Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з первісним позовом до про визначення фактичного місця проживання дитини, відібрання дитини та повернення дитини матері, мотивуючи позовні вимоги наступним. 27.04.2007 позивач уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Рубанівською сільською радою Великолепетиського району Херсонської області, про що був зроблений відповідний актовий запис № 07. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Згодом відносини в родині почали псуватись, сторони не могли дійти згоди у вирішенні важливих сімейних питань, виховання дитини, тощо. Як стало відомо позивачу з жовтня 2017 року відповідач фактично створив нову родину. У зв'язку з даними обставинами позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. 26.02.2018 року рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області шлюб між сторонами було розірвано. Ще до розірвання шлюбу в січні 2018 року відповідач разом зі своєю співмешканкою переїхав на подальше місце проживання до м. Запоріжжя. Позивач разом з сином перейшла жити до орендованої квартири за адресою: смт. Велика Лепетиха, вул. Цибулькіна, буд. 14. Не дивлячись на розірвання шлюбу з відповідачем, позивач підтримувала теплі родинні відносини з його батьками [PERSON] та [PERSON]. За спільною домовленістю інколи після школи син позивача [PERSON] заходив на гостини до бабусі та дідуся, а вже потім його забирала позивач (після роботи) і вони йшли додому. Позивач не перешкоджала такому спілкуванню, адже розуміла що дитині необхідна родина. Тому коли в середині лютого 2018 року бабуся та дідусь виявили бажання після школи забрати онука [PERSON] на вихідні до себе додому, пояснивши, що на вихідні до них приїде відповідач і вони хочуть провести час з родиною, позивач не бачила в цьому нічого поганою та дозволила. В свою чергу відповідачі їй повідомили, що повернуть дитину в неділю ввечері. Але як виявилось згодом відповідачі не мали наміру повертати онука позивачу, колишній чоловік погостював в батьків вихідні і повернувся до м. Запоріжжя, а онук так і залишився проживати в бабусі та дідуся в будинку за адресою: смт. Велика Лепетиха, вул. Пушкіна, 17. Отже відповідачі обманним шляхом заволоділи малолітнім сином у матері та залишили у себе, чим протиправно змінили місце проживання малолітнього сина. Позивач кожного дня приходила до будинку відповідачів, але вони двері не відкривали, і дитину не віддавали, та відключили мобільний телефон дитини. Протягом трьох місяців позивач намагалась в добровільному порядку повернути сина, але все виявилось безрезультатним. Відповідачі чинять їй перешкоди у спілкуванні із сином, не дозволяють бачитися з ним. Всі її прохання були марними, натомість в свою адресу позивач отримувала від відповідачів постійні погрози фізичною розправою і відмову віддати сина. 07 березня 2018 року позивач зверталась до органу опіки та піклування Великолепетиської РДА щодо визначення місця проживання її неповнолітнього сина, однак рішення не було прийняте, спеціалістом відділу їй було роз'яснено, що питання відібрання сина та визначення місця проживання дитини розглядається судом. Неодноразові усні звернення до правоохоронних органів також не дали бажаних результатів, їй було рекомендовано звернутись до суду за відновленням своїх порушених прав. В квітні 2018 року відповідач зателефонував позивачу на мобільний телефон та повідомив, що якщо вона не залишить сина на подальше виховання його батькам, то він застосує до неї фізичну силу, в результаті даного інциденту позивач знову звернулась до правоохоронних органів вже з письмовою заявою (даний факт підтверджено талоном повідомленням за № 275). На сьогоднішній день позивач самостійно вже вичерпала всі можливості повернення дитини, до будинку за місцем проживання сина, відповідачі її не пускають, мобільний телефон дитини відключено. Вона вважає, що дитина повинна проживати з нею з огляду на її вік та потребу у материнському догляді, адже з моменту народження дитини і до лютого 2018 року щоденним доглядом за дитиною та її матеріальним забезпеченням займалась виключно позивач. Позивач займається підприємницькою діяльністю, має постійний дохід, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, проживає в смт. Велика Лепетиха та має квартиру в м. Енергодар, а відтак є матеріально забезпеченою і має змогу гідно виховувати сина не обмежуючи його потреби. Згідно характеристики з місця проживання позивача, вона характеризується з позитивної сторони. Сам відповідач батько дитини вихованням дитини не займається, його батьки негативно виливають на дитину. Налаштовують його проти матері, умовляють проживати тільки з ними. Адже, ще до розірвання шлюбу, коли відповідач фактично пішов з родини між сторонами була домовленість, що дитина залишається на подальше проживання саме з позивачем. Отже, в лютому 2018 року відповідачі самочинно без згоди матері, без звернення до суду чи органу опіки та піклування змінили місце проживання дитини, що є порушенням ст. 160 СК України і переховують його від матері, тим самим порушують права як матері та дитини на спілкування між собою. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вже зазначалось на сьогоднішній день позивач працевлаштована, матеріально забезпечена, на праві спільної сумісної власності володіє квартирою в м. Енергодар, нею створено всі умови для повноцінного розвитку дитини, отже відсутні підстави, передбачені ч.2ст. 161 СК України, за яких малолітню дитину не можна передавати матері. Враховуючи ставлення матері до виконання своїх батьківських обов'язків в періоді з народження сина з 30.07.2007 року до лютого 2018 року, малолітній вік дитини, стан здоров'я, вважає за необхідне в інтересах малолітньої дитини визначній місце проживання сина сторін саме з його матір'ю. Відповідно до ст. 162 Сімейної о кодексу України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Також нормами ч. 2 даної статті передбачено, що особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. В результаті здійснення відповідачами самочинної зміни місця проживання малолітнього сина, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданням, які вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідачів по відношенню до неї та її сина. У переживаннях за стан свого малолітнього сина, оскільки вона як мати з лютого 2018 року на протязі трьох місяців не знає про щоденний спосіб життя сина, стан здоров'я та його розвиток. З врахуванням глибини душевних страждань позивача, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, позивача вважає, що солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 18., ч. 2 ст. 162 СК України підлягає моральна шкода розмірі 5000 грн. Позивач просить суд відібрати у відповідачів: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] сина позивача [PERSON], [INFO], та повернути його матері [PERSON], [INFO], уродженці [INFO]; визначити місце проживання сина сторін [PERSON], [INFO], разом з його матір'ю [PERSON], [INFO], уродженкою [INFO]; стягнути з відповідачів: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON]. [INFO], уродженки [INFO] 5000 грн. моральної шкоди та судовий збір. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні надав зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини разом з батьком, мотивуючи його наступним. Позовні вимоги [PERSON] вважає необґрунтованими, безпідставними, а тому такими, що не повинні підлягати задоволенню. 27.04.2007 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який був розірваний рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу дитина деякий час проживала з відповідачем, однак згодом син сам виявив бажання проживати з ним та його батьками за адресою: смт. Велика Лепетиха, вул. Пушкіна, буд. 17. При цьому проживати з відповідачем син категорично відмовляється. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. У нього з сином склалися гарні відносини, дитина цікавиться багатьма речами - іграми, технікою, тваринами, книжками, тобто активно пізнає світ та навколишнє середовище. Він намагається правильно виховувати дитину, регулярно спілкується з дитиною, віддає йому своє тепло і батьківську любов, забезпечує матеріально. Дитина оточена увагою та постійним доглядом як з його боку, так і з боку його батьків. На сьогоднішній день дитині виповнилося 10 років, внаслідок чого він набув право на висловлення особистої думки щодо місця проживання. Просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за адресою його місця реєстрації: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Пушкіна, 17. Відповідач [PERSON] за зустрічним позовом надала відзив на зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини з батьком, обґрунтовуючи його наступним. Вимоги викладені в зустрічному позові вона не визнає в повному обсязі, оскільки [PERSON] за зустрічним позовом не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову. Як вже зазначалось в первісному позові відповідач разом зі своїми батьками протиправно змінили місце проживання малолітнього сина. [PERSON] вихованням та утриманням сина не займається, його батьки негативно впливають на дитину. Налаштовують його проти матері, умовляють проживати тільки з ними. Твердження позивача стосовно того, що дитина відмовляється проживати з відповідачем є лише односторонньою думкою батька. Адже під натиском [PERSON] та його батьків дитина не має права: відповідати на телефонні дзвінки матері чи самостійно телефонувати їй. Син сторін боїться висловити власне бажання жити з матір'ю, тому вона має надію вирішити це питання в судовому порядку, не травмуючи психічний та емоційний стан здоров'я сина. Враховуючи ставлення матері до виконання своїх батьківських обов'язків, малолітній вік дитини, стан здоров'я, вважає за необхідне в інтересах малолітньої дитини визначити місце проживання сина сторін саме з його. Просить суд у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з батьком - відмовити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та пояснила наступне. З лютого 2018 року відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перешкоджають матері дитини [PERSON] у повному обсязі виконувати свої батьківські обовязки, а саме щоденно турбуватися про виховання та матеріальне утримання дитини, займатися її розвитком, вихованням та виконування материнських обовязків. Позивач з лютого 2018 року по листопад 2018 року щоденна намагалась відновити свої материнські права, які були порушенні в результаті неправомірних дій відповідачів, неодноразово (три-чотири рази) на місяць в добровільному порядку приходить до помешкання відповідачів, де проживає її син, з метою забрати дитину до себе додому, але відповідачі перешкоджають їй у цьому. Для відновлення своїх материнських прав [PERSON] неодноразово зверталась до правоохоронних органів та у службу у справах дітей, але їй було повідомлено, що такі питання вирішуються виключно у судовому порядку. Вважає, що відповідачі самовільно неправомірно без згоди матері визначили місце проживання дитини, перешкоджають матері у спілкуванні з дитиною, психологічно впливають та здійснюють тиск на дитину, чим порушили материнські права позивача. Позивач має житло у м. Енергодар, є приватним підприємцем, має стабільний щомісячний дохід, що свідчить про те, що позивач може надати дитині матеріальне забезпечення для нормального розвитку дитини. А відповідач в свою чергу з 2007 року офіційно не працевлаштований, постійного доходу не має, власного житла не має, проживає, то за однією адресою, то за іншою, матеріально дитину не утримує, оскільки згідно пояснень відповідача [PERSON] за харчування в школі сплачує дідусь, вихованням та розвитком дитини не займається. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Зустрічний позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні, оскільки вказані вимоги не підтверджуються жодним доказом. Позивач [PERSON] у судовому засідання позов підтримала та пояснила наступне. Вона з відповідачем перебували у шлюбі. У січні 2018 року відповідач разом зі своєю новою співмешканкою виїхав до м. Запоріжжя, а вона разом з дитиною перейшла жити на орендовану квартиру, де проживала разом з дитиною до лютого 2018 року. Не зважаючи на це вона підтримувала хороші відносини з батьками відповідача [PERSON] та [PERSON] та не перешкоджала їм спілкуватись із сином. Одного разу її син [PERSON] пішов на вихідні до відповідачів і більше не повернувся. Таким чином, відповідачі неправомірно змінили місце проживання дитини. До розлучення з [PERSON] у неї з дитиною були дуже хороші стосунки, як емоціональні так і психологічні, що можуть підтвердити свідки. Вона надавала суду докази (відеозаписи та смс повідомлення), з яких вбачається, що дитина підпадає під емоційно-психологічне насильство. Дитину повністю ізолювали від спілкування з нею, строго контролюють спілкування, навіть по телефону. Відповідачі забороняють взагалі з нею спілкуватись, водять та забирають зі школи. Із смс повідомлень видно, що дитина в силу свого віку не може прийти до таких умовиводів. Згідно висновку експерта видно, що негативне відношення дитини до неї обумовлено тим, що дитина притягнута до конфлікту в сімї між нею та [PERSON] На свій вік він взагалі не повинен про це знати. На деякий час відповідачі дозволили їй поспілкуватись з сином, він був дуже задоволений цим. Відповідачі постійно ображають її та принижують, а тому таке відношення відповідачів може призвести глибокої психологічної травми дитини. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав, оскільки він є необґрунтованим безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Вважає, що для прийняття рішення по даній справі суд повинен врахувати якнайкраще інтереси дитини. З грудня 2018 року [PERSON] повернувся до смт. Велика Лепетиха і оскільки дитина бажає проживати з батьком, то суд повинен визначити місце проживання дитини з батьком. Зустрічний позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав та пояснив наступне. В жовтні 2017 року він виїхав до м. Запоріжжя, але не жити до нової співмешканки, а на заробітки. Дійсно разом з [PERSON] визначили місце проживання дитини з матірю, він погодився на це. Але потім так сталося, що дитина сама не захотіла проживати з матірю, оскільки мати не змогла надати відповідні умови для проживання та виховання дитини. Коли позивач виїжджала з будинку його батьків, він віддав їй все що вона хотіла (меблі, гроші, навіть спільний сімейний бізнес), ніхто проти цього не був. Одного разу пізно ввечері приблизно о 23:30 йому подзвонив син і сказав, що він зараз з мамою у кафе і хоче додому, але мама не відпускає його додому. Він намагався подзвонити позивачу, але телефон був вимкнений. Наступного дня дитина після школи пішла не додому до позивача, а відразу до дідуся з бабусею. Через день він приїхав до дитини, і той розповів, що він не хоче жити з мамою, оскільки вона не захотіла з кафе їхати додому, постійно його залишає з чужою тіткою і йому некомфортно. Він підтримав свого сина і вирішив, що той буде жити разом з ним та його батьками. На даний час він проживає разом зі співмешканкою [PERSON], то у його батьків, то у батьків [PERSON], дитина проживає з його батьками по вул. Пушкіна, 17. Він офіційно не працює, але має тимчасові заробітки і у дитини є все необхідне. В період часу коли дитина не проживає з матірю, вона фізично та психологічно не відстає, а навпаки добре себе почуває, гарно навчається та спілкується з друзями. Зустрічний позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав та пояснив наступне. Він, його дружина та син ніколи не перешкоджали позивачу у спілкуванні дитини, не налаштовували проти матері, а навпаки намагались налагодити їхні стосунки. За час проживання дитини з ними, її стан повністю нормальний, дитина нормально виглядає, не голодна та забезпечена всім необхідним. Надані позивачем відеозаписи свідчать про те, що дитина вільно пересувається, ніхто її не супроводжує як стверджує позивач та ніхто не здійснює психологічного тиску на дитину. Так він дійсно декілька разів підвозив на автомобілі дитину до школи, але це свідчить про те, що він піклувався за дитиною, а не постійно супроводжував. Вважає, що це вина матері, що дитина не хоче з нею спілкуватись, адже що це було потрібно робити, щоб за такий короткий час зіпсувати стосунки з дитиною. Він згоден щоб дитина проживала з матірю лише в тому випадку, якщо сама дитина цього захоче. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі. У лютому 2018 року дитина сама відмовилась їхати до матері і проживати разом з нею. Ніяких дій у перешкоджанні позивачу забрати дитину не здійснював. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилася, але надала письмову заяву, в якій позов не визнала та просить суд розглядати справу у її відсутність у звязку зі станом здоровя. Представник Великолепетиської РДА, органу опіки та піклування, [PERSON] у судовому засіданні первісний позов визнала у повному обсязі та пояснила наступне. Орган опіки та піклування на засіданні комісії з розгляду справ служби у справах дітей розглянули матеріали щодо визначення місця проживання [PERSON] та прийшли до висновку щодо доцільності суду пропонувати визначити місце проживання [PERSON] з його матірю [PERSON] На засіданні вказаної комісії [PERSON] доповів, що [PERSON] проживає у м. Запоріжжя з новою дружиною і не може прибути на засідання комісії, що підтверджується відповідним висновком комісії. Зустрічний позов не визнала. Представник служби у справах дітей [PERSON] у судовому засіданні первісний позов визнала та пояснила, що вона повністю підтримує висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання [PERSON] з його матірю [PERSON] На момент обстеження умов проживання дитини за місцем проживання відповідачів батько дитини [PERSON] був відсутній, зі слів його батьків [PERSON] перебував на заробітках в м. Запоріжжя. Зустрічний позов не визнала. У відкритому судовому засіданні також були допитані свідки, а саме: - свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з 2017 року [PERSON] матеріально утримувала свого сина, займалась вихованням. З жовтня 2017 року [PERSON] проживає у м. Запоріжжя з дівчиною на імя [PERSON]. З недавнього часу [PERSON] разом з [PERSON] проживає в [INFO]. Місце проживання дитини [PERSON] було визначено самостійно його дідусем та бабусею ([PERSON] та [PERSON]І.) без згоди його матері [PERSON], яка по теперішній час намагається повернути дитину. [PERSON] постійно супроводжує дитини до школи, щоб той не бачився з [PERSON] [PERSON] з метою повернення дитини систематично зверталась до правоохоронних органів та до служби у справах дітей. [PERSON] постійно ображає [PERSON] та погрожує їй фізичною розправою; - свідок [PERSON] у судовому пояснила, що у жовтні 2017 року [PERSON] покинув [PERSON] з дитиною та виїхав в м. Запоріжжя з іншою жінкою. [PERSON] разом з дитиною почали жити окремо. В лютому 2018 року [PERSON] віддала дитину дідусю з бабусею на вихідні, але вони по теперішній час її не повернули. Місце проживання дитини [PERSON] було визначено самостійно [PERSON] та [PERSON] без згоди матері. [PERSON] намагалась забрати дитину, але відповідачі її не впускали до свого місця проживання. [PERSON] постійно відводить та забирає дитину зі школи, щоб дитина не змогла бачитись з матірю. В грудні 2018 року [PERSON] разом з новою співмешканкою почав проживати в [INFO]; - свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] разом з дитиною у період з лютого по березень 2018 року орендувала у неї житло. За вказаний період [PERSON] проживала разом з сином, відносини в них були дуже хороші, вони разом грали у різні ігри, готували їжу. [PERSON] ніколи дитину не покидала. Після того як [PERSON] перестала проживати у неї, вона часто бачила [PERSON], який відводив дитину до школи та відповідно забирав зі школи. За час проживання у неї [PERSON] та [PERSON] останні лише одного разу їздили до кафе, але о 21:00 год. були вдома; - свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона спілкується з [PERSON], оскільки їхні діти є однокласниками, ходили разом на додаткові зайняття з англійської мови. У період від народження дитини та по 2018 рік вихованням дитини займалась [PERSON] [PERSON] до 2018 року навчався на відмінно, але зараз навчається погано, свята в школі не відвідує, на випускний з нагоди закінчення 4 класу не прийшов. У жовтні 2017 року [PERSON] разом з її сусідкою [PERSON] поїхали проживати до м. Запоріжжя. Їй відомо, що [PERSON] забрав [PERSON] до себе проживати і разом з [PERSON] не хоче віддавати його матері. [PERSON] та [PERSON] перешкоджають [PERSON] спілкуватись з її сином. Вона особисто бачила як [PERSON] за руку водить дитину до школи, потім так само і забирає його зі школи, щоб [PERSON] не зміг побачитись з матірю. Шкільний психолог стверджує, що [PERSON] не може відповісти на деякі питання, поки не запитає в дідуся з бабусею, тому вона вважає, що [PERSON] і [PERSON] вчиняють психологічний тиск на дитину. Восени 2018 року [PERSON] з [PERSON] повернувся в смт. Велика Лепетиха і проживають по сусідству з нею по вул. Ковпака. Але [PERSON] з ними не проживає і там не буває. Вона проживає по сусідству і жодного разу не бачила [PERSON] по вул. Ковпака разом з батьком. - свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з моменту народження [PERSON] та по 2018 рік його матеріальним забезпеченням, вихованням, навчанням повністю займалась [PERSON] В жовтні 2017 року [PERSON] пішов від [PERSON] до іншої жінки та проживав разом з нею в м. Запоріжжя, що підтверджується фотографіями із соціальних мереж. Після цього [PERSON] з сином стали проживати окремо. Їй відомо, що [PERSON] пішов у гості до [PERSON] та [PERSON] на вихідні, але більше не повернувся до [PERSON], оскільки останні його не відпускають. [PERSON] постійно супроводжує [PERSON] по дорозі, як до школи, так із неї. Відповідачі перешкоджають дитині у спілкуванні з [PERSON], а саме у себе вдома замінили замки і не впускають її до сина. В кінці 2018 року [PERSON] разом новою співмешканкою повернувся до смт. Велика Лепетиха. - свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є батьком [PERSON] та дідусем [PERSON] Після того як [PERSON] з дитиною почали жити окремо, йому зі слів [PERSON] відомо, що [PERSON] по понеділкам ходив до школи у мокрому одязі, оскільки той не встигав висохнути, спав на одному ліжку разом з матірю і під одною ковдрою, внаслідок чого вранці йому було дуже холодно, бо мати перетягувала ковдру на себе. Також зі слів дитини [PERSON] часто на довгий час залишала його самого і нібито ходила жарити якісь котлети. 22.02.2018 року [PERSON] повела дитину в кафе «Гараж» для спілкування з дітьми її подруг. Під час перебування в кафе він переписувався з бабусею смс повідомленнями і в переписці о 21:00 год. він скаржився, що в нього болить голова і він хоче додому, але [PERSON] ігнорувала і лише приблизно о 23:45 год. вони були вдома. 23.02.2018 року [PERSON] відмовився жити з матірю і прийшов до нього додому. У вересні 2018 року батько дитини [PERSON] провів бесіду з сином, щоб він налагодив відносини з [PERSON], він погодився і поспілкувався 4 дні з матірю, а потім знову перестав з нею спілкуватись. Чому так сталось йому невідомо. [PERSON] проживає зі співмешканкою по вул. Ковпака, [PERSON] декілька разів був у них в гостях, але ночувати ніколи не залишався. [PERSON] проживає [INFO], спить у кімнаті на ліжку поряд з ліжком бабусі. Крім того, у судовому засіданні також був заслуханий малолітній [PERSON], який пояснив, що він батька любить, оскільки він допомагає йому робити уроки, завжди спілкується з ним, підтримує його. А до матері він відноситься негативно, оскільки вона його не любить, думає тільки про себе, майже не спілкується з ним (за рік подзвонила декілька разів). У вересні 2018 року він просив її забрати заяву із суду, дуже плакав, а вона навіть не заспокоїла його, пообіцяла забрати заяву, але збрехала і не зробила цього. Він не хоче жити та спілкуватись з матірю, оскільки вона приходила додому о 18:00 год., залишала його вдома з якоюсь тіткою, а сама ходила жарити якісь котлети. На вихідних вона прала його речі і в понеділок він йшов до школи у мокрому одязі. Вони спали на одному ліжку, вранці мати перетягувала ковдру на себе і йому було холодно. Ходили в кафе і сиділи там до 00:00 год., в нього там боліла голова і він хотів додому. Він хоче жити з батьком. Батько живе з новою дружиною, у них він декілька разів ночував у окремій кімнаті. Нову дружину батька знає, вона добре до нього відноситься. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові докази та показання свідків, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач з 27.04.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] та проживали разом до жовтня 2017 року по вул. Пушкіна, 17, в смт. Велика Лепетиха Херсонської області в помешканні батьків [PERSON] Від шлюбу у них народився син [PERSON], 30.07.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-КГ № 039989 від 08.09.2007 року. Згідно заочного рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 26.02.2018 року, яке набрало законної сили 29.03.2018 року, шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] розірвано. З жовтня 2017 року відповідач [PERSON] поїхав до м. Запоріжжя з метою працевлаштування, де став проживати з іншою жінкою, що підтверджується показаннями сторін та свідків по справі. Після окремого проживання позивач разом з сином перейшла жити на орендовану квартиру по вул. Цибулькіна, 14, в смт. Велика Лепетиха Херсонської області, де проживала разом з дитиною до середини лютого 2018 року. За спільною домовленістю батьків дитини, місце проживання дитини було визначено з матірю [PERSON] Вказані обставини визнані сторонами ([PERSON] та [PERSON]В.) і не підлягають доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~160\~СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що в середині лютого 2018 року позивач дозволила відповідачам [PERSON] та [PERSON] (дідусеві та бабусі) забрати сина після уроків до себе додому та залишити його на вихідні, але відповідачі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до теперішнього часу не повернули дитину матері і не надавали можливості спілкуватись з сином, що підтверджується неодноразовими зверненнями позивача до поліції, показаннями свідків та СМС перепискою між [PERSON] та [PERSON] Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] пояснюють, що [PERSON] сам не хоче йти жити до матері. Але [PERSON] не узгоджував з [PERSON] зміну проживання дитини разом з ним, як цього вимагає ч. 2 ст. 160 СК України, тобто відповідачі самостійно без згоди матері визначили місце проживання дитини за адресою їх спільного проживання в [INFO], без звернення до суду чи органу опіки та піклування, тобто без дотримання вимог ч. 1 ст. 161 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків, з якими на підставі закону проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідно до\~ст.\~7\~Конвенції про\~права дитини\~від 20.11.1989\~р.,\~ратифікованою постановою\~Верховної ради\~України №789ХІІ\~від 27.02.1991\~р.,\~яка набула\~чинності для\~України 27.09.1991\~р.\~(надалі\~Конвенція про\~права дитини)\~і яка\~відповідно до\~ст.\~3 ЦПК України, ст. 7 СК України є частиною національного законодавства, дитина з моменту народження має право знати своїх батьків і право на їх піклування, а відповідно до ст. 9 даної Конвенції Держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] без згоди позивача (матері), з якою проживав малолітній син на підставі закону, а саме ч.1 ст.160 СК України (оскільки батьками за взаємною згодою місце проживання сина було визначено з матірю), залишили у себе малолітнього [PERSON], чим самочинно (протиправно) змінили місце проживання малолітнього [PERSON]. А тому суд відповідно ст.ст. 7, 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ч.1 ст. 162 СК України вважає за необхідне відібрати у відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] малолітнього сина [PERSON], [INFO], та повернути сина його матері [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відноси має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу, тому вимога матері (позивача) про визначення місця проживання малолітньої дитини з нею у разі незгоди або заперечення проти цього батька (відповідача) на теперішній час підлягає розгляду у суді. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно акту обстеження умов проживання від 18.04.2018 року встановлено, що за адресою: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Цибулькіна, 14, [PERSON] винаймає дві кімнати в [PERSON] У будинку чисто, [PERSON] має власну кімнату, в якій є ліжка, 2 крісла, тумбочка, компютер, триляж, тренажер. В будинку є окрема кімната для [PERSON], в якій створені всі умови для його проживання. Згідно суспільної характеристики Великолепетиської селищної ради [PERSON] характеризується позитивно, із сусідами не скандалить, не зловживає спиртним напоями, на життя заробляє як приватний підприємець, житло орендує та має неповнолітнього сина. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 04.07.2018 року в ході обстеження встановлено, що в ході обстеження встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS], на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] та її матері [PERSON], [INFO], яка в житловому приміщенні зареєстрована та мешкає. Обстежувана квартира двокімнатна, упорядкована, зі всіма зручностями, розташована на першому поверсі дев'ятиповерхового будинку, обладнана необхідними сучасними меблями та побутовою технікою. Для малолітнього [PERSON] в квартирі виділена окрема кімната, в якій є: ліжко-диван, комп'ютерний стіл та стілець, полиці, ноутбук, шафа-купе, килим на підлозі, а також в наявності дитячий сезонний одяг. В житловому приміщенні чисто, світло та затишно. Виходячи з вищезазначеного встановлено, що стан квартири відповідає санітарно-гігієнічним нормам та сприятливий для проживання. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] є фізичною особо-підприємцем та має постійний дохід, що підтверджується податковою декларацією про майновий стан і доходи від 31.01.2018 року. У висновку Великолепетиської районної державної адміністрації, органу опіки та піклування № 07-253/01-26 від 05.07.2018 року Великолепетиська районна державна адміністрація, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] Згідно акту судово-психологічної експертизи № 113-2018 від 22.10.2018 року психолог-судовий експерт дійшов до висновків: рівень інтелектуального розвитку [PERSON] відповідає віковій нормі, порушень емоційного стану не виявлено; сприйняття [PERSON] [PERSON] позитивне, сприйняття [PERSON] [PERSON] негативне. Прихильність [PERSON] до [PERSON] слабко виражена. Прихильність [PERSON] до [PERSON] відсутня. Найбільша прихильність у [PERSON] реєструється до бабусі та дідуся - батьків [PERSON] Прихильності [PERSON] до родичів [PERSON] не виявлено. Адаптація [PERSON] у соціумі (школа, оточення, місце проживання) не порушена. Експерту не надано даних, що умови проживання [PERSON] з матір'ю [PERSON] чи з батьком [PERSON] можуть якимось чином завдати психологічної шкоди чи іншим чином створити нетерпиму обстановку [PERSON] Негативне сприйняття [PERSON] [PERSON] обумовлено залученням [PERSON] в емоційний конфлікт батьків; відсутністю регулярних контактів з матір'ю; віковою незрілістю [PERSON] з некритичним прийняттям та відображенням [PERSON] думок і оцінок значимих дорослих. Суд критично ставиться до показань малолітнього [PERSON], оскільки його показання про причини небажання проживати з матірю є аналогічними показанням свідка [PERSON], який є його дідусем, і свідчить про психологічний вплив на його ставлення до матері. Крім того, [PERSON] говорив неправдиві дані про те, що він декілька разів залишався ночувати у батька за адресою проживання батька з новою дружиною по вул. Ковпака в смт. Велика Лепетиха, що спростовується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та показаннями [PERSON] Також [PERSON] вказує, що у вересні 2018 року спілкувався з матірю декілька днів, бо просив забрати заяву із суду, що не відповідає його віку та ще раз підтверджує залучення дитини до емоційного конфлікту між батьками. Негативне сприйняття сином [PERSON] згідно акту судово-психологічної експертизи № 113-2018 від 22.10.2018 року обумовлене також відсутністю регулярних контактів з матір'ю, віковою незрілістю [PERSON] з некритичним прийняттям та відображенням [PERSON] думок і оцінок значимих дорослих, якими для нього є дідусь та бабуся. Судом не встановлено жодну з підстав, передбачених ч.2 ст. 161 СК України або будь-яких інших негативних обставин, за яких малолітню дитину не можна передавати матері. Згідно акту судово-психологічної експертизи № 113-2018 від 22.10.2018 року умови проживання [PERSON] з матір'ю [PERSON] можуть якимось чином завдати психологічної шкоди чи іншим чином створити нетерпиму обстановку [PERSON] Також суд враховує, що [PERSON] на протязі останнього року проживає з іншою жінкою окремою сімєю, а [PERSON] з середини лютого 2018 року по теперішній час фактично проживає з батьками [PERSON] окремо від батька, тобто батько фактично не здійснює піклування за дитиною, а роль батьків у вихованні дитини відіграє більш важливішу роль, ніж роль діда та баби. Враховуючи ставлення матері (позивача) до виконання своїх батьківських обовязків, малолітній вік дитини, стан її здоровя, а також необхідності дитини перебувати з матірю та за відсутності будь-яких негативних обставин, які б перешкоджали матері проживати з малолітньою дитиною, а також враховуючи, що матірю (позивачем) за час проживання дитини з нею жодного разу не було порушено право батька (відповідача) на спілкування та виховання дитини, що має істотне значення, то суд відповідно до ст. 161 СК України, вважає за необхідне в інтересах малолітньої дитини визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] Відповідно до п. 6 ч.2 ст. 18 СК України одним із способів захисту сімейних прав та інтересів, які застосовує суд, є відшкодування моральної шкоди, якщо це передбачено Сімейним кодексам або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 162 СК України особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Суд дійшов висновку, що відповідачі самочинно змінили місце проживання малолітньої дитини, про що навів обґрунтування раніше у мотивувальній частині рішення. В результаті здійснення відповідачами самочинної зміни місця проживання малолітнього сина [PERSON], позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданням, які вона зазнала у звязку з протиправною поведінкою відповідачів по відношенню до неї та її сина (розлучення з сином всупереч з її бажанням бути з сином), у переживаннях за стан свого малолітнього сина, оскільки мати з лютого 2018 року не знає про щоденний спосіб життя сина, стан здоровя та його розвиток. З врахуванням глибини душевних страждань позивача, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що стягненню з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] відповідно до п.6 ч.2 ст. 18, ч. 2 ст. 162 СК України підлягає моральна шкода у розмірі 2000 грн., а тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково. Враховуючи, що судом прийнято рішення визначення місця проживання малолітньої дитини з матірю (позивачем), а також враховуючи, що [PERSON] не має самостійного заробітку, що є обставиною, яка забороняє передачу дитини для проживання відповідно до ч. 2 ст. 162 СК України, а також враховуючи, що [PERSON] на протязі останнього року проживає з іншою жінкою окремою сімєю, а [PERSON] з середини лютого 2018 року по теперішній час фактично проживає з батьками [PERSON] окремо від батька, то зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання з батьком задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1409 гривень 60 копійок (за позовні вимоги про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини з матірю), оскільки він документально підтверджений квитанцією № 2 від 23.04.2018 року та квитанцією № 7 від 30.05.2018 року. Крім того, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору, понесеного останнім пропорційно до розміру задоволеної позовної вимоги про стягнення моральної шкоди (40 %), як це передбачено ст. 141 ЦПК України у розмірі 281 грн. 92 коп. Таким чином, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір на загальну суму 1691 грн. 52 коп., який підлягає стягненню з відповідачів у рівних частинах, тобто по 563 грн. 84 коп. з кожного. Відповідно до пункту 5 частини 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині відібрання дитини і повернення її матері підлягає негайному виконанню. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ст.ст. 7, 18, 19, 160-162, 180, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial