Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача бог за кредитним договором у розмірі 47350.78 гривень та суму судових витрат у розмірі 2 102.00 гривень судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що між ТОВ «Укрфінанс» та [PERSON] 23 серпня 2019 року укладено договір позики 2019-02-02218 на суму 2 000.00 гривень. У порушення вимог договору позики, що стосується своєчасного погашення заборгованості по договору та відсотків нарахованих за користування договором позики відповідач належним чином не виконала, в зв`язку з чим у неї перед позивачем на момент звернення до суду виникла заборгованість по договору позики. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою суду від 09.10.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 03.11.2020 року об 11:00 годині (а.с.34). Відповідачу надіслано копію позовної заяви з доданими документами, та роз`яснено про необхідність подання в п`ятнадцятиденний строк письмового відзиву разом з наявними у нього доказами (а.с.35). 03.11.2020 року судовий розгляд по справі відкладено за участю представника позивача та повторно призначено на 30.11.2020 року о 13:00 годині в зв`язку з неналежним повідомленням відповідача по справі та неприбуттям в судове засідання (а.с.44). Станом на 30.11.2020 року головуючий суддя Кодінцева С.В. перебувала у відпустці (а.с.50), а відтак не вбачалося можливим провести судове засідання, в зв`язку з чим після виходу головуючого з відпустки судове засідання призначено на 09:00 годину 12 січня 2021 року (а.с.51). У судове засідання призначене на 12.01.2021 року: - представник позивача - не прибув, про час та місце проведення розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без участі представника (а.с.37,47). Відповідач в судове засідання не прибула, повідомлялась за усіма відомими суду адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.42, 55), що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (а.с.33). Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2). Суд направляв повідомлення про виклик в судове засідання на 03.11.2020 року (а.с.35), 30.11.2020 року (а.с.46), та на 12.01.2021 року (а.с.52), які повернулися до суду без вручення з відміткою листоноші, що «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.42-43, 55). Крім цього, суд повідомляв відповідача про час та місце розгляду справи шляхом надіслання судової повістки-виклик, та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/ (а.с.54). Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлена належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, заперечень, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду наданих нею не було. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України (а.с.47). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 23.08.2019 року між ТОВ «Укрфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики за №2019-02-02218 (далі Договір), згідно якого відповідач отримала позику у сумі 2000,00 гривень з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних) (а.с.14). Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, та видав відповідачу грошові кошти в сумі 2000.00 гривень, що підтверджується видатковим касовим ордером (а.с.15). 09 жовтня 2019 року відповідач подала на ім`я директора ТОВ «Укрфінанс» заяву про реструктуризацію боргу, при цьому зазначила, що їй відомо про наслідки порушення нею взятих зобов`язань перед КС (а.с.16). При цьому відповідачем сплачено 150.00 гривень штрафний відсоток по договору №2019-02-02218, та 250.00 гривень - фіксовану єдиноразову винагороду по договору (а.с.18). Позивачем було надано відповідачу новий графік погашення заборгованості протягом чотирьох наступних місяців (а.с.17). Втім, згідно відміток в даному графіку, відповідач знову не здійснювала платежі по погашенню заборгованості. Відповідно до п.3.1 Договору позичальник зобов`язався 11.09.2019 року повернути позикодавцю отриману позику та сплатити відсотки за користування позикою у сумі 2800,00 грн. Згідно п.п.7.1, 7.2, 7.2.1 Договору при простроченні сплати відсотків більше ніж на три дні, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 250 грн., у разі невиконання позичальником зобов`язань по погашенню позики у терміни, вказані в п.3.1 договору позики, позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася. Сума заборгованості, що утворилася, включає в себе основний борг, капіталізовані відсотки, штраф та раніше нараховану пеню. 17 серпня 2019 року відповідач уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №115, та змінила прізвище на « [PERSON] (а.с.40-41). За змістом наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики №2019-02-02218 від 23.08.2019 року (а.с.5-12), станом на дату звернення з даним позовом до суду: 05.10.2020 року, за відповідачем [PERSON] обліковується заборгованість у розмірі 47 350.78 гривень, з яких: - 2000,00 гривень - сума основного боргу; - 16 200,00 гривень - 2% відсотки за користування грошовими коштами протягом 385 днів; - 0,00 гривень - штраф за прострочення сплати відсотків; - 28 442,80 гривень - 2 % пені за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася за невиконання позичальником зобов`язань по поверненню позики у встановлений термін; - 707,98 гривень - індекс інфляції за період з 23.08.2019 року по 30.09.2020 року ((2000+16200) х 103,89% - 18 200.00 = 707,98); Отже, в порушення умов Договору відповідач платежі належним чином не здійснювала та заборгованість не погасила, що з огляду в тому числі на положення ст.82 ЦПК України є обставинами, які не підлягають доказуванню. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог закону. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором (ч. 1 ст.1049 ЦК України). Припиняється зобов`язання частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Виходячи з норм ст.545 ЦК України, після прийняття виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі; якщо боржник видавав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові, у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає, підтвердженням виконання боржником свого обов`язку є наявність боргового документа у боржника. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного, оскільки відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошової суми не виконав, суд вважає можливим позов задовольнити та стягнути з відповідача борг відповідно до наданого розрахунку за Договором №2019-02-02218 від 23.08.2019 року у загальному розмірі 47 350,78 гривень. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved