Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу, а саме матеріальної шкоди в розмірі 11333, 79 грн. На обґрунтування заяви позивач зазначила, що вона була приватним підприємцем з 12.11.2004 року по 20.05.2016 року орендувала магазин в с. Ясна Поляна Красноградського району Харківської області і здійснювала торгівлю переважно продуктами харчування. У вказаному магазині за трудовим договором, укладеним 03.03.2010 року працювала [PERSON] до моменту звільнення 01.10.2015 року. За період її роботи в її магазині виникла недостача матеріальних цінностей на суму 11333, 79 грн., що підтверджується актом інвентаризації, яка була проведена нею ФОП [PERSON] та продавцем [PERSON] Дану недостачу відповідачка визнала та зобовязалась повернути їй гроші, як борг частинами на протязі 3-х місяців, що підтверджується її письмовою розпискою, яку вона написала власноручно. Згідно наданої їй розписки, [PERSON] зобовязалась повернути їй гроші до грудня 2015 року, однак всупереч даному зобовязанню гроші не повернула, добровільно погасити борг вона відмовилась. Сторони в судове засідання не зявилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. \~ Від відповідача надійшла до суду заява, згідно якої позов визнає в повному обсязі, розгляд справи просить провести у її відсутність. Враховуючи те, що сторони про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі доказами на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд вважає, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. \~ Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] була фізичною особою - підприємцем до 20.05.2016 року, що підтверджується копією повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 20.05.2016 року (а.с. 7). З копії трудового договору між працівником і фізичною особою від 03.03.2010 року вбачається, що [PERSON] як приватний підприємець уклала безстроковий договір з [PERSON] як продавцем, згідно якого працівник зобовязаний виконувати роботу продавця продовольчих товарів з повною матеріальною відповідальністю (а.с. 8). Згідно акта від 27.09.2015 року вбачається, що в ході інвентаризації в магазині в с. Ясна Поляна Красноградського району Харківської області, де продавцем працювала [PERSON] виявлено недостачу в розмірі 11333, 79 грн. (а.с. 6). Відповідно до розписки від 01.10.2015 року вбачається, що [PERSON] пояснює, що грошові кошти брала з каси на особисті потреби та давала продукти харчування жителям села в борг, обіцяла повернути борг до грудня місця 2015 року (а.с. 6). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушила зобовязання. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими. При зверненні до суду позивачкою був сплачений судовий збір в розмірі 551, 20 грн., що підтверджено квитанцією про сплату. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України: стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає, судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved