Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 28 березня 2013 року між ним та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір за № 437/13-Ф1, за яким відповідач отримував кредит в розмірі 30000 ( тридцять тисяч гривень ) гривень строком користування 24 місяця зі сплатою 0,08 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Окрім того, з метою забезпечення виконання зобов»язання відповідачем [PERSON] позивачем було укладено договір поруки з відповідачем [PERSON] від 28.03.2013 року, за яким відповідач [PERSON] взяв на себе відповідальність за зобов»язаннями [PERSON] у повному обсязі. Станом на 07.10.2015 року в звязку з невиконанням договору позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 8918 гривень 30 копійок суму заборгованості за кредитом, 2604 гривень 14 копійок нараховані відсотки на підставі п. 2.1 договору, всього 11522 гривень 44 копійок. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь судовий збір 1218 гривень 00 копійок. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за кредитом в розмірі 8918 гривень 30 копійок суму заборгованості за кредитом, 2796 гривень 78 копійок нараховані відсотки на підставі п. 2.1 договору за період з 08.10.2014 року до 03.11.2015 року, всього 11715 гривень 08 копійок на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату слухання справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позовних вимог до нього відмовити на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і чинного законодавства. На підставі ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі неналежного виконання зобовязання настають правові наслідки, встановлені законом або договором. Ст. 625 ЦК України передбачає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу. У відповідності з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З кредитного договору № 437/13-Ф1 від 28 березня 2013 року, який укладений між Кредитною спілкою «Азовська кредитна компанія» та фізичною особою [PERSON] вбачається, що Кредитна спілка надає [PERSON] кредит в розмірі 30000 гривень ( тридцять тисяч гривень) , а він зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути його строком користування 24 місяця зі сплатою 0,08 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Планові платежі вносяться щомісячно до 07 числа. Однак відповідач не виконує належним чином свої зобовязання за договором кредиту та станом на 03.11.2015 року має заборгованість в сумі 8918 гривень 30 копійок суму заборгованості за кредитом, 2796 гривень 78 копійок нараховані відсотки на підставі п. 2.1 договору за період з 08.10.2014 року до 03.11.2015 року, всього 11715 гривень 08 копійок, яка підлягає стягненню на користь позивача. Окрім того, в забезпечення повернення кредиту та відсотків за користування ним між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договори поруки № 437/13-Ф1 від 28.03.2013 року , за якими він відповідав у разі невиконання кредитного зобовязання [PERSON] перед позивачем в якості солідарного боржника за своєчасне та повне виконання відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Таким чином, на підставі ст. 554 ЦК України поручитель відповідає в солідарному порядку з боржником перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки. З даним цивільним позовом позивач звернувся до суду 22 жовтня 2015 року. З зазначеного вище договору поруки № 437/13-Ф1 від 28.03.2013 року судом встановлено, що згідно до п. 3.3 у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором , кредитодавець зобов»язується в десятиденний строк направити поручителю письмову повідомлення з зазначенням суми боргу. Відповідно до п. 4.1 договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами умов чинного договору. Судом встановлено, що закінчення дії основного зобов»язання 07 березня 2015 року. Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлено обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики , що залишилася та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку , встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється , якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. В даному випадку договором поруки не визначено строк , після закінчення якого порука припиняється , оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання сторонами умов договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і чинного законодавства. Як встановлено судом , та це не заперечує представник позивача в судовому засіданні, позивач 16.01.2015 року за № 409/юр спрямував поручителю [PERSON] письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором в зв»язку з невиконанням своїх зобов»язань боржником [PERSON] в розмірі 9638 гривень 90 копійок впродовж 7 семи календарних днів. Пред»явлення вимоги до поручителя є пред»явлення до нього позову. Отже, пред»явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом 16.01.2015 року , кредитор , відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов»язання і зобов»язаний був пред»явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати , тобто до 16.07.2015 року. Однак, після зміни строку виконання основного зобов»язання позивач до суду звернувся лише в жовтні 2015 року , тобто зі спливом 9 місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання. Така позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6-125цс14), яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх суб»єктів владних повноважень , які застосовують в своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов»язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. В судовому засіданні відповідачем [PERSON] заявлено про застосування положень частини 4 статті 559 ЦК України. З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог до поручителя [PERSON] в зв»язку з пропуском позивачем шестимісячного строку пред»явлення вимоги до поручителя. Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в сумі 1218 гривень 00 копійок. На підставі ст.ст. 526, 610, 611, 625, ч.2 ст. 1050 ЦК України,

Outcome: partial