Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 31.03.2011 року\~він уклав з відповідачем ТОВ «Рек Альфа» договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, що на ній знаходився, які розташовані за адресою Волинська обл., Луцький район, с. Підгайці, вул. Хрещата, 46. Покупець ТОВ «Рек Альфа», як податковий агент утримав з вартості продажу будинку та земельної ділянки податок з доходів фізичних осіб у сумі 87560 грн. відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу житлового будинку. Утримання податку з доходів фізичних осіб було здійснено ТОВ «Рек Альфа» неправильно, оскільки відповідно до п. 1\~ст. 172 Податкового кодексу України\~в разі перебування майна, що продається, у власності понад 3 роки та за умови що продаж нерухомого майна відбувається не частіше одного разу протягом звітного податкового року, дохід від реалізації такого майна не оподатковується. Протягом зазначеного періоду (звітний податковий рік) продажу/обміну нерухомого майна\~він (позивач) не здійснював. Земельна ділянка, що виступала об'єктом продажу, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 063500 (кадастровий № 0722884800:01:001:3644) знаходилась у його власності з 07.07.2006 р., тобто понад три роки. Що стосується житлового будинку, що був об'єктом продажу, то право власності на нього виникло 05.07.2006 р. відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 6168. Будь-яких нотаріальних дій, щодо відчудження данного нерухомого об'єкта , він з моменту набуття права власності у 2006 році і до моменту продажу у 2011 році не проводилось. У 2008 році ним було проведено реконструкцію мансарди\~вищезазначеного будинку, у зв'язку з чим, загальна площа будинку збільшилась з 429,8 кв.м до 563,3 кв. м. До цього мансарда була наявна у будинку, однак до загальної площі її не було внесено. В зв'язку зі збільшенням загальної площі будинку та проведеним реконструкції ним було отриманий новий правовстановлюючий документ на даний житловий будинок - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно.\~Реєстраційний номер житлового будинку при цьому залишився незмінним. Факт перебування вказаного нерухомого майна у його власності з 05.07.2006 року також підтверджується довідкою наданою комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» за вих. №1813 від 09.03.2011р. Таким чином, утримання з нього (позивача) податку з доходів фізичних осіб при продажі нерухомого майна, було помилковим. В добровільному порядку повернути неправомірно отримані кошти, як податок з доходів фізичних осіб, відповідач відмовляється. Просить суд встановити факт, що житловий будинок в с. Підгайці Луцького району Волинської області по вул.. Хрещатій, 46 належав йому на праві власності з 05.07.2006 року по 31.03.2011 року; стягнути з ТОВ «Рек Альфа» на його користь 87560 грн. надмірно сплаченої суми податку на доходи фізичних осіб від продажу житлового будинку та земельної ділянки, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 875,6 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що відповідач діяв правомірно відповідно до норм\~Податкового кодексу України\~який передбачає в даному випадку утримання\~податку саме в розмірі утриманому відповідачем. Відповідно до ст. 332 ЦК України позивач набув власності на будинок № 46 по вул. Хрещатій в с. Підгайці Луцького району Волинської області загальною площею 563,3 кв.м. з моменту його державної реєстрації, тобто з 26.08.2010 року. Таким чином, з моменту виникнення у позивача права власності на новостворене (перероблене) майно (реєстрація 26.08.2010 року) до моменту продажу вказаного майна відповідачу, дане нерухоме майно не перебувало у власності позивача понад три роки, а отже відповідачем обгртунтовано здійснено оплату ПДФО на суму 87560 грн. відповідно до приписів п. 167.2, п.п. 172.1-172.2 Податкового Кодексу України. Крім того, представник відповідача подав заяву з проханням застосувати до позовних вимог [PERSON] строки позовної давності? передбачені ст. 257 ЦК України. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 31.03.2011 року\~позивач уклав з ТОВ «РЕК АЛЬФА» договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку загальною площею 563,3 кв.м., що на ній знаходився, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1671 (будинок) та № 1683 (земельна ділянка). Вказані об»єкти нерухомості розташовані за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Підгайці, вул. Хрещата, 46. В силу п.1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. За\~ст. 16 ЦК України,\~ст. 258 ЦПК України\~встановлення факту не є самоціллю та самостійним способом захисту цивільних прав у позовному провадженні, є підставою для виникнення цивільного права, а у даній справі підставою виникнення права на стягнення грошових коштів. При цьому, суд виходить із того, що\~при вирішенні спору про цивільне право, юридичні факти є предметом доведеності вимог, повинні встановлюватись при дослідженні обставин заявленого позову. Виходячи зі змісту\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстрація права на нерухоме майно є невід'ємною частиною правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на житловий будинок було зареєстровано за позивачем [PERSON] відповідно до вимог закону. Правовстановлюючі документи на вищевказане нерухоме майно є в наявності у позивача по справі та зареєстровані у бюро технічної інвентаризації. Право власності на майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значеня» № 5 від 31.03.1995р., з відповідними змінами, суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документа про право власності та про те, що на підставі цього документа житловий будинок належав йому на праві власності. Статтею 11 ЦПК України\~передбачено обов'язок суду розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Відповідно дост.16\~ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Отже, при вирішенні спору суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Як вбачається з матеріалів справи право власності позивача у зазначений ним період на житловий будинок, розтшований в с. Підгайці Луцького району Волинської області по вул. Хрещатій, 46, ніким не оспорювалося, його вправо власності було підтверджено відповідними правовстановлюючими документами, правовстановлюючі документи на будинок позивачем не було втрачено. За вказаних обставин суд вважає, що вимога про встановлення вказаного позивачем факту, з яким він пов»язує вникнення права на стягнення з відповідача на його користь грошової суми, не ґрунтується на законі, а в тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити за необгрунтованністю. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача ТОВ «Рек Альфа» надмірно сплаченої суми податку на доходи фізичних особи від продажу будинку є похідними від вимоги про встановлення факту належності житлового будинку на праві власності, а тому задоволенню також не підлягають. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ч. 1 ЦК України\~визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. 4\~ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як слідує з розяснень постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11), встановивши, що строк для звернення до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, і зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у звязку з їх необгрунтованністю. На підставі ст.ст. 17.1, 18 Податкового кодексу України, ст.ст. 15, 16, 321, 392 ЦК України, ,

Outcome: dismissed