Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що він мешкає у гуртожитку, що розташований за адресою: м. Суми, вул. Супруна, 17/1, кімната 59. У 2005 році йому було надано ліжко-місце у кімнаті № 59 цього гуртожитку за клопотанням профспілкової організації та директора загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2, де він працював вчителем, до керівника ЖЕУ «Рубін». Проживаючи у гуртожитку, дотримувався правил проживання у гуртожитку та сумлінно сплачував за послуги з утримання будинку за відповідними договорами. 11.03.2009 року в установленому чинним законодавством порядку було зареєстровано місце його проживання за вказаною адресою, укладено договори з обслуговуючими будинок підприємствами, відкрито особові рахунки на його імя. 06.09.2011 було створено Сумське міське обєднання громадян мешканців гуртожитку «ПОДІЯ-2011», метою діяльності якого згідно із пунктом 2.1 Статуту цього обєднання, є задоволення та захист інтересів і прав мешканців гуртожитку. Він є членом цього обєднання, оскільки з вересня 2005 року постійно проживав за вказаною адресою. 20.12.2012 року між громадським обєднанням «Подія-2011» та Управлінням майна Сумської міської ради на виконання рішення Сумської міської ради від 29.02.2012 №1224-МР «Про продаж гуртожитку по вул. Супруна, 17/1 у місті Суми Сумському міському обєднанню громадян мешканців гуртожитку по вул. Супруна, 17/1 «ПОДІЯ-2011» був укладений договір №20 купівлі-продажу зазначеної будівлі. У результаті укладеного правочину Сумське міське обєднання громадян-мешканців гуртожитку «ПОДІЯ-2011» набуло право власності на будівлю гуртожитку. У пункті 1.1. Статуту зазначено, що обєднання утворено у відповідності чинного на той час Закону України «Про обєднання громадян». Згідно зі статтею 21 цього закону об'єднання громадян може мати у власності кошти та інше майно, необхідне для здійснення його статутної діяльності. При цьому, метою діяльності цього обєднання, є задоволення та захист інтересів і прав мешканців гуртожитку. Це означає, що єдиною метою володіння, користування і розпорядження набутою будівлею гуртожитку цією громадською організацією може бути лише виконання нею її статутних завдань, тобто захист прав та інтересів мешканців гуртожитку, у тому числі і його прав та інтересів, як особи, що мешкає у гуртожитку на законних підставах. Натомість цією громадською організацією на чолі з головою обєднання [PERSON] порушують його конституційні права на житло. Керівництво обєднання зранку вивішує обяву, що увечері будуть загальні збори з питання про виселення мене з кімнати та заселення в неї особи, що на той період вже не мала жодного відношення до обєднання мешканців гуртожитку, оскільки нею вже було відчужено свою частку у сумісному майні. Після проведення Загальних зборів відповідач розпочав вчинення дій, спрямованих на виселення мене з кімнати. А саме: 29.10.2013 року приблизно о 21 год. 30 хв. до його кімнати прийшли [PERSON], [PERSON], декілька невідомих осіб та в категоричній формі запропонували покинути кімнату (згідно з протоколом № 21 від 24.10.2013 р. загальних зборів мешканців гуртожитку, в якому питання про виселення його із кімнати гуртожитку у порядку денному не значилось). 22 листопада 2016 року сусіди по поверху повідомили йому, що в кімнату №59 проникли сторонні особи, скориставшись його відсутністю. Він викликав поліцію і зайшов у кімнату з нарядом поліції. Особа, яка перебувала у кімнаті, пояснила, що була поселена до цього приміщення [PERSON]. Тому просить суд визнати переважне право на придбання кімнати № 59, що розташована у гуртожитку за позивачем, зобовязати відповідача до укладення договору купівлі-продажу частки у спільному майні безпосередньо з позивачем, та вселити позивача до кімнати 59 будинку 17/1 по вул. Супруна у м. Суми на умовах, за якими він проживав за вказаною адресою до 22.11.2016 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав із зазначених підстав. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [INFO] кімната 59, не на законних підставах та його виселення відбувалося за рішенням загальних зборів жителів гуртожитку. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні докази прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що з 11.03.2009 року [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO] кімната 59, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданої Центром надання адміністративних послуг Сумської міської ради, копією паспорту громадянина України [PERSON]./а.с.7-9/ 26.02.2009 року укладено договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території між ПП «Рубін» та [PERSON], предметом договору якого є надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території./а.с.10/ 06.09.2011 було створено Сумське міське обєднання громадян мешканців гуртожитку «ПОДІЯ-2011», метою діяльності якого згідно із пунктом 2.1 Статуту цього обєднання, є задоволення та захист інтересів і прав мешканців гуртожитку./а.с.12-15/ 20.12.2012 року між громадським обєднанням «Подія-2011» та Управлінням майна Сумської міської ради на виконання рішення Сумської міської ради від 29.02.2012 №1224-МР «Про продаж гуртожитку по вул. Супруна, 17/1 у місті Суми Сумському міському обєднанню громадян мешканців гуртожитку по вул. Супруна, 17/1 «ПОДІЯ-2011» був укладений договір №20 купівлі-продажу зазначеної будівлі. У результаті укладеного правочину Сумське міське обєднання громадян-мешканців гуртожитку «ПОДІЯ-2011» набуло право власності на будівлю гуртожитку./а.с.16-17/ Згідно\~ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог\~ст.9 Житлового Кодексу Української РСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Правовідносини щодо користування жилою площею в гуртожитках регулюються, зокрема: - окремими статтями\~Житлового кодексу Української РСР\~(1983 року)(ст.ст. 127-132); - Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ № 84 від 27.04.2015 р., зареєстрованого в МЮ України 03.07.2015 р. № 778/27223 ( далі Положення про гуртожитки). Відповідно до п.1 розділу ІІ Положення про гуртожитки, вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до\~статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку. За змістом п.2 розділу І , п.3 розділу ІІІ Положення про гуртожитки, гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Особи, які проживають у гуртожитку, у разі проживання в приміщенні, що перебуває у їх відособленому користуванні, мають право без згоди власника вселити своїх малолітніх чи неповнолітніх дітей, а за згодою власника вселити до такого приміщення свою дружину або чоловіка, дітей, які досягли вісімнадцяти років, а також батьків. Таким чином, виходячи з системного аналізу вказаних норм права,\~порядок вселення інших осіб у займану наймачем кімнату в гуртожитку має свої особливості, для гуртожитків, що віднесені до державного (комунального) і громадського житлового фонду, єдиним документом, що дає право на вселення в гуртожиток тих чи інших осіб являється виключно ордер - при наданні жилої площі та згода власника гуртожитку\~\~при поселенні особою, яка проживає у гуртожитку, членів його сім'ї, не включених раніше в ордер. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Допитані в судовому засіданні якості свідків [PERSON], [PERSON], підтвердили обставини викладені позивачем у позовній заяві, а саме: що [PERSON] з 2005 року і по теперішній час проживає за адресою [INFO] кімната 59. Бачили, що забирає квитанції по сплаті комунальних послуг. Судом достовірно встановлено у судовому засіданні, що позивач на законних підставах зареєстрований та проживає за адресою: [INFO] кімната 59, відповідачем не надано жодного допустимого та належного доказу про законність позбавлення позивача житлом у гуртожитку та його виселення, тому позовні вимоги в частині вселення позивача до кімнати 59 будинку 17/1 по вул. Супруна у м. Суми на умовах, за якими він проживав за вказаною адресою до 22.11.2016 року підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині визнання переважного права на придбання кімнати № 59, що розташована у гуртожитку за позивачем, зобовязання відповідача до укладення договору купівлі-продажу частки у спільному майні безпосередньо з позивачем, суд дійшов наступного висновку. Свобода договору, закріплена у ст. ст.\~6,\~627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. Разом з тим, такий спосіб захисту цивільних прав, як зобов'язання укласти договір купівлі-продажу кімнати у гуртожитку не передбачений нормами\~ЦК України. Такий же ж висновок викладений і в постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі за № 6-110цс12, який відповідно до ч.1\~ст.360-7 ЦПК України\~є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач звернувся до суду із вимогами про захист свого права у спосіб, що не передбачений\~ст. 16 ЦК України, не встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Задовольняючи частково позовні вимоги, у відповідності до вимог\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, що становлять 640 грн. судового збору. На підставі\~ст. 47 Конституції України, ст. ст.\~9,\~128,\~129,\~130 Житлового кодексу України, п.1 розділу ІІ, п.2 розділу І, п.3 розділу ІІІ Положення про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ № 84 від 27.04.2015 р., зареєстрованого в МЮ України 03.07.2015 р. № 778/27223 і

Outcome: partial