Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з ним за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник адвокат Шевчук Ю.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідачка [PERSON] позов визнала, надавши суду відповідну заяву. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши вступне слово позивача та його представника, з`ясувавши обставини справи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у них народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] а.с. 6/. Державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 126 СК України. Після народження доньки сім`я проживала за адресою: [ADDRESS] . На початку 2018 року сімейні відносини між сторонами були припинені, відповідачка змінила місце проживання, а донька залишилась проживати з батьком за тією ж адресою. Наведене підтверджується довідкою про місце проживання № 2630 від 12.06.2019 р. виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради /а.с. 8/. Вихованням та матеріальним забезпеченням дівчинки займається позивач [PERSON] та його мати [PERSON] . Відповідачка [PERSON] проживає від дитини окремо, працює в м. Київ, житло винаймає, доньку навідує досить рідко. Аналогічні обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки - [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 18.12.2012 р. /а.с. 9/. Позивач має постійне місце роботи, отримує стабільний заробіток. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Європейський суд з прав людини 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Так, суд приймає до уваги рішення № 443 від 28.08.2018 р. виконкому Білоцерківської міської ради, винесене на підставі розгляду висновку служби у справах дітей № 876 від 15.08.2018 р. про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради з даного питання /а.с. 11/. Встановлені в судовому засіданні обставини підтверджуються також: - Відповіддю на запит № 455 від 12.08.2019 р. наданою КНП БМР «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» /а.с. 21/; - Довідкою № 153 від 12.08.2019 р. з ДНЗ № 29 «Барвінок» /а.с. 22/; - Довідкою № 05 від 14.08.2018 р. ФОП [PERSON]. /а.с. 23/. Отже, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, що мають істотне значення, зокрема інтереси дитини, її вік, ставлення сторін до виконання своїх батьківських обов`язків, а також рішення виконкому Білоцерківської міської ради, суд дійшов висновку, що батько взмозі створити кращі умови для повноцінного життя та розвитку дитини, її безпеки, благополуччя, зростання в сімейному оточенні, а тому позовні вимоги слід задовольнити, визначивши місце проживання малолітньої [PERSON] з її батьком [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved