Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи його наступним. У відповідності до договору купівлі-продажу від 15.09.2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] придбала у громадянина [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Право власності Позивачки на Квартиру зареєстроване у встановленому заоном порядку, що стверджується витягом з Державного реєстру ресових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №43900865. У Квартирі, окрім її власника [PERSON], проживали і були зареєстровані інші члени його сім'ї, зокрема його син [PERSON]. Дана обставина стверджується будинковою книгою з відповідними відмітками про реєстрацію і зняття з реєстрації за адресою Квартири. Позивач вказує на те, що з дня продажу Квартири її власник [PERSON] втратив право власності на неї, а відтак і право користування жилим приміщенням у цій квартирі. [PERSON] зазначає у позові, що відповідач не є членом моєї сім'ї, а тому не має правових підстав для проживання в квартирі, а відтак і для користування жилим приміщенням у ній. Після продажу Квартири її власник [PERSON] і члени його сім'ї виселилися з квартири та всі за виключенням Відповідача, знялися з реєстрації за її адресою. Разом з тим відповідач в добровільному порядку не бажає знятись з реєстрації, чим чинить перешкоди в належному позивачу праві користування та розпорядження своїм майном. На підставі наведеного позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], втратившим право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на користь позивачки сплачений нею судовий збір та витрати з оплати правової допомоги адвоката у розмірі 4\~000 грн. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у змісті позовної заяви. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч належним чином повідомлявся про дату та час судового засідання, причина неявки суду невідома. Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи. У відповідності до доданого до матеріалів справи договору купівлі-продажу від 15 вересня 2015 року (а. с. 4-6), посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] [PERSON] придбала у громадянина [PERSON], [INFO], двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на дану квартиру стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №43900865 ( а.с. 6) Відповідно ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Право власності підлягає захисту від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, зокрема власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. За приписами ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з будинковою книгою для прописки громадян, що проживають за адресою вказаної квартири, у ній окрім її власника [PERSON], проживали і були зареєстровані інші члени його сімї, зокрема і його син [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що після продажу зазначеної квартири її колишній власник [PERSON] і члени його сімї виселилися з цієї квартири, за виключенням відповідача, та знялися з реєстрації за її адресою, натомість відповідач не бажає добровільно знятися з реєстрації, таким чином створює позивачу перешкоди у вільному користуванні належній їй на праві приватної власності квартири. Як вбачається з п. 7 договору купівлі-продажу від 15.09.2015 року продавець [PERSON] гарантував, що особи, котрі проживають і (або) зареєстровані в квартирі на момент укладення цього договору не заперечують проти виселення(зняття з реєстрації) з квартири в строки, встановлені цим договором. Крім того п. 11 вказаного договору сторони погодили, що продавець зобовязується забезпечити зняття з реєстрації у квартирі [PERSON] у термін до 30 вересня 2015 року. Зі змісту ст.156 ЖК УРСР слідує, що право членів сімї власника квартира на користування жилим приміщенням у ній є похідним від права власника на користування цим приміщенням. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Вирішуючи спірні правовідносини, суд у відповідності до приписів ст.360-7 ЦПК України враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 05.11.14 під час розгляду справи №6-158цс14, згідно з якою аналіз названих вище норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що з втратою власником квартири [PERSON] права користування жилим приміщенням у ній також право втрачено членами його сімї, зокрема відповідачем по справі [PERSON], який не є членом сімї позивачки, тому відповідно не має правових підстав для його проживання у квартирі. З огляду на зазначене суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved