Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом в листопада 2019 року, посилаючись на те, що відповідно до договору дарування від 27 лютого 2008 року він є власником житлового будинку [ADDRESS] . З 2009 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , а в 2010 році вони фактично зареєстрували шлюб. Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах він зареєстрував у своєму будинку відповідачку [PERSON] та її сина від попереднього шлюбу [PERSON] . Зазначив, що з листопада 2016 року вони з відповідачкою шлюбних стосунків не підтримують і саме з цього часу відповідачі зібравши свої речі виїхали з будинку. В 2018 році шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Відповідачі відсутні у його житловому приміщенні без поважних причин більше трьох років, а тому втратили право користування належним йому житловим будинком. Позивач будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, до суду не з`явився. Відповідачі будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повторно в судове засідання не з`явились. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 03 жовтня 2019 року. Рішенням цього ж суду від 24 липня 2018 рок шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до довідки Лютізької сільскої ради Вишгородського району Київської області № 764 від 25 вересня 2019 року [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] , на цій площі зареєстровані та не проживають [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Як встановлено з акту депутата Лютізької сільскої ради Вишгородського району Київської області про реєстрацію місця проживання від 21 серпня 2019 року в житловому будинку [ADDRESS] , зареєстровані та не проживають [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з 2016 року по даний час. З відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Київській області вбачається, що [PERSON] , зареєстрована в будинку [ADDRESS] . Згідно інформації наданої Лютізькою сільскою радою Вишгородського району Київської області № 431 та 432 від 30 жовтня 2019 року [PERSON] та [PERSON] в будинку [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але без поважних причин не проживають за вищевказаною адресою з 2016 року, витрат по утриманню будинку не несуть. Згідно ч. 1-3 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, варто зазначити, що захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі відсутні у житловому приміщенні позивача більше року без поважних причин згаданих у ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено право позивача вимагати визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Таким чином, пред`явлені вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved