Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив позбавити батьківських прав відповідачку відносно їхніх малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що шлюб між сторонами розірвано 20 березня 2014 року, з грудня 2013 року він разом з дітьми проживає окремо від відповідачки, остання з дітьми не спілкується, участі в утриманні дітей не бере, будь-якої допомоги не надає, їхнім станом здоров`я не цікавиться, вихованням не займається. У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали свої вимоги та пояснили, що у грудні 2013 року відповідачка передала позивачу дітей та виїхала до Російської Федерації, з того часу вже протягом майже двох років вона жодного разу не відвідувала дітей, станом їхнього здоров'я не цікавилась, не намагалась поспілкуватись з ними телефоном, хоча їй достовірно відоме їхнє місце проживання та контактні номери телефонів, а позивач жодним чином ніколи не перешкоджав їй у здійсненні її батьківських прав. Відповідачка остаточно втратила зв'язок з родиною після розірвання шлюбу, у зв'язку з чим, позивач вживав заходів щодо її розшуку, але правоохоронним органам не вдалось встановити місце її перебування. Позивач зазначав, що діти повністю адаптувались до життя разом з ним, він забезпечує їх усім необхідним для нормального розвитку, бере активну участь у їхньому житті, турбується про їхнє здоров'я та емоційний стан. Пояснював, що має постійне місце роботи та стабільний дохід, якого, менше з тим, не завжди вистачає, оскільки відповідачка участі в утриманні дітей та догляді за ними не бере, місце її перебування невідоме, у зв'язку з чим, позивач позбавлений можливості стягувати з неї аліменти або оформити статус «одинокого батька» з отриманням соціальних виплати від держави. До того ж, позивач повідомив, що на його мобільний телефон кілька разів телефонував незнайомий йому чоловік та погрожував «поставити його на коліна і покарати», а дітей забрати. Такі події викликають у нього обґрунтоване занепокоєння з огляду на те, що відповідачка прийняла іслам і два роки тому вже намагалась вивезти дітей без його дозволу до Дагестану, що встановлено рішенням суду від 20 березня 2014 року. Позивач посилався на те, що позбавлення відповідачки батьківських прав є вимушеним заходом, спрямованим перш за все на захист прав дітей. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та дату розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала (а.с. 56, 58, 63). Зава відомостями, наданими Печенізьким РС ГУДМС України в Харківській області у листі № 439 від 13 листопада 2015 року, відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 42). Як убачається зі зворотних поштових повідомлень, листи відповідачкою не отримані, разом з тим, відповідно до частини 5 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України вона вважається такою, що повідомлена про дату та час розгляду справи належним чином. Представник третьої особ на боці позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, начальник Служби у справах дітей Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Мозгова Л.А., проти задоволення позову не заперечувала, повідомила суду, що [PERSON] з заявами про встановлення порядку її участі у вихованні дітей або визначення їхнього місця проживання разом з нею не зверталась. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 20 березня 2014 року, на підставі рішення Печенізького районного суду Харківської області від тієї ж дати (а.с. 16-21). Згідно зі свідоцтвами про народження [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], виданими повторно 15 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Печенізького районного управління юстиції у Харківської області, батьками [PERSON], [PERSON], [PERSON] є позивач та відповідачка (а.с. 9, 10, 11). На підставі рішення Печенізького районного суду Харківської області від 20 березня 2014 року у справі № 633/329/13-ц місце проживання малолітніх дітей визначено разом з батьком. Судом було встановлено, що відповідачка прийняла мусульманське віросповідання, висловлювала наміри вивезти дітей до Дагестану у Російську Федерацію та кілька разів намагалась втілити в життя ці плани, але на заваді стали її батьки та чоловік. 27 грудня 2013 року вона передала позивачу дітей, виїхала з будинку своїх батьків в [ADDRESS] у невідомому напрямку та на 20 березня 2014 року не повернулась (а.с. 16-21). Відповідно до довідки-характеристики на [PERSON] № 704 від 12 травня 2014 року та № 86 від 28 квітня 2015 року, виданої виконавчим комітетом Черняківської сільської ради Чутівського району Полтавської області, останній самостійно доглядає за дітьми, які постійно відвідують садок та школу. Діти ходять охайні та доглянуті. Позивач характеризується як відповідальний, стриманий, користується авторитетом серед односельців. Компрометуючих матеріалів на сім'ю [PERSON] не має (а.с. 29, 31). Згідно з актом обстеження житлових умов від 12 вересня 2014 року, складеним депутатами Черняківської сільської ради Чутівського району Полтавської області Ковалевською С.В. та Комісаренко Л.О., в будинку [ADDRESS], проживає позивач з дітьми, будинок газифікований, знаходиться в зразковому стані, сім'я користується земельною ділянкою розміром 0,36 га для ведення особистого селянського господарства, родина забезпечена продуктами харчування та необхідними речами (а.с. 23). Умови проживання дітей бути також перевірені комісією у складі головного спеціаліста служби у справах дітей - Губської С.В.; спеціаліста РЦСССДМ - Гринь Д.В.; діловода Черняківської сільської ради Чутівського району Полтавської області - Комісаренко Л.О. Відповідно до акту від 23 квітня 2015 року будинок забезпечений газо-, електро- та водопостачанням, боргів за комунальні послуги відсутні, меблі у достатній кількості у доброму стані, діти забезпечені окремими спальними місцями, санітарний стан будинку задовільний, родина забезпечена продуктами харчування, городня ділянка 0,40 га, земельний пай позивача перебуває в оренді, діти мають достатньо іграшок, сезонного одягу та взуття (а.с. 26). Згідно з довідкою № 148 від 12 вересня 2014 року, виданою Черняківською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів позивач самостійно, без участі матері, займається вихованням свого сина - [PERSON], який навчається у 1 класі Черняківської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів. Батько щодня проводить його до школи та забирає, систематично відвідує батьківські збори, бере участь у шкільних зборах (а.с. 24). Крім того, як убачається із довідки № 18 від 12 вересня 2014 року, виданої завідуючою ДНЗ «Ромашка» Дряпак І.М. та завіреної головою Черняківської сільської ради Штанько М.М., діти позивача - [PERSON] та [PERSON] відвідують Черняківський дошкільний навчальний заклад «Ромашка», позивач сам, без участі мами, займається вихованням дітей; регулярно бере участь у батьківських зборах, відвідує свята та розваги у дитячому садку. Постійно надає посильну допомогу в ремонті групових комплексів та майданчика (а.с. 25). З 10 травня по 30 грудня 2011 року позивач працював в ДП «Полтавський лісгосп» механіком Іскрівського лісництва, а з 30 грудня 2011 року і по теперішній час обіймає посаду старшого майстра лісу того ж лісництва. За вказаний період роботи [PERSON] зарекомендував себе здібним, старанним, трудолюбивим, вмілим фахівцем лісового господарства, до своїх посадових обов'язків відноситься добросовісно. В колективі лісництва та лісгоспу користується авторитетом та повагою (а.с. 30). За відомостями, які містяться у довідці-характеристиці на [PERSON], [INFO] № 85 від 28 квітня 2015 року та у довідці про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 501 від 29 квітня 2015 року, виданих виконавчим комітетом Черняківської сільської ради Чутівського району Полтавської області, остання на теперішній час на території сільської ради не проживає, вихованням дітей не займається (а.с. 27-28). У грудні 2014 року позивач вживав заходів для розшуку відповідачки шляхом звернення до правоохоронних органів з відповідною заявою, за результатами розгляду якої місце знаходження [PERSON] встановити не вдалось, але позивачу повідомили, що вона виїхала до Російської Федерації, спочатку підтримувала зв'язок зі своєю матір'ю, але останнім часом на дзвінки останньої не відповідає (а.с. 22). Як повідомила Служба у справах дітей Печенізької районної державної адміністрації Харківської області у своєму листі № 12-28/929 від 22 грудня 2015 року [PERSON] не зверталась до цією установи із заявами щодо участі у вихованні дітей або щодо визначення їхнього місця проживання разом з нею (а.с. 68). Орган опіки та піклування Черняківської сільської ради Чутіського району Подтавської області у своєму висновку зазначив, що [PERSON] з дітьми не спілкується, участі у їх вихованні не бере, про їхній фізичний стан та розвиток не піклується, материнської турботи та уваги не проявляє, від виконання батьківських обов'язків ухиляється, у зв'язку з чим, цей орган вважав за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав (а.с. 69). Заслухавши пояснення позивача та його представника, думку представника Служби у справах дітей Печенізької районної державної адміністрації Харківської області, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, при цьому виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, при цьому за невиконання цього обов'язку батьки несуть відповідальність відповідно до законів України. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейний кодекс України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, зокрема, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 15 своєї постанови № 3 від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що відповідачка взагалі не бачиться та не спілкується зі своїми дітьми з грудня 2013 року, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток дітей, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує їм необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток та психологічний стан. Зазначені фактори в їх сукупності суд розцінює як ухилення відповідачки від виховання дітей, оскільки така поведінка є винною і є наслідком свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року суд, виходячи перш за все з інтересів малолітніх дітей, вважає, що існують підстави для позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки для цього наявні підстави, передбачені пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved