Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №410/703907, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.06.2008 р. між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 19921,38 доларів США. Для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] на добровільних засадах прийняла на себе зобов'язання відповідати перед позивачем в повному обсязі за зобов'язаннями [PERSON], які виникають з кредитного договору. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, а відповідачами своїх зобов'язань виконано не було, в результаті чого вони мають прострочену заборгованість за нарахованими процентами та пені. Загальний розмір заборгованості становить 10628,63 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ 12,183059 складає 129489,23 грн., яку і просить позивач стягнути з відповідачів солідарно, а також витрати банку зі сплати судового збору в сумі 1294,89 грн. В ході розгляду справи позивач підтримав свої позовні вимоги та просив стягнути вищевказану заборгованість за кредитним договором №410/703907 від 27.06.2008 р. та витрати на сплату судового збору у сумі 1294,89 грн. солідарно з [PERSON] як боржника, [PERSON] за договором поруки №410/703907-ІІ від 27.06.2008 р. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, пославшись на тяжке матеріальне становище. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що вимогу про повернення кредиту [PERSON] вручено не було, оскільки за зазначеною адресою в повідомленні відповідач [PERSON] не проживає, про зміну місця проживання позивач знав, а тому і не могла отримати вказане повідомлення, вважає, що позивачем порушені вимоги закону пред»явлення вимоги до поручителя, а тому просить відмовити у задоволенні позову відносно поручителя [PERSON] Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. 27.06.2008 р. між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №410/703907. Відповідно до умов вказаного договору, позивач взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит в сумі 19921,38 дол. США, строком до 26.06.2014 р., для купівлі автомобіля. Отримання кредиту підтверджується: валютним меморіальним ордером № 410/703907 від 27.06.2008 р. та валютним меморіальним ордером № 4007 від 27.06.2008 р. щодо перерахування суми кредиту на поточний рахунок відповідача, та платіжним дорученням № 5 від 27.06.2008 р. про перерахування кредитних коштів в оплату за автомобіль. 13.03.2009 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої термін кінцевого повернення кредиту встановлений до 26.06.2018 р., та змінено Графік погашення кредиту. В свою чергу, згідно пп. 1.4, 2.4, 3.3.2 кредитного договору [PERSON] прийняв на себе зобов'язання сплачувати за кредитом та нараховані проценти щомісячно до 15 числа кожного наступного за розрахунковим місяця. Відповідно до п. 1.4.1. кредитного договору за користування кредитом [PERSON] сплачує позивачу процентну винагороду (проценти) щомісячно, в розмірі 10,9% річних за користування кредитом, у валюті кредиту починаючи з дня списання коштів з рахунку позичальника, зазначеного в п. 3.1.1. цього договору, до моменту повного погашення заборгованості за цим договором. П. 2.4. кредитного договору, зокрема, передбачений обов'язок [PERSON] сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно. У разі прострочення погашення кредиту, проценти нараховуються на суму заборгованості за кредитом і за період прострочення до моменту повного погашення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа «Позика»Глави 71 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Однак, [PERSON] порушені умови кредитного договору, а саме п. 1.4.1., п. 2.4. - не сплачуються проценти за користування кредитом у строки/терміни, передбачені кредитним договором. Станом на 05.08.2014 р. відповідач має заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 10628,63 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ 12,183059 складає 129489,23 грн. (Сто двадцять дев'ять тисяч чотириста вісімдесят дев'ять гривень 23 коп.), в тому числі: · строкова заборгованість за кредитом 10414,84 дол. США, що еквівалентно 126884,61 грн., · прострочена заборгованість за кредитом 117,00 дол. США, що еквівалентно 1425,42 грн., · нараховані відсотки 77,90 дол. США, що еквівалентно 949,06 грн., · пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків 18,89 дол. США, що еквівалентно 230,14 грн. На підтвердження розрахунку про заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором станом на 05.08.2014 р., що на них ґрунтується, судом досліджено оборотні відомості за період з 27.06.2008 р. по 05.08.2014 р.( а.с. 70 - 140 ). Перевіркою достовірності та правильності зазначеного розрахунку суд приходить до висновку, що останній являється обґрунтованим та вірним. Ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його неналежне виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання, відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 5.2. кредитного договору у разі прострочення строків сплати процентів, визначених п. 2.4. цього договору, а також прострочення повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 2.7.3., 3.2.3., 3.2.5., 3.2.6, п.6.5. цього договору, сплачується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Для забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] за кредитним договором між [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] на добровільних засадах прийняла на себе зобов'язання відповідати перед позивачем в повному обсязі за зобов'язаннями відповідача 1, які виникають з кредитного договору. П. 2.1. даного договору визначено, що у випадку невиконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] несе солідарну відповідальність перед позивачем нарівні з [PERSON] за кредитним договором. Відповідно п. 3.2. цього договору, про виникнення заборгованості позичальника позивач повідомляв [PERSON] письмово. Згідно повідомлення-вимоги від 02.07.2014 р. позивач повідомив [PERSON] про виникнення заборгованості [PERSON] в сумі 133 780, 37 грн., однак вказану вимогу [PERSON] не отримувала, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Так, відповідно до п 2.5 договору поруки поручитель зобов»язується протягом п»яти робочих днів повідомляти банк про зміну фактичного місця проживання або місця прописки (реєстрації), зміну номерів контактних телефонів, прізвища та/або імені, а також інших обставин, що можуть вплинути на виконання його зобов»язань за цим договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують. При цьому відповідач [PERSON] повідомляла банк про зміну місця проживання, що підтверджується копією її паспорту наданого позивачем при пред»явленні позову до суду, однак банк не врахував дану обставину та направив повідомлення - вимогу поручителю на адресу за якою остання не проживала, що і призвело до порушення умов договору поруки зі сторони банку, оскільки згідно п.3.2 договору - про виникнення заборгованості позичальника банк повідомляє поручителя письмово. Суд вважає, що відповідно до ст. ст. 58, 60 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, позивач не надав підтвердження, що повідомив поручителя письмово про виникнення заборгованості у позичальника. Тому суд вважає, що вимоги про стягнення боргу за кредитним договором підлягають стягненню тільки з відповідача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial