Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову заборгованість за кредитними договорами від 02.10.2006 року у розмірі 1 660 845,21 грн. та від 07.09.2007 року у розмірі 2 408 547,13 грн. В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що в порушення умов кредитних договорів, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договорами порядку та строки. У зв'язку з цим, станом виникла вказана заборгованість. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України,Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 31.01.2018 року розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення боргу продовжено в порядку загального позовного провадження. Представник позивача у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, також було надано оновлені розрахунки по погашенню кредитних договорів. Відповідач у судове засідання не зявилася. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, та в заяві також просив застосувати строк позовної давності до вимог ТОВ «ОТП Факторинг», та врахувати квитанції які надавалися відповідачем. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, та вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 02 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», яким на теперішній час змінено назву на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі «Банк») та Громадянином України [PERSON] було укладено Кредитний договір № СМ-SME 700/039/2006 (надалі кредитний договір № 1), згідно з яким відповідач отримав у банку кредит у розмірі 33500, 00 євро (тридцять три тисячі пятсот євро 00 центів) строком до 03.10.2013 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором № 1. 07 вересня 2007 року між банком та відповідачем було укладено наступний кредитний договір № СМ-SME 700/123/2007 (надалі кредитний договір № 2), згідно з яким відповідач отримав у банку кредит у розмірі 50000, 00 доларів США (пятдесят тисяч доларів 00 центів) строком до 05.09.2014 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором № 2. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року банк відступив, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № 1 і кредитним договором № 2, укладеним між банком та відповідачем. Отже, всі права вимоги банку за кредитним договором № 1 і кредитним договором № 2 до відповідача належать позивачу. Згідно з п. 1.1 ч. 2 Кредитного договору № 1 відповідач зобовязався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом В порядку і строки, визначені на умовах кредитного договору. При цьому для розрахунку відсотків за користування кредитом встановили використовувати плаваючу процентну ставку, у розмірі, який визначений сторонам договору як 5,5 % + FIRD (п. 3 ч. 1 Кредитного договору № 1). Згідно з п. 1.1 ч. 2 кредитного договору № 2 відповідач зобовязався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку і строки, визначені на умовах кредитного договору. При цьому для розрахунку відсотків за користування кредитом встановили використовувати плаваючу процентну ставку, у розмірі який визначений сторонами договору як 3, 00 % чи 5 % + FIRD (п. 3 ч. 1 Кредитного договору № 2). Статтею 526 Цивільного кодексу України, встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Проте, в порушення умов кредитних договорів і норм права, відповідач не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених кредитними договорами. Так, п. 4.1.1 кредитного договору № 1 та п. 3.1.1. кредитного договору № 2 застережено, що за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами позивальник зобовязаних сплатити банку пеню у розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з кредитним договором. У звязку з викладеним, заборгованість відповідача за кредитним договором № 1 станом на 12.03.2014 року складає: - заборгованість за кредитом у розмірі 23266, 64 євро, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становить 299605, 41 грн. (двісті девяносто девять тисяч шістсот пять гривень 41 копійка); - заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4461, 48 євро, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становить 57 450, 65 грн. (пятдесят сім тисяч чотириста пятдесят гривень 65 копійок); - пеня за прострочення виконання зобовязання у розмірі 101 249, 15 євро, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на дат складання розрахунку становить 1 303 789, 15 грн. (один мільйон триста три тисячі сімсот вісімдесят девять гривень 15 копійок). Загальна заборгованість відповідача за кредитним договором № 1 з урахуванням пені нарахована банком у розмірі 128 977, 27 євро, що у гривневому еквіваленті на час подання позову становить 1 660 845, 21 грн. (один мільйон шістсот шістдесят тисяч вісімсот сорок пять гривень 21 копійка). Заборгованість відповідача за кредитним договором № 2 станом на 12.03.2014 року складає: - заборгованість за кредитом у розмірі 43 432, 55 доларів США, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становить 403 814, 13 грн. (чотириста три тисячі вісімсот чотирнадцять гривень 13 копійок); - заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 12 266, 38 доларів США, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становить 114 046, 67 грн. (сто чотирнадцять тисяч сорок шість гривень 67 копійок); - пеня за прострочення виконання зобовязання у розмірі 203 354, 27 доларів США, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становить 1 890 686, 33 грн. (один мільйон вісімсот девяносто тисяч шістсот вісімдесят шість гривень 33 копійки). Загальна заборгованість відповідача за кредитним договором № 2 з урахуванням пені нарахована банком у розмірі 259 053, 20 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 2 408 547, 13 грн. (два мільйони чотириста вісім тисяч пятсот сорок сім гривень 13 копійок). Таким чином, станом на 12.03.2014 року відповідач не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених кредитними договорами. При цьому загальна сума заборгованості за двома кредитним договорами становить 4 069 392, 34 грн. (чотири мільйона шістдесят десять тисяч триста девяносто дві гривні 34 копійки). Дослідивши наданий представником позивача оновлений розрахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, вбачається, що при розрахунку враховані суми внесені [PERSON] відповідно до наданих нею квитанцій. Згідно зі ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України, передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 525 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Таким чином, станом на 12.03.2014 року відповідач має заборгованість перед позивачем за двома договорами у сумі 4 069 392, 34 грн.. Суд звертає увагу на значну суму пені, яка була нарахована банком за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Пеня нарахована в розмірі, що перевищує розмір заборгованість по кредиту. На думку суду, такий розмір пені є явно завищеним, не відповідає передбаченим у пункті 6 ст. 3, частині 3 ст. 509 та частинах 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, про що також наголошується в рішенні КСУ №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року. В даному випадку неустойка набуває ознак джерела невиправданих додаткових прибутків кредитором. За таких обставин суд вважає за необхідне скористатися наданим йому правом на зменшення розміру неустойки відповідно до ст. 551 ЦК України, зменшивши пеню за кредитним договором № 1 до 357 056 (триста пятдесят сім тисяч пятдесят шість) грн. 00 коп., а за кредитним договором № 2 зменшивши розмір пені до 517 860 (пятсот сімнадцять вісімсот шістдесят) грн. 00 коп.. Що стосується заяви представника позивача про застосування строку позовної давності, то вона безпідставна. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з частиною 4статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року (справа №6-14цс14). Останні сплати за договорами були здійснені у березні 2013 року по погашенню відсотків відповідно до розрахунків долучених до позовної заяви. Позивач звернувся до суду з позовною заявою у квітні 2014 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач, подав позовну заяву в межах строку позовної давності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням зменшення пені за прострочення погашення кредиту. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволенню позовних вимог. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial