Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07.07.2009 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] по 1/2 частині за кожним та зобов'язано Львівське обласне державне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки зареєструвати право власності на 2-секційний будинок [ADDRESS] по 1/2 частині за [PERSON] та [PERSON] На підставі вищевказаного рішення суду між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ нерухомого майна, що є спільною частковою власністю, від 21.06.2010 року, який посвідчив приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1337. Проте, згідно з даним договором вказаний будинок розділено на два самостійних з присвоєнням окремих будинкових номерів. Частині будинку, яка належить [PERSON], присвоєно [ADDRESS], частині будинку, що належить [PERSON], - [ADDRESS] Однак, питання присвоєння окремого будинкового номера належить до компетенції міжвідомчих комісій при районних адміністраціях Львівської міської ради. Так, згідно з п. 3.9 додатку № 3 до Положення про міжвідомчі комісії при міжвідомчі комісії при виконкомі і районних адміністраціях Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 25.05.2007 № 331, міжвідомча комісія розглядає питання і дає технічні висновки про впорядкування нумерації квартир, будинків, будівель і споруд та присвоєння їм нових номерів. Також, відповідно до п. 3 Положення про порядок присвоєння поштових номерів на об'єкти нерухомого майна, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 26.12.2008 року № 1380, яке діяло та було чинним на момент укладення оскаржуваного правочину, присвоєння поштових номерів на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі розпорядження голови районної адміністрації згідно з висновком районної міжвідомчої комісії. В силу норм ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії у разі її невідповідності чинному законодавству України або міжнародним договорам. Відповідно до п. 4 ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не наділений повноваженнями щодо розділення нерухомого майна з присвоєнням окремих поштових номерів. Враховуючи вищенаведене, згідно з п. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус [PERSON] не мала правових підстав для посвідчення договору про поділ нерухомого майна, що є спільною частковою власністю в частині розділення житлового будинку [ADDRESS] на два самостійних з присвоєнням окремих поштових номерів, оскільки це є компетенція міжвідомчих комісій при районних адміністраціях Львівської міської ради. З урахуванням наведеного, на підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України позивач просив суд визнати недійсним договір про поділ нерухомого майна, що є спільною частковою власністю, від 21.06.2010 року за реєстровим номером 1337, укладений між [PERSON] та [PERSON], у частині розділення житлового будинку [ADDRESS] на два самостійних з присвоєнням окремих поштових номерів та стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою позов підтримав, просив вимоги задовольнити в повному обсязі та проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили не звертались із заявами про розгляд справи у їх відсутності. Однак відповідачі надали письмові заперечення на позов, згідно з якими позивач не зазначає правову підставу недійсності укладеного між відповідачами договору про поділ будинку на два окремі. Частина 3 ст. 215 ЦК України, на яку наявне покликання в позові, вказує на можливість оспорення правочинів заінтересованими особами, проте не є правовою підставою для визнання правочину недійсним, оскільки такі наведені в ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позивач не вказує якому акту цивільного законодавства не відповідає договір про поділ нерухомого майна в частині розділення житлового будинку [ADDRESS] на два самостійних з присвоєнням окремих поштових номерів. Покликання позивача на невідповідність оспорюваного договору рішення органу місцевого самоврядування є безпідставним, оскільки, рішення органу місцевого самоврядування не є актом цивільного законодавства і тому можлива невідповідність правочину рішенню органу місцевого самоврядування не спричиняє недійсність такого. Зазначав, що укладений відповідачами правочин не є таким, що не відповідає додатку № 3 до Положення про міжвідомчі комісії при виконкомі і районних адміністраціях Львівської міської ради від 25.05.2007 року № 331 та Положенню про порядок присвоєння поштових номерів на об'єкти нерухомого майна, затвердженого рішенням виконавчого комітету ЛМР від 26.12.2008 року № 1380. Крім того, укладення оскаржуваного договору не порушує будь-яких цивільних прав позивача, а заявлений спосіб захисту не призводить до поновлення цих прав, оскільки такі не є порушеними. Представники третіх осіб Львівської міської ради та ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи надав письмові заперечення на позов, згідно з якими 21.06.2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір про поділ нерухомого майна, що є спільною частковою власністю, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1337. На виконання вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна приватним нотаріусом [PERSON] було отримано від сторін правочину наступні документи: правовстановлюючі документи на житловий будинок [ADDRESS] - рішення Сихівського районного суду м Львова від 07.07.2009 року, зареєстроване ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 16.09.2009 року; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23865879 від 16.09.2009 року; висновок ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № ф/1282 від 03.06.2010 року про розподіл будинку [ADDRESS] згідно з яким вказаний житловий будинок технічно можливо розділити на два самостійних з присвоєнням окремих номерів (частині будинку, що належить [PERSON] присвоїти [ADDRESS] а частині будинку, що належить [PERSON] присвоїти [ADDRESS]). Інших документів для посвідчення договору про події нерухомого майна, що є спільною частковою власністю, чинним законодавством на той час не вимагалося, та ніяких роз'яснень з приводу посвідчення даної категорій договорів не було. Тобто, приватним нотаріусом [PERSON] самостійно не розподілялося нерухоме майно та не присвоювалися поштові номери щодо спірного житлового будинку, а такі дані були взяті з висновку ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». Просив відмовити в задоволенні позову. Враховуючи наведене та відсутність заперечень зі сторони представника позивача, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07.07.2009 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] по 1/2 частині за кожним та зобов'язано Львівське обласне державне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки зареєструвати право власності на 2-секційний будинок [ADDRESS] по 1/2 частині за [PERSON] та [PERSON] Відповідно до норм ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. На підставі вказаного рішення суду між [PERSON] та [PERSON] 21.06.2010 року укладено договір про поділ нерухомого майна, що є спільною частковою власністю, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1337. Згідно з даним договором вказаний будинок розділено на два самостійних об'єкти з присвоєнням окремих будинкових номерів. Частині будинку, яка належить [PERSON], присвоєно [ADDRESS] частині будинку, що належить [PERSON], - [ADDRESS] Відповідач в позовній заяві не зазначає правову підставу недійсності укладеного між відповідачами договору про поділ нерухомого майна, що є спільною частковою власністю. Проте, зі змісту позову вбачається, що такою є невідповідність оскаржуваного договору в частині присвоєння поштових адрес об'єктам нерухомого майна, що утворились в результаті поділу, Положенню про міжвідомчі комісії при міжвідомчі комісії при виконкомі і районних адміністраціях Львівської міської ради, затвердженому рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 25.05.2007 № 331, та Положенню про порядок присвоєння поштових номерів на об'єкти нерухомого майна, затвердженому рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 26.12.2008 року № 1380, відповідно до яких присвоєння поштових номерів на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі розпорядження голови районної адміністрації згідно з висновком районної міжвідомчої комісії. Виходячи з положень ч. 1 ст. 215 ЦК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, наданого в п. 7 Постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. При цьому, суд вважає необґрунтованими твердження відповідачів стосовно того, що рішення органу місцевого самоврядування не є актом цивільного законодавства. В силу приписів ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Цивільні відносини можуть регулюватись актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України. Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Пленум Верховного Суду України в п. 2 Постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відзначив, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідно до ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. За наведених обставин, правочин не повинен суперечити не тільки актам цивільного законодавства, а й рішенням органів місцевого самоврядування, як нормативно-правовим актам, прийнятим відповідно до Конституції України. Згідно з п. 35 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, в редакції чинній на момент укладення оскаржуваного договору, нотаріуси посвідчують правочини, нотаріальне посвідчення яких передбачено законом, зокрема, договори про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до п. 59 Інструкції учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, якщо в правовстановлювальному документі розмір часток не вказаний або вказаний неправильно, а також виділення частки в натурі (поділу). Договори про виділення частки в натурі з майна (поділ), що підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що стверджують право власності на таке майно. Крім того, нотаріусу подається витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, документ, оформлений у порядку, установленому чинним законодавством, у якому визначені ідеальна частка, її вартість та розмір, висновок щодо технічної можливості виділення цієї частки в натурі (поділ) на місцевості, а також найменування та площа приміщень, з яких складається частка. Укладення договору про виділення частки в натурі (поділ) припиняє спільну часткову власність. У посвідчувальному написі нотаріусом зазначається про необхідність реєстрації прав за цим договором у порядку, установленому чинним законодавством. Договір про визначення, зміну розміру часток, виділення частки в натурі (поділ) підлягає державній реєстрації в органах бюро технічної інвентаризації, про що зазначається в посвідчувальному написі. З оскаржуваного договору вбачається, що на виконання вищезазначених вимог Інструкції приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] було отримано від відповідачів наступні документи: правовстановлюючі документи на житловий будинок [ADDRESS] - рішення Сихівського районного суду м Львова від 07.07.2009 року, зареєстроване ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 16.09.2009 року; витяг про реєстрації права власності на нерухоме майно від 16.09.2009 року №23865879; висновок ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 03.06.2010 року № ф/1282 про розподіл будинку [ADDRESS] Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна визначено Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року за № 774/14041. У відповідності до п. 2.2 даної Інструкції поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Пунктами 2.5, 2.6 Інструкції встановлено, що при підготовці документів про поділ нерухомого майна БТІ проводять такі дії: уточнюється кількість основних будинків і допоміжних будівель, що входять до складу об'єкта нерухомого майна, виявляються і вносяться до матеріалів технічної інвентаризації поточні зміни в будинках, будівлях, спорудах; за відсутності нотаріально посвідченого договору чи рішення суду щодо порядку користування будинками, будівлями та спорудами беруться до уваги заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально. Після цього готується висновок щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, який містить такі дані: кому належить об'єкт нерухомого майна; на підставі яких правовстановлювальних документів; повну технічну характеристику об'єкта нерухомого майна; фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; склад новоутворених об'єктів нерухомого майна і їх адреси; пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об'єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються). Згідно з висновком ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 03.06.2010 року № ф/1282 про розподіл будинку [ADDRESS] вказаний житловий будинок технічно можливо розділити на два самостійних з присвоєнням окремих номерів. Частині будинку, що належить [PERSON] присвоїти [ADDRESS] а частині будинку, що належить [PERSON], присвоїти [ADDRESS]. Таким чином, суд приходить до висновку, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] не присвоювалися поштові номери об'єктам нерухомості, що утворилися в результаті поділу належного відповідача житлового будинку, а такі дані були взяті з висновку ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», який згідно з чинним на той час законодавством вимагався для посвідчення такого роду договорів, та який був оформлений відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна. Водночас, згідно з п. 3.9 додатку № 3 до Положення про міжвідомчі комісії при виконкомі і районних адміністраціях Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 25.05.2007 № 331, міжвідомча комісія розглядає питання і дає технічні висновки про впорядкування нумерації квартир, будинків, будівель і споруд та присвоєння їм нових номерів. Відповідно до п. 3 Положення про порядок присвоєння поштових номерів на об'єкти нерухомого майна, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 26.12.2008року № 1380, яке було чинним на момент укладення оскаржуваного договору, присвоєння поштових номерів на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі розпорядження голови районної адміністрації згідно з висновком районної міжвідомчої комісії. Проте, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми саме Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, відповідно до якої присвоєння адрес новоутвореним в результаті поділу об'єктам нерухомого майна належить до компетенції БТІ, оскільки в даному випадку має місце ієрархічна колізія між нормативними актами різної юридичної сили, що регулюють ті самі відносини, та наказ Міністерства з питань житлово-комунального господарства України як органу державної влади має вищу юридичну силу за рішення органу місцевого самоврядування. За наведених обставин, суд приходить до переконання, що оскаржуваний договір відповідає вимогам чинного на час його укладення законодавства, а тому підстави для визнання його частково недійсним відсутні. З огляду на зазначене, суд вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed