Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом (а. с. 2-4), в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] (далі за текстом, спірний будинок) та зняття його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в спірному будинку фактично не проживає близько 10 років, жодних витрат на оплату комунальних послуг не здійснює, участі в поліпшенні стану будинку не бере. Відповідач, а також члени його сім'ї самостійно утримують будинок в належному стані та самостійно здійснюють поточний ремонт. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 21). Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно (а. с. 19, 21, 22), про причину неявки суду не повідомив, будь-яких пояснень або заперечень суду не надав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд за згодою позивача розглянув справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження. Дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд досліджує спірні правовідносини відповідно до частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України на підставі доказів, поданих сторонами. Як убачається з матеріалів справи, житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 березня 1993 року (а. с. 7-8). Згідно довідки виконавчого комітету Артемівської сільської ради Печенізького району Харківської області № 420 від 14 липня 2014 року, в спірному будинку зареєстровані - [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Судом встановлено, що відповідач не проживає в спірному будинку близько 10 років, тобто на день розгляду справи в суді, він фактично не проживає за місцем реєстрації понад шість місяців. Згідно статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як зазначив позивач, відповідач участі в утриманні спірного будинку та оплаті комунальних платежів не бере, спільного господарства з позивачем не веде, будь-яких речей в спірному будинку не має та з 2004 року фактично там не з'являється, тобто термін відсутності відповідача складає понад шість місяців. Також позивач зазначив, що відповідач не є членом його сім'ї, що підтверджується вищенаведеною довідкою виконавчого комітету Артемівської сільської ради Печенізького району Харківської області № 420 від 14 липня 2014 року (а. с. 9). Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а згідно частини 1 статті 319, частини 1 статті 321 цього ж Кодексу власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, при цьому він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним цих прав. Через наявну реєстрацію відповідача позивач обмежений у своєму законному праві користуватись та розпоряджатись належним йому майном. Судом не встановлено наявності будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача за місцем реєстрації та збереження за ним права користування спірним житлом відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України. Відповідач не надав суду будь-яких заперечень та не повідомив жодної поважної причини своєї відсутності у спірному житлі, у зв'язку з чим, суд вважає недоведеною поважність причин такої відсутності. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність без поважних причин відповідача в будинку № 23, розташованого по вулиці 40 років Перемоги в селі Артемівка, Печенізькому районі Харківської області понад шість місяців, що відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування спірним житлом, та є належним способом захисту порушеного права власності позивача відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку в спірному будинку, оскільки виходячи зі змісту статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів, зокрема, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. За таких обставин, відповідно до частини 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України позивач не набув права звернення до суду з вимогою щодо зняття відповідача з реєстрації у спірному будинку, адже на теперішній час для цього відсутня необхідна правова підстава, якою може стати, зокрема, відповідне рішення суду, яке набрало законної сили, а тому право позивача не є порушеним, невизнаним або оспорюваним. Згідно частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 2 Закону України «Про судовий збір», Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» ставка судового збору за одну немайнову позовну вимогу складає 243 гривні 60 копійок. Оскільки позивачем заявлено дві немайнові позовні вимоги, а сплачено судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок, тобто за одну таку вимогу, йому належить доплатити ще 243 гривні 60 копійок на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial