Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що він являється дідусем неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] являється матір'ю вказаних трьох неповнолітніх дітей, а відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі належним чином не виконували свої батьківські обов'язки. Не дивлячись на реєстрацію за місцем проживання батьків, всі троє дітей тривалий час фактично проживають з позивачем [PERSON] та його дружиною. Відповідачі життям своїх дітей не цікавляться, матеріальної допомоги на їх утримання не надають, не переймаються станом їх здоров'я, успіхами в школі, духовним та моральним розвитком, забезпеченням в харчуванні, одязі тощо. Незважаючи на те, що вони проживають на одній вулиці в селі Нова Миронівка Миронівського району Київської області, дітей вони не відвідують, ведуть аморальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями, мають негативні характеристики, притягувалися до адміністративної відповідальності за неналежний догляд за дітьми та системне зловживання алкогольними напоями. Вихованням, утриманням та доглядом неповнолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] займається він та його дружина. Вони забезпечили дітям належні умови для проживання та розвитку, забезпечують їх належним харчуванням та одягом, при необхідності відвідують з ними медичні заклади. Просив позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх дітей, стягнути з відповідача [PERSON] на його користь аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно і до їх повноліття, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [PERSON], [PERSON] аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно і до їх повноліття. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 21 серпня 2018 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Додатково пояснив, що відповідачі не проявляли батьківської любові до дітей, не турбувалися про них. Дітьми опікується він з дружиною. Позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх дітей повністю відповідає інтересам дітей. Представник позивача підтримала заявлені позивачем вимоги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] своїм правом на подання відзиву на позовну заяву чи надання пояснень не скористалися, в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, з заявами про відкладення розгляду справи до суду не зверталися. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, відповідачі не з'явилися до суду, враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідачів. Представник органу опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області вважає заявлений позов обґрунтованим. Вказала, що органом опіки та піклування питання щодо позбавлення відповідачів батьківських прав детально вивчено, такий захід є доцільним в інтересах малолітніх дітей. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року) «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». За змістом статтей 51, 52 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На підставі статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Вказаною нормою передбачено, що батьки повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати своїх дітей. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 1 статті 152 Сімейного кодексу України право дітей на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, яка встановлена законом. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Правовою санкцією, яка може вважатися юридичною відповідальністю, є, в тому числі, позбавлення батьківських прав. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України підставами до позбавлення батьків батьківських прав судом є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] являється матір'ю неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження : серії [NUMBER], серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданими 22 грудня 2006 року, 08 травня 2009 року та 16 травня 2012 року виконавчим комітетом Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] разом з дітьми зареєстровані [ADDRESS], проте діти разом з батьками за місцем реєстрації не проживають. Всі троє дітей тривалий час фактично проживають в сім'ї позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS]: онук [PERSON] - з 2007 року, онуки [PERSON] та [PERSON] - понад чотири роки. Позивач займається вихованням дітей, доглядає та утримує їх, разом з дружиною він забезпечив їм належне харчування та одяг, відвідує школу та медичні заклади. Відповідачі повністю самоусунулися від виховання та утримання дітей, з дітьми не спілкуються, участі у їх вихованні та утриманні не приймають, здоров'ям та навчанням не цікавляться, за місцем роботи та проживання характеризуються негативно. Вказані обставини підтверджуються даними актів обстеження житлово - побутових умов сім'ї [PERSON] від 04 липня 2018 року та сім'ї [PERSON] від 04 липня 2018 року, психолого - педагогічної характеристики Центральненської ЗОШ на [PERSON], довідок КЗ Центральненської ЗОШ І-ІІІ ступенів Миронівської районної ради № 16 та № 17 від 13 липня 2018 року, характеристики № 02/33-266, виданої Центральненською сільською радою 05 квітня 2018 року на [PERSON] та [PERSON], характеристик № 201 та № 202, виданих на відповідачів ДП «ДГ «Еліта» 02 травня 2018 року, Інформаційної довідки Миронівського ВП ГУ НП в Київській області № 3425/109/1011/01-18 від 02 травня 2017 року, рішення виконкому Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області № 31 від 15 грудня 2017 року. Вжиті працівниками органів опіки та піклування, інспектором з ювенальної превенції, працівниками школи та поліції заходи щодо необхідності належного виконання відповідачами своїх батьківських обов'язків не дали результату. Зазначене свідчить про відсутність у відповідачів материнської та батьківської любові до дітей, а їх ухилення від виконання батьківських обов'язків є свідомим та винним. На факти неналежного виконання батьківських обов'язків відповідачами вказала допитана в судовому засіданні свідок [PERSON]. Свідок зазначила, що проживає по сусідству з позивачем. Позивач здійснює опіку над трьома дітьми разом зі своєю дружиною вже тривалий час. Відповідачі ведуть аморальний спосіб життя, часто були помічені в нетверезому стані. За час проживання дітей з дідусем і бабусею відповідачі дітей не відвідували, не проявляли материнської та батьківської любові до дітей, не несли відповідальності за їх життя. Відповідно до положень статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У висновку органу опіки та піклування Миронівської РДА Київської області № 59/06/27-1727 від 21 червня 2018 року вказаний орган вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також [PERSON] - відносно його неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Висновок мотивований тим, що відповідачі безвідповідально відносяться до своїх батьківських обов'язків, не створили належних умов для проживання та виховання дітей, ведуть аморальний спосіб життя. Висновок є достатньо обґрунтованим. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що відповідачі не виконують батьківських обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей та їх утриманню, не піклуються про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтують своїми обов'язками. Будучи зобов'язаними створити умови для отримання дітьми освіти, готувати їх до самостійного життя, відповідачі самоусунулись від піклування та виховання дітей, постійного спілкування з ними. Така поведінка матері та батька є винною по відношенню до дітей. Ухилення від виконання батьківських обов'язків є навмисним, відомості, що відповідачі не розуміють наслідки своєї винної поведінки, відсутні. Суд вважає, що позбавлення відповідачів батьківських прав має стати засобом захисту прав дітей та заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дітей. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. На підставі положень ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки діти не отримують від батьків грошової та іншої допомоги, аліменти підлягають примусовому стягненню. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідачі працюють в ДП «ДГ»Еліта» села Центральне Миронівського району Київської області та отримують заробітну плату, а тому аліменти з них доцільно буде стягувати у частці від заробітку. Оскільки на даний час малолітні діти проживають з позивачем та знаходиться на його утриманні, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню аліменти на його користь на утримання трьох дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини заробітку; з відповідача [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку. За правилом частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до положень частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Рішення в частині стягнення аліментів з відповідачів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Позивачем понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 гривень. Вказані витрати підтверджені документально та згідно з правилами статтей 137, 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню з відповідачів на користь позивача. З відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 19, 150, 152, 155, 164, 166, 171, 180 -182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved