Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до ТОВ «ЕЛДІ», в обґрунтування позовних вимог зазначивши про те, що 02.03.2016 між ТОВ «ЕЛДІ» та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 02/03-1 від 02.03.2016 (далі - Договір цесії), відповідно до п. 1.1. якого в рахунок погашення заборгованості Цедента перед Цесіонарієм Цедент передає Цесіонарію право вимоги на грошові кошти у розмірі 149500,00 грн. за Договором банківського рахунку №173770 від 04.02.2011, укладеним між Цедентом та ПАТ «СЕБ БАНК» (ПАТ «ФІДОБАНК). Відповідно до п. 1.2 Договору цесії Цесіонарій набув право вимагати від Банку сплати суми боргу в розмірі 149500,00 грн. Відповідно до п. 1.3 Договору цесії з моменту укладення даного Договору Цесіонарій набув статусу вкладника у значенні цього терміна, що визначений в п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012. Відповідно до п. 1.4 Договору цесії право вимоги та право власності на суму боргу (на грошові кошти), визначену у п. 1.2 цього Договору, перейшло від Цедента до Цесіонарія з моменту укладення даного Договору Сторонами, тобто з 02.03.2016. 18.04.2016 позивачем було отримано письмове [PERSON] про розірвання Договору № 18/04-1 від 18.04.2016, в якому зазначалося, що ТОВ «ЕЛДІ» було прийнято рішення про розірвання Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 02/03-1 від 02.03.2016, а також, що у звязку з припиненням вказаного Договору цесії, грошові кошти, право вимоги на які раніше було відступлено, ТОВ «ЕЛДІ» вважає своєю власністю (не визнає право вимоги та право власності [PERSON] на них), грошові кошти від банку має намір отримати самостійно. Щодо погашення заборгованості пропонує розглянути інший порядок виконання зобовязання відповідно до актів цивільного законодавства України. Позивачем також було отримано від відповідача [PERSON] б/н від 03.06.2016 про те, що 01.06.2016 було укладено Договір дарування б/н від 01.06.2016, відповідно до якого відповідач безоплатно передав Обдаровуваному у власність грошові кошти за Договором банківського рахунку, укладеним між відповідачем і ПАТ «СЕБ БАНК» (ПАТ «ФІДОБАНК), у загальному розмірі 698 942,92 грн. Позивач вважає Договір дарування б/н від 02.06.2016 є неукладеним, нікчемним згідно ст. 220 ЦК України, якою передбачено нікчемність договору у разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору. Відповідач, укладаючи договір цесії, вільно розпорядився своїм майном за власною волею на підставі, передбаченій чинним законодавством України. Відповідне право позивача вільно розпоряджатися своїм майном не може бути обмежене іншими особами, оскільки власником грошових коштів з моменту укладення Договору цесії став позивач і має право вимоги на вказаний вклад, а також статус вкладника у значенні цього терміна, що визначений у пункті 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на наведені у позові підстави, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений був належним чином, про що свідчать поштові повідомлення в матеріалах справи, причини неявки суду невідомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наданим доказам, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 02.03.2016 між ТОВ «ЕЛДІ» та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 02/03-1 від 02.03.2016 (далі - Договір цесії), відповідно до п. 1.1. якого в рахунок погашення заборгованості Цедента перед Цесіонарієм Цедент передає Цесіонарію право вимоги на грошові кошти у розмірі 149500,00 грн. за Договором банківського рахунку №173770 від 04.02.2011, укладеним між Цедентом та ПАТ «СЕБ БАНК» (ПАТ «ФІДОБАНК). Відповідно до п. 1.2 Договору цесії Цесіонарій набув право вимагати від Банку сплати суми боргу в розмірі 149500,00 грн. Відповідно до п. 1.3 Договору цесії з моменту укладення даного Договору Цесіонарій набув статусу вкладника у значенні цього терміна, що визначений в п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012. Відповідно до п. 4.7. Договору цесії даний договір є укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами, тобто з 02.03.2016. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором цесії не встановлено право відповідача відмовлятися від договору в односторонньому порядку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов'язанні пов'язана з тим, що попередні учасники зобов'язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов'язки переходять до суб'єктів, які їх замінюють. Вимога, що передається іншій особі в порядку цесії, переходить до неї в тому обсязі, в якому вона раніше належала цедентові. Враховуючи, що договір цесії є похідним від основного договору, то і всі умови договору банківського обслуговування мають застосовуватись до позивача таким же чином, як і до клієнта банку. Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-26046ск15. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України, викладеної в\~\~ухвалі від 20.01.2016 у справі № 6-20584ск15, та постанові Вищого господарського суду України від 03.02.2016 у справі № 6-28471ск15: «Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»: «вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти». Відповідно до п. 1.4 Договору цесії право вимоги та право власності на суму боргу (на грошові кошти), визначену у п. 1.2 цього Договору, перейшло від Цедента до Цесіонарія з моменту укладення даного Договору Сторонами, тобто з 02.03.2016. Відповідач не визнає право власності та права вимоги позивача на грошові кошти, які він набув відповідно до договору цесії, про що відповідач 18.04.2016 повідомив позивача письмово та зазначив про розірвання Договору № 18/04-1 від 18.04.2016, а також про те, що ТОВ «ЕЛДІ» було прийнято рішення про розірвання Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 02/03-1 від 02.03.2016, що у звязку з припиненням вказаного Договору цесії, грошові кошти, право вимоги на які раніше було відступлено, ТОВ «ЕЛДІ» вважає своєю власністю, грошові кошти від банку має намір отримати самостійно. Щодо погашення заборгованості пропонує розглянути інший порядок виконання зобовязання відповідно до актів цивільного законодавства України. Крім того, позивачем також було отримано від відповідача [PERSON] б/н від 03.06.2016 про те, що 01.06.2016 було укладено Договір дарування б/н від 01.06.2016, відповідно до якого відповідач безоплатно передав Обдаровуваному у власність грошові кошти за Договором банківського рахунку, укладеним між відповідачем і ПАТ «СЕБ БАНК» (ПАТ «ФІДОБАНК), у загальному розмірі 698 942,92 грн. Станом на день укладання договору відступлення права вимоги між сторонами, попередня згода банку щодо цесії, ні договором, ні Правилами банку не вимагалась. Таким чином, відповідач, порушуючи положення Договору цесії та чинного законодавства України, в односторонньому порядку відмовився від Договору, тим самим спричинивши порушення права власності та права вимоги на грошові кошти позивача, та неправомірно звернувся до Банку з вимогами про видачу грошових коштів, право власності на які з 02.03.2016 перейшло до позивача. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач вважає, що має місце порушення його права (оспорювання права власності та права вимоги) відповідачем, так як саме позивач набув право власника вказаного вкладу і статусу вкладника в сенсі п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з 02.03.2016.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦПК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 654 ЦПК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Судом встановлено, що на офіційному сайті ПАТ «ФІДОБАНК» (ПАТ СЕБ БАНК»), зазначено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 20.05.2016 №8 «Про віднесення ПАТ «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.05.2016 прийнято рішення №783 про запровадження з 20.05.2016 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ФІДОБАНК», код ЄДРПОУ 14351016, МФО 300175. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ФІДОБАНК» призначений провідний професіонал з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації \~департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON]. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «ФІДОБАНК» \~запроваджено строком на 1 місяць з 20.05.2016 по 19.06.2016 (включно). Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 18 липня 2016 року № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ФІДОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд гарантування) прийнято рішення від 19 липня 2016 року №1265, «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ФІДОБАНК» (далі ПУАТ «ФІДОБАНК») з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПУАТ «ФІДОБАНК», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, повязаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку. Визнання права власності позивача на вклад, яке він набув відповідно до Договору (цесії), та набуття ним статусу вкладника в сенсі п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону з 28.11.2014 тягне за собою правові наслідки для Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК», які згідно ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначають вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами. Пленум Верховного Суду України в Конституційному поданні до Конституційного Суду України «Щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 2], 22, частин першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України» № 201-2157/0/8-15 від 08.07.2015 зазначає про протиправність позбавлення права власності особи на майно у виді вкладу в цілому. За таких обставин, виходячи з зазначених вище норм закону, суд дійшов висновку про те, що позивач правомірно набув право власності на зазначені грошові кошти, став стороною договору банківського вкладу і набув статусу вкладника у зазначеному договорі у сенсі п. 4 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved