Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №192/605 від 22.06.2012 року. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору ПАТ «Державний Ощадбанк банк України» надав [PERSON] кредит у розмірі 70000,00 грн. зі сплатою 19% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 21.06.2022 року. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 16.12.2016 року виникла заборгованість в розмірі 87672,00 грн., яка складається з: 54889,44 грн. - основного боргу; 23477,29 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками по кредиту; 8023,14 грн. - інфляційне збільшення заборгованості по тілу кредиту; 340,35 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 1279,51 грн. - 3% річних від суми заборгованості, 2,62 грн. - пені. Позивач вважає, що розрахунок суми заборгованості, нарахованих процентів, інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованим, а відповідно вимоги щодо стягнення заборгованості підтверджені належними доказами, отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Зазначив, що в даному випадку є порушення інтересів філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», як державної установи, а саме неповернення кредитованих грошових коштів веде до зменшення фінансового стану банку, що позначається на стані кредитних ресурсів банку і веде до зменшення прибутку державної банківської установи. Позивач просить стягнути з відповідачу заборгованість в розмірі 87972,00 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, зазначив, що на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Просив також стягнути судові витрати, пов'язані з розглядом справи у зв'язку з опублікуванням оголошення про виклик відповідача у пресі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур'єр» № 144 від 04.08.2017 року. Будь-яких заяв від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини із зобов'язального права. Судом встановлено наступне. 22 червня 2012 року між ПАТ «Державний Ощадбанк банк України» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №192/605, за яким останній отримав кредит у розмірі 70000,00 грн. зі сплатою 19,0 % річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 21 червня 2022 року на споживчі цілі (а.с.7-9). Відповідно до п. 1.5 договору відповідач зобов'язався щомісячно до останнього робочого дня кожного місяця наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в розмірі 583,33 грн. та сплату процентів нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в АТ «Ощадбанк» починаючи з 01.07.2012 року. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 21 червня 2002 року. Отримання коштів відповідачем підтверджується випискою за рахунком [PERSON] за період з 22.06.2012-16.12.2016 року (а.с.17). Відповідно до п. 1.6.1 Кредитного договору, проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий Позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який видано кредит. Пунктом 3.4 Кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового погашення суми кредиту в цілому, або у визначений банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь - яких зобов'язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або майновим поручителем будь-яких зобов'язань за іпотечним договором. Згідно пункту 4.2.1 Кредитного договору, Банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов'язань по цьому договору. Пунктами 4.3.1; 4.3.3 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором; повернути кредит в сумі 70000,00 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором. Відповідач станом на 16.12.2016 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №192-605 від 22.06.2012 року (а.с.12-13) вбачається, що станом на 16.12.2016 року існує заборгованість, яка складається з основного боргу (тіло кредиту) в розмірі - 54889,44 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками по кредиту в розмірі - 23477,29 грн. Вищевказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с.12) та виписками по рахунку [PERSON] (а.с.14-17). За кредитним договором (ст.1054 ЦК України) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст..1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст..625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст..526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст..530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів за його використання в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, за змістом ст. 552, ч.2 ст. 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. З наданого позивачем розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції за простроченим кредитом та з розрахунку 3% річних за простроченим кредитом (а.с.13) вбачається, що позивач вказує розмір інфляційного збільшення по тілу кредиту за період часу з 01.08.2014р. по 30.11.2016р - 3507,64 грн. розмір інфляційного збільшення заборгованості по несплаченим процентам за період часу з 01.08.2014р. по 30.11.2016р. - 4515,50 грн., 3% річних від суми заборгованості по тілу кредиту за період з 01.07.2013 р. по 15.12.2016р. - 541,81 грн., 3% річних від суми заборгованості по несплаченим процентам за період з 01.08.2013 р. по 15.12.2016р. - 737,70 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 2,62 грн., суд зазначає, що дана позовна вимога задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В позовній заяві та в розрахунку заборгованості за кредитом позивачем зазначено (а.с.2,12), що станом на 16.12.2016 року у відповідача існує заборгованість за пенею в розмірі 2,62 грн. При цьому, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що позивачем не надано доказів на підтвердження підстав нарахування пені. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки ні з кредитного договору №192-605 від 22.06.2012 року (а.с.7-9), а ні зі змісту позовної заяви не вбачається підстав щодо нарахування пені,

Outcome: partial