Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати Договір купівлі-продажу земельної ділянки [ADDRESS] від 03.11.2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] - дійсним та визнати за ним право власності на земельну ділянку № [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що він набув права власності на земельну ділянку № [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 03.11.2010 року між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п.1 Договору [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку № [ADDRESS], кадастровий номер - 3221486500:08:005:0120, загальною площею 0,0600 га. В Договорі також вказано ціну земельної ділянки - 14244,00 грн., які продавець отримав до підписання Договору. Однак, відповідач не визнає його право власності і не повертає належні документи для реєстрації зазначеного договору у відповідних державних органах. Це порушує право позивача, оскільки він не може повноцінно розпоряджатися належною йому земельною ділянкою. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив проводити судове засідання без його участі, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та проти винесення судом заочного рішення у справі не заперечив. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином,у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.11.2010 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку № [ADDRESS], кадастровий номер - 3221486500:08:005:0120, загальною площею 0,0600 га. Відповідно до п.11 Договору, за домовленістю сторін продаж зазначеної вище земельної ділянки здійснено за 14244,00 грн., [PERSON] отримала повністю від [PERSON] до підписання цього договору. У п.12 даного Договору сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану земельну ділянку. Згідно копії Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 03.11.2010 року, зареєстровано правочин Договір купівлі-продажу, предметом якого є: земельна ділянка № [ADDRESS], кадастровий номер - 3221486500:08:005:0120, загальною площею 0,0600 га. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. В позовній заяві [PERSON] вказує, що відповідач не визнає його право власності і не повертає належні йому документи для реєстрації договору у державних органах, однак будь-яких доказів на підтвердження існування вказаних обставин до суду не надає. Крім того, позивач не надає будь-яких доказів, що підтверджують його звернення до державних органів з приводу реєстрації нерухомого майна. Будь-яких відмов у реєстрації майна в матеріалах справи від державних органів також немає. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] не підкріплені будь-якими доказами, а тому є необгрунтованими та безпідставними, внаслідок чого в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed