Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з даним\~позовом до\~відповідача,\~третіх осіб,\~в якому\~просив визнати\~ [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме: квартирою [ADDRESS] . При цьому, позивач посилався на те, що відповідач понад рік не мешкає за вказаною адресою, комунальні платежі не сплачує, її речі у квартирі відсутні. Позивач\~вимоги позову підтримав, просив про розгляд справи у його відсутності. Відповідач та треті особи до судового засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. \~За таких обставин, відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачів проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Обставини справи, встановлені судом. Позивач [PERSON] є власником 10/100 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №5-685. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.11.2004 року визнано за [PERSON] право власності на 60/300 часток житлового будинку по [ADDRESS] . Згідно довідки ТОВ «Добробут» №656 від 02.04.2018 року позивач зареєстрований та є власником особового рахунку у квартирі [ADDRESS] . У спірній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] Відповідач з понад рік в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, її речі у квартирі відсутні. Вказані обставини підтверджуються актом про не проживання №359 від 13.02.2018 року, складеним ТОВ «Добробут» Реєстрація відповідача порушує права позивача. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства») Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. В силу ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла втрачають право на користування цим житлом при відсутності члена сім`ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла чи законом. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved