Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.06.2008 року, відповідач 18.06.2008 року отримав кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009р. змінено найменування з ЗАТ «Приватбанк» на ПАТ «Приватбанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2017 року має заборгованість 15993,21 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 2085,44 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 12670 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 737,77 грн.. У звязку з чим, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 15993,21 грн., судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак раніше подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача просить винести заочне рішення на підставі наявних доказів та розглянути справу без участі їх представника (а.с. 21). Крім того, представник позивача надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 року підписавши анкету-заяву від 25.04.2013 року. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, а тому між банком та позичальником укладався договір у письмовій формі. Відповідачем не доведено відсутності заборгованості та належного виконання договору. Крім того, відповідачем вказана інформація в анкеті-заяві від 18.06.2008 року заповнена особисто та зазначено, що з памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами він ознайомлений, а тому при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Також, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг та Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. З наданої виписки карткового рахунку, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, він частково сплачував заборгованість за договором. Відповідно до п. 1.7.31 Умов договору, строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, а тому строк позовної давності не пропущено. В звязку з чим, просить позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі (а.с. 47-50). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі (а.с. 42). Відповідач надав до суду заперечення проти позовної заяви, в якій зазначив, що вимоги позивача є безпідставні та необґрунтовані, оскільки факт надання грошових коштів, може бути підтверджений відповідним платіжним дорученням, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення передачі грошових коштів позичальнику, а в матеріалах справи міститься лише заява про видачу йому кредитної картки «Універсальна», проте не міститься доказів отримання ним цієї картки та не надано доказів її використання. Також в позовних вимогах не міститься інформації коли саме утворилася заборгованість на картці та коли саме він мав сплатити цю заборгованість. Із розрахунку заборгованості видно, що заборгованість утворювалась починаючи з 01.09.2008 року та остаточного розміру заборгованості у розмірі 2085,44 грн. досягла 31.08.2012 року. Весь цей час позивач продовжував нарахування процентів за користування кредитом. Тому вважає, що сума утворилася станом на 31.08.2012 року, то позивач повинен був звернутися із позовом про її стягнення до 31.08.2015 року, проте він звернувся до суду лише у вересні 2017 року. В звязку з чим, просить застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 43-45). Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.06.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-13). ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 19). 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, договір складається з Заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 8-13). До договору кредиту згідно ст. 1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с. 15). Згідно з п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк (а.с. 16). Крім того, [PERSON] приєднався до Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 року підписавши анкету-заяву від 25.04.2013 року (а.с. 55). Кредитний договір складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та самих Умов та правил надання банківських послуг(а.с. 55-79). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг, при порушення клієнтом строку платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому цим договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (а.с. 65). Згідно з п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк (а.с. 67). У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, станом на 31.08.2017 року відповідач має заборгованість 15993,21 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2085,44 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 12670 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 737,77 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з карти (а.с. 5-6, 52-53). Відповідачем [PERSON] подана заява про застосування строку позовної давності, а тому при вирішенні питання щодо застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за період користування кредитом з 20.06.2008 року по 31.08.2017 року [PERSON] останній раз здійснював погашення заборгованості по кредитному договору 07.07.2008 року в сумі 400 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по карті (а.с. 5-6, 52-53), а позов подано до суду згідно штампу на конверті 27.09.2017 року (а.с. 22). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Крім того, згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Судом встановлено, що при підписанні анкети-заяви від 25.04.2013 року, були встановлені нові умови, з якими відповідач [PERSON] був лише ознайомлений (а.с. 55). Пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, строк позовної давності що стосується вимог банка про повернення кредиту, сплаті відсотків за використання кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат банку становить 50 років (а.с. 69). Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що нові Умови та правила про надання банківських послуг, де пунктом 1.1.7.31, встановлено позовну давність тривалістю в пятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг не підписані особисто позичальником, а тому істотна умова кредитного договору як строк позовної давності терміном 50 років не вважається такою, яка погоджена між сторонами договору. Також, в анкеті-заяві від 25.04.2013 року, підписаній позичальником відсутня домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності. Крім того, в попередніх Умовах та правилах надання банківських послуг, які діяли при підписанні заяви від 18.06.2008 року, строк позовної давності не визначений. Доводи представника позивача з приводу того, що строк позовної давності не пропущений, суд не може взяти до уваги, оскільки його доводи спростовується матеріалами справи та чинним законодавством України. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити.

Outcome: dismissed