Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачкою з порушенням нормДБН 360-92** «Державні будівельні норми. Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень» побудовано стрічковий залізобетонний фундамент шириною 0,18-0,32 м, який займає площу 0,0020 га на його земельній ділянці, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], що перешкоджає йому безпечно користуватися своїм будинком та земельною ділянкою. В цьому зв'язку, уточнивши позовні вимоги, просить зобов'язати відповідачку за її рахунок знести побудований стрічковий залізобетонний фундамент шириною 0,18-0,32 м, який займає площу 0,0020 га на його земельній ділянці, відновити її природній рельєф, зупинити будівництво на його земельній ділянці та на відстані ближче 1 м. до межі з нею та ближче 10 м. до існуючого дерев'яного будинку, що на ній розташований. В судовому засіданні позивач позов підтримав з викладених в ньому підстав та просив про його задоволення. Представник відповідачки в суді проти задоволення позову заперечив, посилаючись на допустиму похибку при визначенні меж суміжних земельних ділянок, відсутність доказів зайняття земельної ділянки позивача та порушення вимог ДБН при будівництві, коли будівництво відповідачкою не здійснюється, а відтак підстав для його зупинення не має. Представник Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області подав суду письмові пояснення по справі та просив про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2012 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 жовтня 2015 року є співвласниками земельної ділянки площею 0,2140 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] та житлового будинку розташованого на ній. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №33750667 від 17 лютого 2015 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2014 року є власником сусідньої земельної ділянки площею 0,0987 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 29 травня 2014 року земельна ділянка мала цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №33750667 від 17 лютого 2015 року цільове призначення земельної ділянки відповідачки змінено на для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно акту про відновлення та погодження меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків від 22 травня 2015 року встановлено, що на частині земельної ділянки, яка є власністю [PERSON] та [PERSON] від точки 3 до точки 5 по межі від Б до В, площею 0,0020 га із суміжним землекористувачем [PERSON] збудовано капітальний фундамент. З акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства №01/07 від 01 липня 2016 року складеного виконавчим комітетом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER], яка належить [PERSON] ведеться будівництво залізобетонної конструкції шириною від 25 до 30 см., висотою 1 м. 90 см. по всій межі. Дана залізобетонна конструкція з'єднана між собою залізобетонними перемичками, в зв'язку з чим можна зробити висновок, що по всій межі земельної ділянки будується фундамент під споруду. Також по межі суміжної земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] закладені труби комунікацій. В кінці земельної ділянки знаходиться залізобетонна чаша під басейн, шириною 7 м., довжиною 10 м. та глибиною приблизно 3 м., а також дві каналізаційні споруди, які знаходяться на межі вищевказаних земельних ділянок. Відповідно до схеми забудови земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] відстань запроектованого житлового будинку до межі суміжної земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] становить 4 м. На земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] розташований дерев'яний житловий будинок, категорія якого відповідно до класифікації будов по протипожежних ознаках - «В». Як вбачається з листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області №110/10-35/0707/06/02 від 07 липня 2016 року, під час виїзду 15 червня 2016 року на місце за адресою [ADDRESS] встановлено, що замовником будівництва [PERSON] виконано будівельні роботи з влаштування фундаментів з залізобетонних паль в кількості 6 шт. і по межі земельної ділянки побудовано стрічковий залізобетонний фундамент під будівлю або об'єкт невизначеного призначення шириною 0,18-0,32 м. протяжністю орієнтовно 48,0 м. з боку земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] та протяжністю орієнтовно 44,0 м. з боку земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] та три поперечні стрічкові залізобетонні фундаменти орієнтовною довжиною 9,5 м.; побудовано відкритий басейн з монолітного залізобетону орієнтовним розміром 5,4 х 8,2 м.; влаштовано 2 колодязі інженерних мереж з ж/б кілець діаметром 1,5 м, також прокладені інженері мережі на відстані менше ніж 1,0 м до межі земельної ділянки. Під час проведення перевірки виявлено наступні порушення: будівельні роботи з влаштування зазначених споруд виконані з відхиленням від будівельного паспорту від 10 березня 2015 року за [NUMBER], чим порушено вимоги ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність». Інженерні споруди влаштовані на відстані менше 1,0 м. від межі земельної ділянки чим порушено вимоги п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Окрім того, під час перевірки встановлено, що забудова земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER], замовником будівництва якої є [PERSON] та [PERSON] здійснено на основі будівельного паспорту від 20 березня 2013 року за №62/2013. [PERSON] та [PERSON] подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт за №КС062142860945 від 13 жовтня 2014 року та подано декларацію про готовність до експлуатації від 10 липня 2015 року вхідний №10/10-Д2605/53/П. Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Вишгородської райдержадміністрації видано будівельний паспорт [PERSON] 10 березня 2015 року за [NUMBER] з порушенням вимог ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», а саме: на схемі забудови земельної ділянки не зазначено існуючий дерев'яний житловий будинок, який належить [PERSON] та. [PERSON] і розташований на земельній ділянці адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER], який було збудовано на час видачі будівельного паспорту [NUMBER], на відстані 3,5 м. до межі земельної ділянки та 7,0 м., до дерев'яного житлового будинку гр. [PERSON] та [PERSON] при необхідній відстані між будинками 10 м. згідно додатку до будівельного паспорту та вимог п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Вказаними діями будівельний паспорт від 10 березня 2015 року за [NUMBER] [PERSON] виданий з порушеннями п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки затвердженого Haказом Мінрегіонбуду №103 від 05 липня 2011 року. Наміри забудови земельної ділянки подані [PERSON] при отриманні будівельного паспорту від 10 березня 2015 року за [NUMBER] порушують протипожежні норми визначені вимогами п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». За результатами вказаної перевірки Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 24 червня 2016 року та видано припис №С-2406/1 від 24 червня 2016 року про усунення допущених порушень в термін до 21 серпня 2016 року та припис №С-2406/2 від 24 червня 2016 року про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства з вимогою зупинити виконання будівельних робіт в термін до 24 червня 2016 року. Згідно листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 01 серпня 2017 року перевірок виконання вимог приписів №С-2406/1 та №С-2406/2 від 24 червня 2016 року та будь-яких інших перевірок на об'єкті будівництва [PERSON] не проводилося у зв'язку з відсутністю замовника або її представника на об'єкті. В цьому зв'язку Департаментом до Вишгородське відділення поліції направлено листи №10/10-59/0508/06/02 від 05 серпня 2016 року та №10/10-9/0808/06/02 від 08 серпня 2016 року для надання допомоги посадовим особам Департаменту щодо присутності [PERSON] на об'єкті будівництва для складання матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт). Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів. За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі. Згідно до ДБН 360-92** «Державні будівельні норми. Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року №44 протипожежні розриви мiж будинками або окремо розташованими господарськими будiвлями відповідно до ступеня їх вогнестiйкостi, а також вiддаленiсть ємкостей горючої рiдини на присадибнiй дiлянцi (при опаленнi будинків рiдким паливом) слiд приймати вiдповiдно до протипожежних вимог (додаток 3.1). Відповідно до додатку 3.1 таблиці 1 мінімальний протипожежний розрив між будівлями сторін повинен становити не менше 10 м., а і інженерні споруди та мережі відповідно до таблиці 2 мають бути влаштовані на відстані не менше 1 м. від межі земельної ділянки. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як передбачено ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 і 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості (правовий висновок Верховного Суду України в справі №6-1328цс15 в постанові від 02 грудня 2015 року). Таким чином, невідповідність розпочатого [PERSON] будівництва вимогам ДБН 360-92** «Державні будівельні норми. Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень» порушує права позивача на володіння та користування своєю земельною ділянкою та забезпечення протипожежної безпеки власного будинку розташованого на ній. Посилання в суді представника відповідачки на похибку при визначенні меж земельних ділянок належними, допустимим та достатніми доказами не підтверджені, відтак на увагу суду не заслуговують. Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється серед іншого шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Таким чином на захист порушеного права позивача суд вважає необхідним зобов'язати відповідачку за її рахунок знести побудований стрічковий залізобетонний фундамент шириною 0,18-0,32 м, який займає площу 0,0020 га на земельній ділянці [PERSON] та відновити стан земельної ділянки позивача, який існував до порушення. Вказаний спосіб захисту є адекватним змісту порушеного права позивача. Крім того згідно п.3 ч. 2 ст. 16 ЦПК України одним із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка його порушує. Відтак, відповідачку слід зобов'язати зупинити будівництво залізобетонних споруд на відстані ближче 1 м. до межі із земельною ділянкою позивача та на відстані ближче 10 м. до існуючого дерев'яного будинку, що на ній розташований. Що стосується зобов'язання відповідачки зупинити будівництво на частині земельної ділянки позивача, то його право в цій частині захищено шляхом зобов'язання відповідачки знести побудований стрічковий залізобетонний фундамент шириною 0,18-0,32 м, який займає площу 0,0020 га на його земельній ділянці, а тому задоволення вказаної позовної вимоги для захисту прав позивача не потребується. Отже, позов підлягає частковому задоволенню, а порушене право позивача захистові. Крім того позивачем представлене документальне підтвердження понесених ним судових витрат, які слід стягнути з відповідачки. На підставі викладеного і

Outcome: partial