Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником цієї квартири є його померла тітка, яка заповіла позивачу належну їй частку вказаної квартири. Разом з позивачем в зазначеній квартирі зареєстрована його колишня дружина [PERSON], відповідач у справі. Після розірвання шлюбу з відповідачем остання у вказаному житлі не проживає, хоча залишається зареєстрованою, що перешкоджає позивачу як власнику квартири оформити субсидію та реалізувати інші права щодо володіння квартирою.\~\~ Посилаючись на вище вказане, просив визнати її такою, що втратила право користування згаданою квартирою. Позивач в судове засідання не зявився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення у справі заперечень не мав. Відповідач повторно в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала. Враховуючи зазначене, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.12.1996 позивач та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (стара назва - вул. Леніна, 57) в м. Путивль Сумської області (а.с. 6, 48). Згідно заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Октябрської сільської ради Путивльського району Сумської області від 24.12.1997, зареєстрованого в реєстрі за № 40 (а.с. 9), [PERSON] належне їй житло заповідала позивачу у справі. В силу ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї та інших осіб. Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 06.11.2013 та довідкою Путивльської ЖЕК від 15.06.2016 підтверджено те, що шлюб між сторонами розірвано 19.11.2013, а у спірній квартирі зареєстрована, окрім інших осіб, відповідач [PERSON] (а.с. 10, 12). Комісійним актом від 14.06.2016, засвідченим виконавчим комітетом Путивльської міської ради, зафіксовано той факт, що у зазначеній квартирі з 2010 року по теперішній час [PERSON] не проживає, а фактично мешкає с. Ново-Оріхівка Лубенського району Полтавської області (а.с. 11). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. В постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За встановлених обставин, наявні у справі докази та їх належна оцінка свідчать про те, що відповідач понад один рік у згаданій квартирі не проживає, поважності причин своєї відсутності всупереч ст. 60 ЦПК України не довела, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування цим житлом. В звязку із повним задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача в дохід держави 551,20 грн. судового збору, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позовної заяви. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved