Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ніжинської міської ради щодо незабезпечення його, як особи віднесеної до 1 категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, жилою площею протягом тривалого періоду часу з дня подання ним заяви про позачергове забезпечення жилою площею, а також зобов`язати відповідача розглянути питання щодо можливості негайного покращення умов для проживання [PERSON] та членів його родини, згідно норм, встановлених законодавством. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом третьої групи. Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 18 лютого 1992 року №35 позивач, разом із родиною, був включений у список позачергового отримання житла за обліковим номером 115. В подальшому рішенням виконавчого комітету від 17 червня 2011 року №267 його включено до списку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, віднесених до 1 категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи і з 2016 року по даний час він перебуває у черзі під № 13. Вважає, що відповідачем понад 10 років порушується його право, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на позачергове забезпечення жилою площею протягом одного року з дня подання ним відповідної заяви. Ухвалою від 10 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги не визнав і просив відмовити у їх задоволенні, мотивуючи тим, що позивач перебуває у позачерговому списку, як особа, віднесена до 1 категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалід ІІІ групи з 17.06.2011 року, а перед ним у черзі перебувають ще 12 осіб вказаної категорії, перша з яких - з 19.08.1997 року. Позивач має право на позачергове забезпечення житлом, але в порядку черги - після того, як будуть забезпечені житлом особи, які значаться у списку перед ним. Крім того, на даний час відсутнє фінансування для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Таким чином, жодних порушень законодавства відносно [PERSON] відповідач не допускав. Від третьої особи - Департаменту соціального захисту населення Чернігівської облдержадміністрації до суду надійшло пояснення на позовну заяву, в якому Департамент просить відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з тим, що на обліку для позачергового забезпечення житлом перебувають інші особи (12 осіб по [ADDRESS] ), які звернулись раніше позивача та мають рівнозначне з ним право на забезпечення житлом, користуються такими ж пільгами та підставами для отримання житла. Тому негайне покращення умов для проживання [PERSON] буде прямим порушенням гарантованих Конституцією України та Житловим кодексом УРСР прав громадян, які перебувають у черзі на позачергове отримання житла. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник Глазун Т.О. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, зазначених у позові. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1 категорії, інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується посвідченнями серії [NUMBER] від 15.11.2010 року та серії [NUMBER] від 19.03.2019 року (а.с.10). Довідкою виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 11.08.2021 року підтверджується, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , разом з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). В судовому засіданні встановлено і підтверджено копією постанови Верховного Суду від 28.11.2019 року (а.с. 17-20), що відповідно до рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 18 лютого 1992 року позивача з сім`єю прийнято на квартирний облік для першочергового отримання жилої площі і включено до списку громадян, віднесених до 2 категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в якому позивач станом на 01 червня 2011 року перебував під №4. За заявою позивача, виконавчим комітетом 17 червня 2011 року прийнято рішення №267, яким внесено зміни до справи квартирного обліку і включено позивача до списку громадян, віднесених до 1 категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що перебувають на квартирному обліку. З відповіді виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 13.08.2021 року (а.с. 13) вбачається, що станом на 01.08.2021 року позивач із сім`єю перебувають на квартирному обліку за місцем проживання у позачерговому списку осіб, віднесених до І категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи (інвалід ІІІ групи) під № 13. В період з 2011 року по 2021 рік 8 сімей, які перебували на квартирному обліку отримали житло, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Громадянам України, які відповідно до закону потребують соціального захисту, соціальне житло надається безоплатно. Згідно зі ст. 9 ЖК УРСР забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Статтею 43 ЖК УРСР передбачено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік. Згідно з частиною першою статті 46 ЖК УРСР поза чергою жиле приміщення надається, зокрема, інвалідам Великої Вітчизняної війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них - інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права інвалідів Великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків. Відповідно до пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються пільги щодо позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року. Згідно з пунктом 10 частини першої статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України. Отже, чинним законодавством передбачено та врегульовано порядок надання житла особам, які потребують поліпшення житлових умов, а також особам, які мають переваги в одержанні жилих приміщень перед іншими категоріями. Згідно з поясненнями Департаменту соціального захисту населення Чернігівської облдержадміністрації вирішення питання покращення житлових умов сім`ї позивача можливе при виділенні коштів з Державного бюджету України на фінансування державної програми «Забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте з 2014 року Законами України про Державний бюджет на відповідні роки кошти на виконання вказаної програми не виділялись. У ст.47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. При цьому, з матеріалів справи не вбачається переваг позивача перед іншими особами, які перебувають на квартирному обліку за цією категорією у черзі перед ним. Таким чином, у разі задоволення зазначених позовних вимог судом будуть порушені права інших осіб на позачергове отримання житла, які перебувають у черзі на отримання житла перед позивачем. Вищенаведене дає підстави для висновку про те, що позивач має бути забезпечений житлом у порядку черги після того, як будуть забезпечені житлом особи, які перебувають у списку осіб, що мають право на позачергове одержання житла раніше нього, що відповідатиме положенням статті 43 ЖК України. Надання позивачу житлового приміщення раніше цих осіб призведе до порушення прав останніх. Вказане відповідає висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, що міститься у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-87цс13, від 04 червня 2014 року № 6-50цс14, від 03 червня 2015 року № 6-390цс15. Від зазначеного висновку Велика Палата Верховного Суду не відступала та подібного висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 712/4259/17-ц (провадження № 61-15146сво18). Крім того, у постанові від 13.06.2017 року у справі № 21-1393а17 ВСУ роз`яснив, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи. Також Верховний Суд України зауважив, що самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки відсутні підстави для визнання бездіяльності відповідача протиправною, черговість позивача, відповідно до встановленої черги, не настала і зобов`язання судовим рішенням відповідача розглянути питання щодо можливості негайного забезпечення житлом позивача може привести до безпідставної зміни черговості отримання житла, порушення прав та інтересів інших громадян, які перебувають на квартирному обліку та користуються позачерговим правом одержання житла і зареєстровані раніше, ніж [PERSON] . Відповідно ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed