Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 23.05.2014 р. [PERSON] передала позивачу грошові кошти у розмірі 168 000,00 грн. та він уклав наступні договори з ПАТ «Старокиївський банк»: договір банківського рахунку № 8208 від 23.05.2014 р. та договір банківського вкладу № 05/1480-2014 від 23.05.2014 р. За умовами договору банківського рахунку банком відкрито позивачу поточний рахунок № [NUMBER] на який останнім було внесено 6 400,00 грн. За умовами договору банківського вкладу позивач розмістив у відповідача суму у розмірі 161 600,00 грн. строком до 23.08.2014 р. з нарахуванням банком відсотків у розмірі 14,5%. 18.06.2014 р. на підставі постанови Правління НБУ від 17.06.2014 р. № 365 «Про віднесення Публічного акціонерного банку «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 50 про запровадження у банку тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Старокиївський Банк». 17.09.2014 р. прийнято відповідне рішення про початок здійснення ліквідаційної процедури ПАТ «Старокиївський Банк». 29.09.2014 р. позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду з вимогами про визнання його кредитором банку по заборгованості, що виникла за договором банківського рахунку № 8208 від 23.05.2014 р. та договору банківського вкладу № 05/1480-2014. У зв'язку із тим, що позивач н отримав відповіді, його представник 22.12.2014 р. звернувся до ліквідатора з приводу виплат належних [PERSON] виплат та отримав повідомлення, що позивач не включений до переліку та загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. В подальшому позивача письмово повідомлено про те, що правочин, в тому числі договори укладені 23.05.2014 р., операції з внесення грошових коштів на рахунки , відкриті на виконання договорів є нікчемними відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач вважає, що угоди вчинені 23.05.2014 р. є дійсними, оскільки не існували обставини, що свідчать про їх нікчемність за положеннями Закону - банк не був віднесений до категорії неплатоспроможних. Укладені з банком договори повністю відповідають положенням цивільного законодавства України за змістом і формою, укладені повноважними особами з достатнім обсягом цивільної дієздатності, спрямовані на настання правових наслідків що передбачені ними. За таких обставин позивач просить суд визнати договір банківського рахунку № 8208 від 23.05.2014 р., укладений між Публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк» та [PERSON] дійсним; визнати банківську операцію (транзакцію) позивача [PERSON] з внесення 23.05.2014 р. грошових коштів у сумі 6 400,00 грн. на поточний (на вимогу) рахунок № [NUMBER] у ПАТ «Старокиївський Банк» на виконання договору банківського рахунку № 8208 від 23.05.2014 р. дійсною; визнати договір банківського вкладу № 05/1480-2014 від 23.05.2014 р., укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк» дійсним; визнати банківську операцію (транзакцію) [PERSON] з внесення готівки на депозитний рахунок грошових коштів у сумі 161 600,00 грн. на вкладний (строковий) рахунок № [NUMBER] «Улюблений» у гривні у ПАТ «Старокиївський Банк» на виконання договору банківського вкладу на виконання договору банківського вкладу № 05/1480-2014 від 23.05.2014 р. дійсним. Не погоджуючись з вимогами позивача Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк» пред'явила зустрічний позов. Просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до укладеного договору банківського рахунку № 8208, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Старокиївський Банк» 23.05.2014 р. та до договору банківського вкладу № 05/1480-2014 укладеного між [PERSON] та ПАТ «Старокиївський Банк» 23.05.2014 р. Зазначає, що під час дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Старокиївський Банк» уповноваженою особою було виявлено факти вчинення працівниками та клієнтами банку дії спрямовані на неправомірне отримання від держави гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами. Спірні договори укладались у період коли ПАТ «старокиївський Банк» було віднесено до категорії проблемних на строк до 180 днів, реальних грошей банк від [PERSON] не отримував. Дані обставини визначні п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як підставою для визначення нікчемності правочинів. Нікчемними правочинами є не в силу рішення Уповноваженої особи, а в силу Закону та з моменту його укладання. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує його визнання таким судом, але мають бути застосовані наслідки недійсності такого нікчемного правочину, що є офіційною позицією Верховного Суду України висловленою у Постанові № 9 від 06.11.2009 р. «по удову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Таким чином уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк» просить суд стягнути в дохід Держави кошти у розмірі 173 630,10 грн. , які були отримані незаконним шляхом внаслідок укладення нікчемних правочинів відповідно до положень ч. 3 ст. 228 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача та третьої особи за первісним позовом підтримав заявлені [PERSON] вимоги просив задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову у зв'язку з його безпідставності та відсутність обставин які свідчать про нікчемність правочинів. Представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк» просив задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні вимог [PERSON] Представники Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ Банк «Київська Русь» в судове засідання не з'явились, по день та час розгляду повідомлялись належним чином, причини нявки не повідомили. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що як первісний так і зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що 23.05.2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк» та [PERSON] було укладено договір банківського рахунку № 8208 та договір банківського вкладу № 05/1023-2013. Відповідно до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ж до ст. 1066 ЦК України За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. За договором банківського рахунку банк за заявою клієнта відкриває поточний (на вимогу) рахунок клієнта у гривні та здійснює за ним операції згідно діючому законодавству. В свою чергу за умовами договору банківського вкладу банк відкриває вкладнику вкладний рахунок «Улюблений» у гривні, а вкладник вносить на цей рахунок грошові кошти у розмірі 161 6000,00 грн. строком до 23.08.2014 р. та отримує відсотки за користування вкладом у розмірі 14,5% річних. Як свідчать матеріали справи 23.05.2015 р. [PERSON] внесено до ПАТ «Старокиївський Банк» за договором банківського рахунку внесено суму у розмірі 6 400,00 грн., за договором банківського вкладу суму у розмірі 161 600,00 грн. 12 травня 2014 р. Правлінням НБУ прийнято постанову № 276/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» до категорії проблемних». На підставі постанови Правління НБУ від 17 червня 2014 р. № 365 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.06.2014 р. прийнято рішення № 50 «Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Старокиївський Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський Банк». Як свідчать матеріали справи і не заперечується представником уповноваженої особи Фонду 29.09.2014 р. [PERSON] звернувся до відповідача з вимогою визнати його кредитором ПАТ «Старокиївський Банк» з договору банківського рахунку та банківського вкладу, що їх укладено 23.05.2014 р. 23.12.2014 р. представник [PERSON] також звернувся до уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк» з вимогою включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно до п. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та виплатити гарантовану Законом суму відшкодування за вкладом. Як свідчить відповідь уповноваженої особи Фонди на звернення позивача за результатами проведеної перевірки правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, правочини, в тому числі договір банківського рахунку від 23.05.2014 р. № 8208 та договір банківського вкладу від 23.05.2014 р. № 05/1480-2014, операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахункам, відкритим на виконання вказаних договорів, є нікчемними відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 228 ЦК України. Представник відповідача зазначає, що правочини були вчинені виключно з метою штучного створення обов'язку Фонду відшкодування грошових коштів, яке Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснюватиме за рахунок державних коштів, отже є таким, що порушує публічний порядок, а тому просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. В свою чергу представник [PERSON] зазначає, що укладені правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, що притаманні угод такого виду та просить суд визнати дійсними як самі правочини так і операції з внесення грошових коштів за ними. Приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Положеннями ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, що банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим. Відповідно до положень ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Пленум Верховного Суду України в п.п. 4,5 своєї постанови № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Крім того, в п. 18 Постанови Верховним Судом України щодо правочинів, які порушують публічний порядок зазначено наступне. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Приписами ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Надаючи оцінку всім наявним в справі доказам, суд приходить до висновку щодо відсутності останніх та недоведеністю представником позивача за зустрічним позову обставин, які свідчать про нікчемність спірних угод, вчинення правочинів з метою відшкодування грошових коштів Фондом зважаючи на дату їх вчинення - 23.05.2014 р. та введення тимчасової адміністрації 18.06.2014 р. та тих обставин, що внаслідок взятих на себе зобов'язань за договорам банк став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим. За таких обставин підстави для задоволення вимог уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк» відсутні. Також суд не знаходить підстав і для задоволення первісного позову зважаючи на наступне. Правочином, відповідно до ст. 202 ЦК України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Чинним законодавством України, а саме ст. 220 ЦК України, передбачає можливість визнання в судовому порядку дійсними договорів, в разі ухилення сторони від його нотаріального посвідчення. Слід зазначити, що у п. 13 Постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верхового Суду України підкреслив, що у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Крім того, на думку суду, в розумінні ст. 202 ЦК України, банківські операції з внесення грошових коштів на виконання умов договору не є правочином. Виходячи з вищенаведеного позов [PERSON] задоволенню н підлягає. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed