Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно, яку він прийняв, подавши до нотаріуса відповідну заяву. До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,95 га, право власності на які було посвідчено за спадкодавцем державним актом серії [NUMBER], оригінали якого був втрачений, у зв'язку з чим він не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, справу просив розглянути без його участі, про що надав заяву. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] в с. Клепали Буринського району Сумської області. Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняв позивач, подавши відповідно до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини та являючись спадкоємцем за заповітом. Вказані обставини підтверджуються як показами позивача, так і свідоцтвом про його народження, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану щодо народження батька позивача [PERSON], свідоцтвом про смерть спадкодавця, заповітом, довідкою Клепалівської сільської ради, копією спадкової справи №437/2016, (а.с.6-12,32-47). До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9474 га розташована на території Клепалівської сільської ради Буринського району Сумської області, що належала [PERSON] на підставі Державного актів на право приватної власності на землю серії [NUMBER], що також підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінки земельної ділянки (а.с.13-20). Статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.1 ст.126 цього Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Судом встановлено, що спадкодавцем за життя оригінал вищевказаного державного акту на право приватної власності на землю за невідомих обставин було втрачено, а дублікат отримати позивач не спроможний, у зв'язку із змінами в законодавстві та смертю спадкодавця. Також, відсутність оригіналу даного правовстановлюючого документу унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину шляхом нотаріального оформлення спадщини, що вбачається з листа приватного нотаріуса Головенської Л.В. (а.с.23). Разом з тим, відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З аналізу п.7 Глави 7 цього Порядку вбачається, що правовстановлюючим документом, що необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину, є державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved