Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом за адресою: м. Одеса, вул. 2а Виноградна, 3. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивачу належить на праві власності будинок за адресою: м. Одеса, вул. 2а Виноградна, 3. 13.06.2007 року син позивача попросив його як власника будинку взяти на реєстраційний облік за цією адресою свою дружину [PERSON]. Проте подружні стосунки між ними не склалися та у 2010 році відповідач виселилася із зазначеного будинку, зібравши свої речі. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.11.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Оскільки відповідач не знялася добровільно з реєстраційного обліку, позивач змушений був звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав . У судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про підтримання позовних вимог з проханням розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявлялася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляла, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. 2а Виноградна, 3, належить на праві власності [PERSON]. Згідно з довідкою (випискою з будинкової книги про склад сім'ї та реєстрацію) № 160 за адресою: м. Одеса, вул. 2а Виноградна, 3, зареєстровано місце проживання [PERSON] (власник будинку), його дружини [PERSON], дочок [PERSON] та [PERSON], сина [PERSON], невістки [PERSON] та внучок Діани й Ангеліни. Місце проживання [PERSON] зареєстровано за зазначеною адресою починаючи з 13.06.2007 року. Відповідно до відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області місце проживання відповідача [PERSON] дійсно зареєстроване за вищезазначеною адресою. Згідно з актом, складеного сусідами, [PERSON] не проживає за адресою: [INFO], починаючи з 2010 року, жодної участі в утриманні житла вона не бере, її особистих речей там немає. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.11.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що відповідач, будучи зареєстрованою за адресою: [INFO], не проживає там тривалий час, понад один рік. Зважаючи на той факт, що квартира належить позивачу на праві власності, а відповідач, будучи невісткою позивача, на відповідній правовій підставі, здійснювала користування нею, суд вважає, що між сторонами виникли відносини із приводу користування чужим майном (сервітуту), які регулюються главою 32 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Статтею 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи зі змісту цієї норми закону, ухвалене рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення, зазначивши, що воно є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку з відповідною адресою, що передбачено ст. 217 ЦПК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved