Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача 48321,68 грн. реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого з його вини в результаті ДТП автомобіля марки «DAEWOO LANOS TF 69 Y», державний реєстраційний номер [NUMBER] та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 27.12.2014 р. близько 23.45 в м. Харкові на вул. Великій [PERSON] в районі перехрестя з вулицею Карпівською мало місце перекидання автомобіля марки «DAEWOO LANOS TF 69 Y» під керуванням водія [PERSON], в результаті чого пасажири [PERSON] і [PERSON] отримали тілесні ушкодження. За висновками судово-медичної експертизи пасажиркам [PERSON] та [PERSON] спричинено легкі тілесні ушкодження. Відповідно до висновку авто технічної експертизи № 23/15 від 20.01.2015 р. водій автомобіля [PERSON] повинен був діяти згідно із вимогами п. 12.2 Правил дорожнього руху України. Дії водія [PERSON] знаходяться в причинно-слідчому звязку з подією дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.05.2015 р. відповідача визнано винним у вчинені адміністративного порушення за ст. 124 КУпАП. За висновками судової автотоварознавчої експертизи автомобіль марки «DAEWOO LANOS» під керуванням [PERSON] отримав з вини останнього механічні ушкодження, вартість відновлювального ремонту становить 48321,68 грн. Матеріальна шкода, що завдана його власнику складає 37852,49 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, надали пояснення аналогічні вищевикладеним, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, заяв про відкладення справи розглядом або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Враховуючи умови ст. ст. 224-226 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.05.2015 р. встановлено, що 27.12.2014 р. приблизно о 23 год. 45 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «DAEWOO LANOS», д.р.н. АХ8760СР, рухаючись в районі перехрестя вул. [PERSON] та вул. Карпівська у м. Харкові, не впорався з керуванням та допустив перекидання автомобіля, тим самим допустив порушення вимог п. 12.1 ПДР України, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, його власнику заподіяна матеріальна шкода, пасажири [PERSON] та [PERSON] отримали легкі тілесні ушкодження. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито у звязку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. Таким чином, в адміністративній справі з'ясовані обставини скоєння ДТП та вина сторін, внаслідок чого встановлюється наявність чи відсутність вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. За таких обставин розглядаючи справу у порядку цивільного судочинства, суд не вправі перевіряти обставини ДТП і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до цієї ДТП, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ч.5 ст.1187 ЦК України, згідно з якими особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. У вчиненні ДТП є вина саме відповідача, що підтверджується постановою суду у справі про адмінправопорушення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами і не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень , що на думку суду, свідчить про визнання ним заявлених до нього вимог. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року, із відповідними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні даного спору, у судовому засіданні встановлено як наявність самої шкоди; так і факт протиправної, винної поведінки у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що була заподіяна позивачу. За загальними правилами чинного цивільного законодавства особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з положеннями ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На думку суду, відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем, що пошкодження автомобіля, належного позивачу відбулось не з його вини , тому він повинен відшкодувати спричинену внаслідок ДТП матеріальну шкоду. При стягненні у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 48321 грн. 68 коп. суд виходить із висновку судової автотоварознавчої експертизи № 656 від 30.03.2015 р. Питання про судові втрати суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved