Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житлом, розташованим за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона згідно договору дарування, укладеного між [PERSON] діючої на підставі доручення, посвідченого [PERSON], завідуючим консульським відділом Посольства України в Угорській Республіці 24.03.1999р. за №51/99, від імені її батька [PERSON], що мешкає за адресою: Угорщина, [ADDRESS] (Дарувальник), та нею (Обдарована), посвідченого 12.06.1999р., [PERSON], державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 5-1782, - є власником квартири № 62, розташованої в житловому будинку літ. А-5, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новокримська, 2-б вартістю 3 933 (три тисячі девятсот тридцять три) грн. 29 коп. У вказаній квартирі, крім позивача, зареєстрований й відповідач, який у квартирі тривалий час не проживає. З 1999 р. постійним місцем проживання [PERSON] є Угорщина, м. Будапешт, там він отримав вид на проживання в Угорщині через репатріацію до батьківщини, це підтверджується карткою проживання (lakcimet igazolo hatosagi igazolvany), посвідчення особи (szemelyazonosito igazolvany identify card), водійське посвідчення. Станом на дату складання позовної заяви, відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає, однак позивач продовжує нести витрати по оплаті комунальних послуг за житло, опалення, газ, водо-, електропостачання, тоді як [PERSON] не надає позивачу коштів на це. На підставі викладеного Позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивач не зявився, але надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач по справі є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 20.06.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5-1782, посвідченого нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] (а. с. 5-6). Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано у встановленому законом порядку у БТІ, що підтверджується реєстраційним записом від 27 липня 1999 року, записано в реєстрову книгу № XXXXVI під номером 60 (а. с. 6). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 26.02.2016 року, [PERSON], [INFO] з 10.10.1988 року зареєстрований за адресою: [INFO] (а. с. 21). Відповідно до Актів про непроживання від 15.01.2015, 13.05.2015, 09.09.2015, 19.12.2015, 10.02.2016 року, затверджених головою кооперативу «Юпітер» [PERSON] та підписаного [PERSON], ([ADDRESS]) та [PERSON], ([ADDRESS]), відповідач - [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO], в квартирі не проживає, особисті речі відсутні, на протязі тривалого часу квартиру не відвідує (а. с. 13). У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник \~зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. \~ За приписами ст. 391 ЦК України \~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. \~ Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. \~ Згідно ч. 2 ст. 405 \~ЦК України, член сімї власника житла втрачає право \~на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач по справі втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 62, у будинку № 2-б по вулиці Новокримська у м. Дніпропетровськ, оскільки не проживає там більше одного року. Таким чином, оцінивши докази, які були досліджені судом при розгляді справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позивачем \~позовних \~вимог \~щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням та вважає необхідним\~позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, та

Outcome: approved