Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» та був звільнений 15.06.2018 року за власним бажанням у відповідності до ч. 3 ст. 38 КЗпП України,але в день звільнення позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі. Враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу ухилявся від сплати належної позивачу при звільненні суми позивач буз змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2018 року на користь позивача було нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 64533,34 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.06.2018 року по 03.08.2018 року у розмірі 16217,28 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 3384,91 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 800 грн., моральну шкоду у розмірі 1 000 грн., а всього стягнути 86 935, 53 грн.. Посилаючись на наявну затримку в розрахунку тривалістю 24 робочих днів з 03.12.2018 року по 08.01.2019 року, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки у розрахунку у розмірі 10811,52 грн. Також просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 6300 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. Ухвалою судді від 28.05.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 22.08.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач посилається на те, що згідно рішень суду від 06.08.2018 року, 19.10.2018 року, 08.01.2019 року погашення заборгованості здійснювалося як відповідачем та і органами виконавчої служби в результаті чого виникла переплата у розмірі 4368,42 грн.. Враховуючи викладене відповідач вважає, що сума заборгованості має бути зменшена та складати 6443,10 гривень та просить у задоволені позову відмовити. Крім того, представник відповідача вважає, що підготовка позовної заяви про стягнення заробітної плати не є складною, оформлення процесуальних документів не потребувало значної затрати часу, посилаючись на що просить зменшити орієнтовний розрахунок витрат на послуги адвоката по зазначеній справі. 27.08.2019 року на адресу суду надійшов уточнений позов [PERSON] , відповідно до якого позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2018 року по 18.02.2019 року включно у розмірі 19502,02 гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі 6300 гривень та судовий збір у розмірі 768,40 гривень. Сторони в судове засідання надали заяви про проведення судового засідання без їх участі. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» та був звільнений на підставі ч.3 ст.38 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.20108 року стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 15.06.2018 року по 03.08.2018 року у розмірі 16217,28 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 3384,91 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 800 грн., моральну шкоду у розмірі 1 000 грн., а всього стягнути 86 935, 53 грн.. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2018 року стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 06 серпня 2018 року по 19 жовтня 2018 року включно у розмірі 23 875,44 грн. без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн., а всього стягнути 26 375,44 грн. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.01.2019 року стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 20.10.2018 року по 30.11.2018 року включно, у розмірі 13514,40 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн., а всього стягнути 14514,40 грн. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Отже наявна затримка в розрахунку при звільненні з 03.12.2018 року по 18.02.2019 року. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 ,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, оскільки наявна затримка у розрахунку при звільнені за період з 03.12.2019 року по 18.02.2019 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 03.12.2018 року по 18.02.2019 року включно, у розмірі 19507,02 грн. з розрахунку: 53 р.д. х 450,48 грн. (середньоденна заробітна плата позивача, згідно довідки про середній заробіток) з урахуванням суми переплати. При цьому, пунктом 6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надані роз`яснення, що, задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі № 359/10023/16-ц дійшов висновку, що суд має визначати суму середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Проте в рішенні, яке перебувало на виконанні, суд не зазначив, що сума середнього заробітку стягнена без урахування (утримання) податків і зборів. Системний аналіз законодавства дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюються без віднімання сум податків і зборів. Останні підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення, унаслідок чого виплачена працівнику сума зменшується на суму податків і зборів. Таке відрахування податків й обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становища працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, з якої також відраховувалися б податки та збори. Отже, згідно вказаного правового висновку, і зарплата, і середній заробіток, які стягуються судом на користь працівника з роботодавця мають зазначатись судом без виключення з них податків і зборів, які сплачуються роботодавцем під час виконання рішення суду. За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку у розмірі 19507,02 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6300 грн., суд виходить з такого. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено: договором про надання адвокатської (правничої) допомоги від 15.06.2018 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 6500 грн., актом прийняття-передачі наданої правничої допомоги. Адвокат у судовому засіданні участі не приймав. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 2000 грн. Оскільки, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. що підтверджується квитанцією у матеріалах справи, то судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial