Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому належить земельна ділянка площею 1,9363 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розміщена в адміністративних межах Василівської сільської ради Лебединського району Сумської області, яка була придбана за грошові кошти в розмірі 30000 гривень на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2018 року. Нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу сторони домовилися в 10-ти денний термін з моменту підписання даного договору через Лебединську нотаріальну контору. В той же час відповідач свого обов'язку щодо оформлення договору купівлі-продажу даної земельної ділянки через Лебединську нотаріальну контору не виконав - і на даний час такий договір не укладено. Тому він просив визнати за ним право власності. Учасники справи в судове засідання не з'явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивач вказав, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач проти задоволення позову не заперечує. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. З договору купівлі-продажу, вбачається що 10.09.2018 року у відповідності з його умовами були сплачені на користь відповідача грошові кошти в сумі 30 000,00грн., що становить повну суму продажу такої земельної ділянки. Таким чином між сторонами було укладено договір купівлі-продажу даного майна. Позивач посилається на те, що при укладенні договору [PERSON], зобов'язувався оформити нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу у 10-ти денний термін з моменту підписання. В той же час відповідач свого обов'язку щодо оформлення договору купівлі-продажу даної земельної ділянки через Лебединську нотаріальну контору не виконав - і на даний час такий договір не укладено. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобов'язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON], права власності на спірне майно.

Outcome: approved