Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить розтлумачити зміст правочину, укладеного між [PERSON] та [PERSON], предметом якого є фінансування, буддівництво та порядок розподілення коштів від продажу житлового будинку загальною площею 192,80 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] як договору інвестування житлового будівництва житлового будинку загальною площею 192,80 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що наприкінці 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості, за якою сторони вирішили спільними зусиллями побудувати житловий будинок загальною площею 192, 80 м2, який розташований за адресою: [ADDRESS] визначили джерела фінансування та порядок будівництва з метою отримання прибутку від подальшого продажу Будинку. За зазначеною домовленістю - джерелами фінансування будівництва виступали грошові кошти обох сторін у визначеній частці, що не заперечувалося ані [PERSON], ані [PERSON] Оскільки за умовами домовленості фактичне керівництво та контроль за будівництвом здійснював [PERSON], частина грошових коштів, внесена [PERSON], у розмірі 85 000 доларів США була передана [PERSON] у якості інвестиційного внеску. Виходячи з довірчих відносин між сторонами Правочину, що тлумачиться, а також унаслідок небажання [PERSON] афішувати володіння значними грошовими коштами, зазначена угода була укладена в усній формі. [PERSON] сумлінно виконував свої обов'язки з керівництва, організації та контролю за будівництвом на виконання угоди, закономірним наслідком чого стало завершення будівництва Будинку та видача Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 15.09.2008 року. 15.08.2015 року в м. Одесі [PERSON] була написана розписка, якою підтверджується факт укладання Правочину, що тлумачиться у 2007 році та факт отримання ним грошових коштів у розмірі 85 000 доларів США на будівництво Будинку, факт повернення 25 000 доларів США як таких, що залишилися після завершення будівництва та підтвердження обов'язку повернути 50 % від коштів, отриманих від продажу Будинку за умови погодження суттєвих умов купівлі-продажу з [PERSON] Проте, з незалежних від волі позивача та відповідача причин, здійснити продаж будинку за економічно доцільною вартістю та фактично виконати другу половину домовленості у частині отримання прибутку дотепер не вдалося. На початку 2016 року [PERSON] у односторонньому порядку віднесла Правочин, що тлумачиться, до договорів позики, та на підставі застосування відповідних положень законодавства України, що регулюють правовідносини, які виникають з договорів позики почала вимагати від [PERSON] сплатити 60 000 доларів США у рахунок так званого «боргу». [PERSON] не визнає названих вимог [PERSON], вважає їх безпідставними та протиправними з огляду на те, що Правочин, що тлумачиться, с по своїй правовій природі не договором позики, а договором інвестування житлового будівництва. Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову та просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити в повному повністю. Вислухавши сторін, дослідивши докази по справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.08.2015 року в м. Одесі [PERSON] була написана розписка, про отримання ним грошових коштів у розмірі 85 000 доларів США на будівництво будинку, факт повернення 25 000 доларів США як таких, що залишилися після завершення будівництва та підтвердження обов'язку повернути 50 % від коштів, отриманих від продажу будинку та земельної ділянки за умови погодження суттєвих умов купівлі-продажу з [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] згідно до свідоцтва про право власності [NUMBER] від 15.09.2008 року належить житловий будинок загальною площею 192,80 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 9). Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та звернення стягнення на житловий будинок, позов задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 1520400,00 гривень, що еквівалентно сумі грошових коштів у розмірі 60000 (шістдесят тисяч) доларів США, за офіційним курсом НБУ на момент подачі позовної заяви. У вказаному рішення зазначається, що судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають з договору позики, які регулюються нормами ЦК України. Згідно ухвали Апеляційного суду Одеської області від 02 листопада 2016 року, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року залишено без змін та вказано, що судом першої інстанції правильно встановлено факт отримання відповідачем грошових коштів та встановлено, що він не виконує свого обов'язку по поверненню коштів, тобто також встановлено що правовідносини виникли на підставі договору позики. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 02 листопада 2016 року залишено без змін. В ухвалі вказано, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди правильно виходили з того, що наданою розпискою від 15 січня 2015 року [PERSON] підтвердив факт отримання грошових коштів від [PERSON] Проте належним чином свої грошові зобов'язання не виконав, тому є обґрунтованими вимоги [PERSON] Відповідно до ч. 2-4 ст. 213 ЦК України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи викладене, суд вважає, що правовідносини між сторонами щодо предмету позову були вже визначені та встановлені як договір позики судами трьох інстанцій, тому тлумачення вказаного договору позики буде протирічити нормам ЦПК та фактичним обставинам справи які встановлені рішеннями судів трьох інстанцій, які набрали законної сили. З огляду на вказане, зміст описаного правочину вже відомий сторонам та тлумаченню не підлягає. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed