Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 28.09.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір. Відповідно укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, станом на 31.05.2018 року має заборгованість в сумі 82002,13 гр., яка складається з: 1978,48 грн. заборгованість за кредитом; 71972,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3670,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф(фіксована частина); 3881,05 грн. штраф (процентна складова). У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві представник позивача зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності їх представника та винесення заочного рішення судом. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. У судове засідання відповідач не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином в порядку, встановленому п. 2 ч. 7 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а саме у судове засідання на 18.09.2018 року, до суду повернулось повідомлення з відміткою про отримання відповідачем особисто поштового повідомлення, також через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, опублікованого 18.09.2018 року (а.с. 51). З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки відповідача суду не відомі. Відповідач не скористався своїм на подання відзиву на позовну заяву, письмових заперечень щодо його вимог і змісту до суду не направив. Оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає причину його неявки неповажною, а тому відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача по наявних у справі документах, шляхом постановлення заочного рішення. Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України). Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Ч.1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 28.09.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір. Відповідно укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов даних договорів відповідач зобов'язаний сплачувати банку за користування кредитом відсотки щомісяця. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обовязків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обовязків публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість відповідача перед позивачем за договором станом на 31.05.2018 року має заборгованість в сумі 82002,13 гр., яка складається з: 1978,48 грн. заборгованість за кредитом; 71972,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3670,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф(фіксована частина); 3881,05 грн. штраф (процентна складова). Розрахунок в частині заборгованості за кредитом, процентами, комісією за користування кредитом та пенею відповідач не спростував належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.ст.76-78, 81, 83 ЦПК, а тому суд приймає його за основу суми боргу. Що стосується вимог про стягнення штрафів, то суд вважає необхідним у задоволенні позову в цій частині відмовити, оскільки одночасне стягнення пені та штрафу суперечить ст.61 Конституції України, про що зазначено у правовому висновку постанови Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Врахувавши наведене та відповідно до статті 549 ЦК України Верховний Суд України зазначив, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався сплачувати кредит, проценти за користування кредитом кожного місяця. Також судом встановлено, що відповідачем не виконуються умови кредитного договору, що є підставою для стягнення заборгованості за вищезазначеними кредитним договором з відповідача, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів: 500 грн. - фіксована частина, 3881,05 грн. - процентна складова, слід відмовити. З відповідача також підлягає стягненню судовий збір у сумі 1762,00 грн. на користь позивача, який було сплачено при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: partial