Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 04.06.2017 року за договором купівлі-продажу придбав у ПАТ «Перший український міжнародний банк» домобудівлю, розташовану за адресою: вул.Словянська, 26, сщ.Зимівник (сщ.Куйбишеве), м.Херсон. Після укладення договору позивачем було зареєстровано право власності на вказане майно. Із даних домової книги позивачу стало відомо, що у вказаному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], які являлися попередніми власниками цього будинку. При цьому останні не є власниками спірного житлового будинку, за вказаною адресою не проживають щонайменше більше трьох років. Отже, відповідачі добровільно покинули житлове приміщення та переїхали проживати до іншого місця, жодного разу там більше не зявлялися, тобто вже більше трьох років не проживають і не користуються цим житловим приміщенням, своїх прав на проживання у цьому житловому будинку не заявляли, але при цьому до тепер не вчинили дій щодо скасування свого постійного місця проживання за вказаною адресою. У звязку з цим, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: вул.Словянська, 26, сщ.Зимівник (сщ.Куйбишеве), м.Херсон. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.06.2018 року розгляд справи призначено за правилами загального провадження. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації відповідачів, які повернулися до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.1, 3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 04.08.2017 року ПАТ «Перший український міжнародний банк» передав у власність [PERSON] належну на праві приватної власності домобудівлю за адресою: вул.Словянська, 26, сщ.Зимівник (сщ.Куйбишеве), м.Херсон. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №107727661 від 15.12.017 року [PERSON] є власником домобудівлі за адресою: вул.Словянська, 26, сщ.Зимівник (сщ.Куйбишеве), м.Херсон. З домової книги на будинок за адресою: вул.Словянська, 26, сщ.Зимівник (сщ.Куйбишеве), м.Херсон вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно довідки-підтвердження №176 від 11.01.2018 року за адресою: вул.Словянська, 26, сщ.Зимівник (сщ.Куйбишеве), м.Херсон зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідачі не є членами сім'ї позивача та він не надавав згоди користуватися належним йому на праві власності приміщенням спірної квартири. Отже, право користування членів сім'ї власника квартири кореспондується та є похідним від права власності на квартиру попереднього власника. Таким чином, з моменту реєстрації договору купівлі-продажу від 04.08.2017 року право власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] припинилося, відповідно, припинилося право користування не тільки самих власників, а й усіх членів їх сім'ї, та виникло у [PERSON], яка в свою чергу не надавала згоди на користування спірним жилим приміщенням зазначеного будинку відповідачам. Враховуючи зазначене, суд вважає позов про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved