Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що між ПрАТ «Просто-страхування» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7066866. Згідно даного договору була застрахована відповідальність щодо експлуатації автомобіля «Subaru Forester», державний номер [NUMBER]. 25.10.2015 року в м. Києві, сталася ДТП за участю автомобіля «Nissan», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля «Subaru Forester», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 18.12.2015 року Оболонський районний суд м. Києва винним у вчиненні ДТП визнав [PERSON] В результаті ДТП автомобіль «Nissan», державний номер [NUMBER], отримав пошкодження, чим завдано збитків [PERSON] на суму 4 917,85 грн., який є власником даного автомобіля. 04.02.2016 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Просто-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. 17.02.2016 року страхова компанія склала страховий акт, і 18.02.2016 року виплатила страхове відшкодування в розмірі 4 917,85 грн. Після виплати страхового відшкодування до страхової компанії перейшло право вимоги до відповідальної особи. Оскільки, відповідач до страхової компанії із повідомленням про настання ДТП не звертався, саме відповідач має нести відповідальність. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог в повному обсязі, не заперечував щодо прийняття заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, в матеріалах справи містяться письмові заперечення, в яких він вважав позов необґрунтованим, оскільки уся інформація про страхувальника була надана ним потерпілій особі, яка і звернулася до позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. В суді встановлено, що між ПрАТ «Просто-страхування» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7066866. Згідно даного договору була застрахована відповідальність щодо експлуатації автомобіля «Subaru Forester», державний номер [NUMBER]. 25.10.2015 року в м. Києві, сталася ДТП за участю автомобіля «Nissan», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля «Subaru Forester», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] 18.12.2015 року Оболонський районний суд м. Києва винним у вчиненні ДТП визнав [PERSON] В результаті ДТП автомобіль «Nissan», державний номер [NUMBER], отримав пошкодження, чим завдано збитків власнику даного автомобіля [PERSON] на суму 4 917,85 грн. 17.02.2016 року позивачем складено страховий акт, та 18.02.2016 року виплачено страхове відшкодування в розмірі 4 917,85 грн. Про настання страхового випадку [PERSON] позивача в письмовому вигляді не повідомляв. У зв'язку з чим позивач, посилаючись на п.п. 38.1 (ґ) п. 38.1 ст. 38, та п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.ст. 1187, 1191 ЦК України просить стягнути з відповідача в порядку регресу затрати по виплаті страхового відшкодування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, межах фактичних виплат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку. Відповідно до підпункту 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до підпункту 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. В суді встановлено, що відповідач дійсно не повідомив позивача про настання страхового випадку, що передбачено підпунктом 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог щодо стягнення коштів по виплаті страхового відшкодування в порядку регресу на підпункт «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, дана норма передбачає регресну відповідальність за порушення підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тобто, за порушення підпункту 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідальність в порядку регресу не передбачена. Оскільки, регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Дана позиція суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, яка викладена в Постанові від 16.09.2016 року, справа № 6-284цс15. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed