Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою в якій після уточнення позовних вимог просить: визнати право приватної власності за [PERSON] [INFO] на 43/100 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що складається з кімнати № 4 жилою площею 12,3 кв.м; в спільні й власності залишити приміщення загального користування, розташовані в квартирі за адресою: [ADDRESS], а саме №1 коридор - 8,3 кв.м, № 2 кухня - 8,3 кв.м., № 5 ванна кімната - 2,6 кв.м,№ 6 туалет- 1,3 кв.м., № 7 комора- 1,2 кв.м.. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участі представника Сірко Л.П., позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі (а.с.28). Представник позивача [PERSON] - адвокат Сірко Л.П., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.17) у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач - Територіальна громада в особі Енергодарської міської ради Запорізької області у судове засідання не з'явився, від виконувача обов'язків міського голови [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника міської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с.39). Треті особи у судове засідання не з'явилися, від КП «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.25,27). Третя особа [PERSON] причини неявки не повідомила. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 128 Цивільного кодексу України право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Місце проживання та місцезнаходження майна на зміст права власності не впливають. Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 19 закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.6.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача визнаються відповідачем і підтверджуються наданими доказами та визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved