Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 1 500 грн., судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він у період з 01.02.2014 року до 01.05.2015 року здавав у найм кімнату у квартирі [ADDRESS] - відповідачу [PERSON] У березні 2014 року відповідач звернулася до нього із проханням позичити їй кошти, оскільки за її словами, вони були їй необхідні для лікування матері. 11.03.2014 року позивач надав відповідачу кошти у розмірі 1500 грн., про що відповідач написала розписку, в якій зазначила, що кошти поверне до кінця березня. В розписці відповідач зазначила своє дівоче прізвище - [PERSON], на що позивач не звернув уваги. Позивач, як інвалід другої групи дуже добре розуміє, скільки необхідно коштів для належного лікування. Однак з'ясувалось, що відповідач кошти отримала, а віддавати їх наміру не мала. Позивач звернувся із заявою до Деснянського управління поліції ГУНП в м. Києві із заявою про скоєння злочину, однак йому було відмовлено в порушенні кримінального провадження у зв'язку з тим, що правоохоронні органи вбачають цивільно - правові відносини між мною та відповідачем. Підтвердженням укладення договору позики є розписка. Кошти відповідачем до цього часу не повернуті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. В наданій до суду 07.11.2016 року заяві зазначив, що позовні вимоги до [PERSON] про повернення заборгованості підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Просив справу розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, в судове засідання двічі не з'явилася. Заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надала, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю враховуючи таке. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14, яку згідно зі ст. 360-7 ЦПК України суди мають враховувати при застосування таких норм права. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Крім того, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За положеннями ч.1ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Довести суду ці обставини належними доказами з дотриманням вимог цивільно-процесуального законодавства повинен позичальник. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, зокрема, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно ст.10 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов'язок доказування передбачений також і ст.60 ЦПК України. Встановлено, що 11.03.2014 року відповідач по справі [PERSON] уклала договір позики з позивачем по справі [PERSON], за яким відповідач отримала у позивача 1 500 грн. та даний борг не повернула. Отримання позикодавцем - позивачем позичальнику - відповідачу грошової суми, а саме 1500 грн. підтверджується оригіналом розписки, наданою суду позивачем, які підлягають стягненню з відповідача. Жодних доказів неотримання коштів позичальником не надано. Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем. Позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved