Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 11.05.2017 року обґрунтовуючи тим, що 09.06.2015 року, згідно наказу №131/1 він був прийнятий на посаду головного ветеринарного лікаря до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський». У відповідності до Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно Указу Президента України від 17.02.2015р. №88/2015 «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році» та на підставі повістки виданої [INFO] за підписом підполковника [PERSON] ,\~ він 04.11.2015 року був призваний на строкову військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, в команду № [NUMBER] . В даний час він, як солдат Збройних Сил України, перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] . Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, від визначеної законом. Відповідач не здійснює нарахування та виплату йому середнього заробітку у відповідності до вимог закону. За останні два календарні місяці роботи, що передувало місяцю мобілізації, його заробітна плата складала 13033,00 грн./міс. Відповідно до ч. 3, 4 ст.119 КЗпП України, йому має бути виплачений середній заробіток за час його перебування на військовій службі, тобто з 01.07.2017року по 31.12.2017року в розмірі 38 361 грн. 96 коп. Середній заробіток, що підлягає стягненню з відповідача на його користь розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», виходячи із середньоденної заробітної плати позивача за останні два місяці роботи, що передували призову на військову службу при частковій мобілізації та його звільнення, і становить: (6210,00 грн.+6 823,00грн.) (його заробітна плата за вересень та жовтень 2015 року з урахуванням обовязкових податків та платежів): 53 дні (робочі дні у вересні-жовтні 2015 року)х156 робочих дні (з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року включно) = 245,91 грн. х 156 днів = 38 361,96 грн.\~ А тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час його перебування на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період, 01.07.2017 року по 31.12.2017 року включно,\~ яка становить 38 361,96 грн.,\~ відшкодувати моральну шкоду 10 000,00 грн., а всього 48 361,96\~ грн. В судовому засіданні представник позивача, за довіреністю у справі [PERSON] , позов підтримала повністю, просила позов задовольнити. \~ В судове засідання редставник відповідача, не з`явився, про дату, час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. \~\~ На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечила представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 09.06.2015 року позивач [PERSON] був прийнятий на роботу в СВК «Розаліївський» на посаду головного ветеринарного лікаря, що підтверджено копією трудової книжки (а.с.8). З 04.11.2015 року [PERSON] \~ було призвано на строкову військову службу в ЗС України, що підтверджується довідкою виданою Володарським районним військовим комісаріатом від 02.03.2016 року № 203 та копією повістки (а.с.11). Згідно із витягом з Наказу Міністерства оборони України командира оперативно-тактичного угруповання «Луганськ» від 15.02.2017 року № 47,\~ солдат [PERSON] ,\~\~ старший водій радіолокаційного відділення радіолокаційного вузла, 15.02.2017 року прибув до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування «Луганськ», які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань Військова частина [NUMBER] (м. Васильків). Підстава: витяг з наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 23.01.2017 року №7дек. З відповіді на запит Міністерства Оборони України В/Ч [NUMBER] від 22.06.2017 року №424/1,\~\~ вбачається, що військовослужбовець військової служби за контрактом солдат [PERSON] був призваний на строкову військову службу 04.11.2015 року. 06.04.2016р. [PERSON] \~ уклав контракт терміном на 3 (три) роки і на даний час проходить військову службу за контрактом, що також підтверджується довідкою військової частини [NUMBER] від 15.06.2017 року № 94 згідно із якою позивач проходить військову службу з 22.03.2016 року по теперішній час ( а.с. 12) та копією контракту від 06.04.2016 року ( а.с. 13-14). Згідно ст.119 КЗпП України працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до п. п. 4-6 Постанови КМУ від 04.03.2015 № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом»: «Для отримання компенсації з бюджету середнього заробітку підприємства, установи та організації подають щомісяця до 15 числа органові соціального захисту населення звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 1, погоджені районним (міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа структурному підрозділу соціального захисту населення копій зазначених звітів, а також зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 2. Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям. Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені статтею 115 КЗпП України. Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ, особливий період\~ -\~ період\~ функціонування\~ національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України\~ свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України,\~ який\~ настає\~ з\~ моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період. Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду та одночасно передбачено комплекс заходів, як демобілізація. Згідно зі статтею 11 вказаного Закону рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України, однак рішення про демобілізацію військовослужбовців призваних згідно Указу Президента України від 17.02.2015 року №88/2015 не приймалось. Враховуючи зазначене, з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», закінчення заходів мобілізації не припинило особливий період. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15.01.2015 року № 116-VIII (набрала чинності з дня, наступного за днем його офіційного опублікування 08.02.2015 року) внесено зміни до ряду законодавчих актів, зокрема: ст.119 Кодексу законів про працю доповнено частиною 4 такого змісту: «За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, більше ніж на один рік». Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2016 року, яке набрало законної сили 29.09.2016 року, було стягнуто з СВК «Розаліївський» на користь [PERSON] \~\~ середній заробіток за період з 04.11.2016 року по 31.03.2016 року в розмірі 29 755 грн. 11 коп. та 5 000 грн. моральної шкоди. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2016 року, яке набрало законної сили 07.11.2016 року, було стягнуто з СВК «Розаліївський» на користь [PERSON] \~\~ середній заробіток за період з 01.04.2016 року по 31.07.2016 року в розмірі 26 160 грн. 29 коп. та 5 000 грн. моральної шкоди. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2017 року, яке набрало законної сили 14.03.2017 року,\~ стягнуто з СВК «Розаліївський» на користь [PERSON] \~\~ середній заробіток за період з 01.08.2016 року по 30.11.2016 року в розмірі 33 255 грн. 39 коп. та 5 000 грн. моральної шкоди. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2017 року, яке набрало законної сили 04.10.2017 року,\~ стягнуто з СВК «Розаліївський» на користь [PERSON] \~\~ середній заробіток за період з 01.01.2017 року по 30.07.2017 року в розмірі 36 640 грн. 59 коп. та 2 000 грн. моральної шкоди. Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що в порушення вимог чинного законодавства, відповідачем не був виплачений середній заробіток позивачу за час перебування на військовій службі з моменту призову, а саме: з 04.11.2016 року по 31.03.2016 рік, з 01.04.2016 року по 31.07.2016 рік та з 01.08.2016 року по 30.11.2016 рік, з 01.01.2017 року по 30.07.2017 року. Судом було визначено середньоденний заробіток [PERSON] \~ за два останніх відпрацьованих місяці перед призовом на військову службу при шестиденному робочому тижні в розмірі 245,91 грн. Відповідачем до суду не було надано доказів нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час перебування на військовій службі, а тому, суд приймає до уваги посилання позивача щодо відсутності нарахувань і виплат йому належного середнього заробітку за час перебування на військовій службі за період з 01.08.2017 року по 30.11.2017 року, який становить 21 148,26 грн. ( розрахунок: 245,91 грн. /середньоденний заробіток/ х 86 / робочих дні, за виключеннм вихідних та святкових днів. Позивач в позовній заяві зазначає період за який слід стягнути суму середнього заробітку\~ - з 01.07.2017р. по 31.12.2017р. Однак, суд не може погодитися з визначеним періодом, оскільки за липень 2017 року з відповідача вже стягнуто на користь позивача середній заробіток, що підтверджено вказаним вище рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 03.08.2017р., а також, наразі, є передчасним стягувати з відповідача на користь позивача суму заробітку наперед, тобто за грудень 2017 року. Крім того, позивач просить відшкодувати моральну шкоду завдану відповідачем внаслідок порушення трудових прав позивача, мотивуючи тим, що він зазнав моральних страждань та переживань не отримавши вчасно кошти, на які розраховував та залишивши сім`ю без засобів до існування, переживання призвели до погіршення психоемоційного стану, що заважає виконувати покладені державою на нього обов`язки щодо несення військової служби та змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення порушених прав. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 10 000 грн. Представник позивача наполягає на відшкодуванні моральної шкоди з огляду на те, що неодноразові її звернення до різних інстанцій не призвели до виконання відповідачем вимог законодавства. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що відповідачем порушені законні права позивача на отримання середнього заробітку на час перебування на військовій службі за період з 01.08.2017 року по 30.11.2017 року, в зв`язку з чим він зазнав моральних страждань та переживань не отримавши вчасно кошти; враховуючи, що позивачем не надано доказів щодо втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а згідно укладеного 06.04.2016 року контракту він отримує належне матеріальне забезпечення, крім того, позивач не має на утриманні непрацездатних осіб, що спростовує твердження про залишення сім`ї без засобів на існування, а тому суд приходить до висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Отже, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: середній заробіток за час перебування на військовій службі за період з 01.08.2017 року по 30.11.2017\~ року в розмірі 21 148,26 грн. та моральна шкода в розмірі 2000 грн., всього 23 148 грн.26 коп. Згідно ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільняється від його сплати, тому судові витрати підлягають до стягнення з відповідача за розгляд вимог майнового характеру в розмірі 640 грн. На підставі ст.ст. 115, 119, 237-1 КЗпП України, ст.625 ЦК України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 17.02.2015 № 88/2015 «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році»,Постанови КМУ від 04.03.2015 № 105 , Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,

Outcome: partial