Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач є власником [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані в квартирі, однак фактично не проживають, не сплачують комунальні платежі, в утримані житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавляться. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію. У зв`язку із тим, що відповідачі добровільно не знімаються з реєстрації, просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.06.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити, однак не заперечував що квартира [ADDRESS] придбана разом з [PERSON] у період шлюбу за спільні кошти. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві, вказали, що [PERSON] є співвласником оспорюваної квартири, а відповідач [PERSON] прописаний в квартирі з її дозволу. Позивач створив перешкоди у користуванні майном, змінив замки та перешкоджав їхньому проживанню. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, судом встановлені наступні обставини справи. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 16.06.1990 року Комсомольським відділом ЗАГС, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище відповідача змінено на « [PERSON] », про що зроблений актовий запис №534. Відповідно до свідоцтва про право власності виданого 16.08.2000 року на підставі розпорядження міського голови м. Херсон, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Відповідно до рішення Херсонського міського суду Херсонської області №766/16825/19 від 12.06.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16.06.1990 року Комсомольським відділом ЗАГС, актовий запис №534 розірвано. Згідно довідки №43 ДП АТ «Будмеханізація» ЖЕУ «Будмеханізація» станом на 11.02.2021 рік в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] власник, [PERSON] дружина, [PERSON] - син. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з\~ст.405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно з\~ст.156 ЖК України\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частинами 1 та 2\~ст. 355 ЦК України\~передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1, ч.2\~ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно\~ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинок (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно\~зі ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як слідує з аналізу вказаних норм цивільного і житлового законодавства, відповідач [PERSON] , яка є співвласником квартири [ADDRESS] , та тривалий час не проживає в квартирі, оскільки позивач [PERSON] створює перешкоди у користуванні майном, не може бути позбавлена права користування квартирою за позовом іншого співвласника квартири, оскільки право приватної власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а відповідач [PERSON] зареєстрований в даній квартирі зі згоди відповідача [PERSON] , а тому будь-які правові підстави для визнання їх втратившими право користування жилим приміщенням, відсутні. З огляду на викладене, дослідивши докази в їх сукупності та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, слід відмовити. Крім того позивачем [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження факту не проживання відповідачів у оспорюваному приміщенні певний період. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., оскільки позивачем при подачі позову недоплачений судовий збір.

Outcome: approved