розмірі 360 000,00 грн. (Триста шістдесят тисяч гривень 00 коп.), 3% річних в розмірі 3 195,61 грн. (Три тисячі сто дев`яносто п`ять гривень 61 коп.) та судові витрати по справі в розмірі 3 441,00 грн. (Три тисячі чотириста сорок одна гривня 00 коп.), а разом - 366 636,61 грн. (Триста шістдесят шість тисяч шістсот тридцять шість гривень 61 коп.). Вищевказане заочне рішення суду набрало законної сили 12 травня 2014 року. На примусове виконання рішення суду позивачу 23.07.2014 було видано виконавчий лист. Постановою Бучанського міського управління юстиції від 30.09.2015 відкрито виконавче провадження № 48880104 з примусового виконання виконавчого листа № 367/8713/13-ц виданого Ірпінським міським судом Київської області 23.07.2014. Станом на 01 червня 2018 року рішення суду не виконано, борг не повернуто. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-багатосторонніми (договорами). Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання можуть настати такі правові наслідки, як відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з п.2 ч.2 ст.22 цього ж Кодексу збитки полягають у доходах, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобовязання, зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості наданий Позивачем з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення за період з 01.12.2015 по 01.06.2018 в сумі 123 235,98 грн. та 3 % річних від простроченої суми за 913 днів в сумі 27 014,80 грн. На підставі вищевикладеного оскільки Відповідачем заборгованість не погашена, то суд вважає за можливо задовольнити позов та стягнути з неї заборгованість з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення за період з 01.12.2015 по 01.06.2018 в сумі 123 235,98 грн. та 3 % річних від простроченої суми за 913 днів в сумі 27 014,80 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем до суду надано оригінал квитанції № 0.0.1067155004.1 від 21.06.2018 про сплату судового збору в сумі 1 502,51 грн., то суд задовольняючи позов стягує судові витрати з відповідача. На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 553, 554, 611, 625 ЦК України,

Outcome: approved