Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу згідно договору позики, з тих мотивів, що згідно розписки від 20.01.2015 року, надав останній 1500,00грн., які вона зобов'язувалася повернути протягом місяця в строк до 20.02.2015 року. 18.02.2015 року, [PERSON] знову взяла позичкою 2300,00грн., які зобов'язувалася повернути в строк до 30.04.2015 року, в разі не повернення коштів, остання зобов'язувалася сплачувати компенсацію в розмірі 50,00грн. за кожний прострочений день, до повного розрахунку. З часу настання строку повернення боргу і до даного часу, [PERSON] не повертає добровільно борг, незважаючи на неодноразове звернення та нагадування в усній формі. Враховуючи взяті на себе зобов'язання і визначений розмір сплати компенсації за несвоєчасне повернення отриманих коштів 18.02.2015 року, згідно розписки в сумі 50,00грн. за кожний прострочений день, станом на 02.07.2015 року прострочено повернення боргу в кількості 63 дня, що становить 3150,00грн.. Таким чином, станом на 02.07.2015 року, загальний розмір боргу разом з компенсацією становить 6950,00грн., з них: згідно розписки від 20.01.2015 року - 1500,00грн.; згідно розписки від 18.02.2015 року - 2300,00грн.; компенсація за несвоєчасне повернення коштів - 3150,00грн.. Просить постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь кошти в сумі 6950,00грн. за несвоєчасне повернення боргу, згідно умов розписки, що не виконані в установлені строки, та понесені судові витрати у розмірі 243,60грн. за сплату судового збору. В судовому засіданні позивач позов підтримав, зіславшись на обставини, що викладені у позовній заяві та вказав, що він не одноразово звертався до [PERSON] про повернення суми боргу, однак остання вказаний борг не повертала, обіцяючи в найближчий час повернути всю суму. Відповідач позов визнала повністю, пояснивши, що дійсно, надані суду розписки про отримання коштів та зобов'язання повернути позивачу борг були написані нею особисто, кошти брала, зобов'язується повернути кошти в розмірі 6950,00грн., з урахуванням нарахованої компенсації. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, вислухавши позивача, відповідача, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, з врахуванням того, що у відповідності із вимогами ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, приходить до наступного. Відповідно до ст.1046, ст.1047 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позичальник) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Позичальник, за нормами ч.1, ч.2 ст.1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такий самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були переданій йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що [PERSON], відповідач у справі, згідно розписки 20.01.2015 року отримала 1500,00грн. у [PERSON], позивача у справі, які зобов'язувалася повернути протягом одного місяця. Крім того, 18.02.2015 року, [PERSON], згідно розписки, отримала у [PERSON] кошти в розмірі 2300,00грн., які зобов'язувалася повернути в строк до 30.04.2015 року, в разі не повернення коштів, остання зобов'язувалася сплачувати компенсацію в розмірі 50,00грн. за кожний прострочений день, до повного розрахунку. Позикодавець, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З'ясовано та не заперечується відповідачем, що станом на 07.07.2015р., час пред'явлення позовних вимог, як і на час розгляду справи в суді, відповідач обумовлені вимоги не виконала, кошти не повернула. Строк повернення позики закінчився у квітні місяці поточного року. Отже, судом з достовірністю встановлено, що між сторонами відбулося укладення зобов'язання - договору позики, що підтверджується розписками від 20.01.2015р., від 18.02.2015р., яке відповідачем не в повному обсязі виконано, тому і приходить до висновку про задоволення позову, та стягнення з відповідача коштів в сумі 6950,00грн. згідно вказаних розписок, та з урахуванням нарахованої компенсації за несвоєчасне повернення грошей. Враховуючи те, що у зв'язку із розглядом справи в суді позивач, поніс судові витрати в розмірі 243,60грн., а саме, сплатив судовий збір (мито), суд стягує наведені витрати у повному обсязі, на користь позивача, згідно до ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як, вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільним процесуальним законодавством України.

Outcome: approved