Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 29.04.2015 року мотивуючи тим, що 27.07.2006 року за наказом № 54-1-5-кф був прийнятий на роботу на посаду страхового агента Білоцерківської філії Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО», пізніше переведений на посаду головного фахівця із страхування відділу страхування , а 02.02.2015 року звільнений з роботи згідно з наказом № 78-01-кф на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Відповідач при звільненні не виплатив розрахунок ( заробітну плату за грудень 2014 року, січень 2015 року та компенсацію за невикористану відпустку), всього 15623 грн.60 коп. та відмовляється в добровільному порядку їх виплачувати. Тому, позивач просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» на свою користь розрахунок при звільненні в сумі 15623 грн.60 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.02.2015 року по 30.04.2015 року в сумі 8180 грн.10 коп., всього 23803 грн. 70 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили, заперечень на позов та доказів до суду не надали. Згідно ст.224-226 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). На підставі наказу № 54-1-5-кф від 27.07.2006 року позивач [PERSON] був прийнятий на посаду страхового агента Білоцерківської філії Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» ( а.с.4). Наказом № 78-01-кф від 02.02.2015 року [PERSON], головний фахівець із страхування відділу страхування Білоцерківської філії, був звільнений з роботи за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України ( а.с.5). Відповідно до ст.47, ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства провадиться в день звільнення…Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 ( далі - Інструкція) … п. 2.26 передбачено, що днем звільнення вважається останній день роботи. Відповідач Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» повідомив позивача про нараховані суми, належні йому при звільненні, письмово, що підтверджено довідкою від 29.04.2015 року № 19/15 ( а.с. 6). Так, з даної довідки вбачається, що станом на 30.04.2015 року сума заборгованості Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» перед [PERSON] становить 15623 грн. 60 коп., а саме: заробітна плата за грудень 2014 року - 2799,34 грн., за січень 2015 року - 2833,11 грн., за лютий 2015 року - 13863,87 грн., з урахуванням компенсації за невикористану відпустку. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, в тому числі компенсації за невикористану відпустку в сумі 15623 грн. 60 коп.. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (ст. 60 ЦПК України). Відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів що невиплата сум належних працівнику при звільненні відбулась не з їх вини, заперечень проти позовних вимог до суду не надано. П.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у це й день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд, на підставі ст.117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідне роз'яснення надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст..ст.117,237-1 КЗпП України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.02.2015 року по 30.04.2015 року, в межах заявлених позивачем вимог, підлягає до задоволення, оскільки відповідач не виплатив позивачу всі належні при звільненні кошти та визнає суму заборгованості. Отже, з відповідача підлягають стягненню кошти за період з 03.02.2015 року по 30.04.2015 року в розмірі 8314 грн. 20 коп. ( 134,10 грн. *62 дні), виходячи із середньоденного заробітку позивача в розмірі 134,10 грн. та часу затримки розрахунку, який становить 62 дні ( 19 днів лютого 2015 року + 21 день березня 2015 року +22 дні квітня 2015 року). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення в повному обсязі. Позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання до суду даного позову, тому з відповідача в дохід держави, в порядку ст.88 ЦПК України та п.п.1.п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», стягується судовий збір в розмірі 243,60 грн. та на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 48, 68 грн. ( а.с.18- отримання доказу по справі - витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців)

Outcome: approved