Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги, просить встановити нікчемність п.3 § 2, п.4 § 6, п.1 § 9 кредитного договору № 910.76806 від 21.04.2011р., укладеного між позивачем та ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея БАНК», а саме: застосувати наслідки нікчемності правочину щодо зазначеної частини кредитного договору; зобов'язати відповідача зробити перерахунок кредитних зобов'язань до рівня, що існував на момент укладення договору та надати новий графік щомісячних платежів. Вимоги обґрунтував тим, що згідно з вищевказаним договором, позивач отримала споживчий кредит на придбання транспортного засобу та фінансування страхового платежу на загальну суму 81250,84грн.. Умови кредитного договору виконує в повному обсязі на відміну від кредитора. Банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку, повідомивши позивача, як передбачено п.3 № 2 договору, що суперечить вимогам ч.3 ст.1056-1 ЦК України. П.1 § 9 суперечить ч.11. ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», так як вказаною нормою забороняється стягнення додаткової оплати за дії щодо досудового врегулювання спорів. П.4 № 6 щодо зміни в односторонньому порядку тарифів (окрім процентної ставки) не відповідає вимогам п.3 ч.5 ст.11 вище зазначеного закону. П.3 § 2 договору передбачає публікацію результатів звіту Ф-350 в головному офісі банку чи на його сайті. Проте, банк-правонаступник не надав відповідних реквізитів. Позивач зверталася до відповідача з листом, в якому просила переглянути певні умови кредитного договору та з'ясувати, де можна ознайомитися з інформацією про результати щоквартальної звітності, яка є основою зміни змінної частини відсоткової ставки за кредитом, але банк не надав необхідної інформації. При укладенні договору банк не надав змоги детально ознайомитися з умовами договору. Порушення банком закону при укладенні договору змушує звернутися за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги. Представник додатково пояснив, що позивач добросовісно виконує кредитні зобов'язання, положення п.1 § 9 та п.4 § 6 договору щодо позивача не застосовувалися, проте їх застосування можливе. Що стосується п.3 § 2 договору, то з 21.05.2012р. банк, в порушення вимог закону - без згоди позивача, змінив розмір відсоткової ставки по кредитному договору в зв'язку із зміною змінної частини ставки з 15,9% на 19,65%, при цьому було надіслано графік погашення заборгованості. Тому, відповідачем повинен бути здійснений перерахунок кредитних зобов'язань відповідно до умов договору, що існували на момент його укладення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Причина неявки суду не відома. Позивач, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе на підставі наявних у справі доказів постановити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що 21.04.2011р. між позивачем та ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея БАНК», був укладений кредитний договір№ 910.76806. відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 81250,84грн. на строк 84 місяці для фінансування купівлі транспортного засобу та фінансування страхового платежу. Згідно з п.1 § 2 договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти річні в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 0,37% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 15,53%, що разом з маржою банку складає 15,9%. П.2 § 2 договору передбачає порядок визначення змінної частини ставки. Згідно з п.3 § 2 договору, банк повідомляє позичальника про актуальний розмір процентної ставки, а також при впровадженні процентної ставки на дає позичальнику новий графік рекомендованим листом без внесення змін (доповнень) до договору. Повідомлення про актуальний розмір процентної ставки стає невід'ємною частиною договору. Звіт ф350 на 1-ше число кожного кварталу розміщується банком для ознайомлення в приміщенні підрозділу продажу депозитних та кредитних продуктів банку (за вказаною адресою) а також на сайті банку. З 21.05.2012р. ПАТ «Ідея Банк» змінив розмір відсоткової ставки по кредитному договору в зв'язку із зміною змінної частини ставки з 15,9% на 19,65%, про що повідомив позичальника, надіславши при цьому графік погашення заборгованості, що підтвердив позивач. 3.01.2014р. до банку надійшов лист від [PERSON] щодо незгоди зі зміною процентної ставки та проханням повернути її до рівня 15,9% річних та здійснення відповідного перерахунку. 5.02.2014р. ПАТ «Ідея Банк» надав відповідь на звернення позивача, в якому роз'яснили позичальнику про обрання ним кредитного продукту зі змінною відсотковою ставкою та підписання кредитного договору, що свідчить про згоду зі всіма умовами договору. Згідно п.2 § 10 договору, позичальник заявляє та гарантує, що банк повідомив в належній формі та в повному обсязі інформацію, передбачену ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначена інформація відома та зрозуміла, позичальник ознайомився з тарифами банку і погоджується з ними, а також вважає умови договору справедливими і такими, що відповідають інтересам позичальника. Повідомлення про підняття процентної ставки було надіслано рекомендованим листом, відповідно до умов договору, та графік сплати платежів. Згідно з п.4 § 2 договору, позичальник своїм підписом засвідчує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають, за весь період кредитування і погоджується на ці ризики, тому банк мав усі правові підстави для зміни змінної частини ставки, і яка не може бути розцінена як збільшення розміру процентів, встановлених договором, в односторонньому порядку. В разі незгоди з пропозицією банку, просять письмово повідомити банк. Вище вказані доводи та роз'яснення відповідача суд вважає обґрунтованими та такими, що відповідають діючому законодавству. Так, відповідно до ч.1, ч.2, ч.4 ст.1056-1 ЦК України: «Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.» Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, «договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.» Враховуючи викладене, банк мав право самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, збільшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором, про що належним чином повідомив позичальника, що останній не заперечує. При цьому, бланк банку, на якому надана відповідь позичальнику містить назву сайту банку, номер телефону, юридичну адресу та повні реквізити банку. Тому, суд прийшов до висновку, що п.2 § 10 договору не є нікчемним та не підлягають до застосування наслідки нікчемності правочину. Згідно з п.4 § 6 кредитного договору, банк має право змінювати в односторонньому порядку свої тарифи (окрім процентної ставки), повідомивши про це позичальника у будь-який із способів, передбачених умовами договору (п.1 § 6), вказавши дату, з якої починають діяти зміни. Згідно з п.1 § 9 договору, у разі порушення позичальником строків сплати щомісячних платежів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника витрати, пов'язані з супроводом і стягненням простроченої заборгованості за договором (у тому числі, але не обмежуючись, на листування, телефонні дзвінки. Виїзди до позичальника, розшук, послуги сторонніх організацій, згідно з тарифами банку). Відповідно до ч.11. ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» «Якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення.» Відповідно до ч.2, ч.3 ст.215 ЦК України: «Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).» Відповідно до ч.1, ч.4, ч.5 ст.216 ЦК України: «Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.» Виходячи зі змісту норм діючого законодавства, положення п.4 § 6 та п.1 § 9 кредитного договору не можуть вважатися нікчемним правочином, позивач може заперечувати його дійсність на підставах, встановлених законом та оспорювати його. Застосувати наслідки нікчемного правочину суд теж не може з вищевказаних підстав та враховуючи те, що дані пункти кредитного договору не були застосовані до позивача, що підтвердив сам позивач та його представник, оскільки позичальник не порушує зобов'язань щодо виплати кредиту, відповідні нарахування, перерахунки та стягнення не проводилися. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.» Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. Згідно з ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач звільняється від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. На підставі ст.ст. 15, 16, 215, 216, 638, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 11, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed