Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши який (а.с.62-66), просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті брата [PERSON], який помер 4 червня 2002 року, а саме житлового будинку, загальною площею 65,7 кв.м, що знаходиться в селі Троїцьке, Біляївського району, Одеської області, по вулиці Івана Ротти, №6, та визнати за ним право власності на зазначений житловий будинок в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем за законом другої черги після смерті брата [PERSON], який помер 4 червня 2002 року. 18 вересня 2014 року він звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини, але державний нотаріус відмовив йому у оформленні спадщини у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини та рекомендував звернутись до суду. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 листопада 2014 року йому був визначений додатковий строк, протягом двох місяців, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась 04 червня 2002 року після смерті [PERSON], яке 2 липня 2015 року, за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON], скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області, а у задоволенні його вимог відмовлено. У звязку з чим він вимушений звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав, посилаючись на те, що він фактично прийняв спадщину після смерті брата, оскільки забрав деякі меблі з будинку, а також в шестимісячний термін після його смерті провів ремонтні роботи щодо поліпшення житлових умов. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в уточненому позові. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, при цьому пояснила, що відповідачка проживала разом з померлим [PERSON] з 1996 року по день його смерті, вели спільне господарство, а тому вважає, що вона є спадкоємницею після його смерті. Представник відповідача Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області в судове засідання не зявився, але направив до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав повністю та просив розглянути справу за його відсутності. Вислухавши пояснення представників сторін, свідків, приймаючи до уваги заяву представника Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 4 червня 2002 помер [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 296959 (а.с.13). Після його смерті відкрилася спадщина житловий будинок, загальною площею 65,7 кв.м, що знаходиться в селі Троїцьке, Біляївського району, Одеської області, по вулиці Івана Ротти, №6, що належав йому на підставі договору дарування житлового будинку від 20 березня 1990 року (а.с.27-28). [PERSON] по день смерті 04 червня 2002 року був зареєстрований та постійно проживав один у вказаному будинку, про що свідчить довідка № 1778, видана виконкомом Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області 22.09.2014 року (а.с.33). Позивач [PERSON] є рідним братом померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.11, 12). 18 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини після смерті брата, але державний нотаріус відмовив йому у оформленні спадщини у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини та рекомендував звернутись до суду. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 листопада 2014 року йому був визначений додатковий строк, протягом двох місяців, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась 04 червня 2002 року після смерті [PERSON] (а.с.35), яке 2 липня 2015 року, за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON], скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с.37-44). 15 січня 2015 року позивач звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою стосовно надання розяснення по спадковій справі № 147/2012 з метою отримання інформації щодо правових підстав видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 березня 2012 року іншому спадкоємцю. З відповіді на дане звернення позивача від 27 січня 2015 року вбачається, що спадкова справа № 147/2012 року після смерті його брата [PERSON], померлого 4 червня 2002 року, заведена Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області на підставі заяви спадкоємця [PERSON], яка згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 листопада 2011 року, справа № 2-о-137/2011, набраного законної сили 28.11.2012 року, була визнана особою, яка проживала разом з [PERSON] з 1996 року по день його смерті однією сімєю та вели спільне господарство. Відповідно до наданих [PERSON] всіх необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину, 27 березня 2015 року Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстровим № 2-412, на право на земельну частку (пай) у землі розміром 3,113 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в КСП «Дружба народів» в селі Яськи, Біляївського району, Одеської області, на імя спадкоємця четвертої черги [PERSON] (а.с.34). В судовому засіданні було встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області зазначене рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 листопада 2011 року по справа № 2-о-137/2011 скасовано. Як розяснено в абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносин регулюються цим Кодексом. Таким чином, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилась після 1 липня 2003 року і не була прийняла ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. Як зазначалось вище, спадкодавець [PERSON] помер 4 червня 2002 року, на підставі ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 ЦК України). По спадщині, яка відкрилась і термін шести місяців сплив до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті брата [PERSON], померлого 4 червня 2002 року. Ст. 530 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйняття ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга частина). Позивач фактично прийняв спадщину, вступивши в управління спадковим майном житловим будинком, що знаходиться в селі Троїцьке, Біляївського району, Одеської області, по вулиці Івана Ротти, №6. Даний факт підтверджується наявністю у нього оригіналу ощадної книжки [PERSON], договору купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку, договору дарування житлового будинку. Крім того, після смерті брата позивач забрав деякі меблі з будинку, а в шестимісячний термін з дня його смерті провів ремонтні роботи щодо поліпшення житлових умов. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON], кожний окремо, показали, що у 2002 році, після смерті [PERSON], проводили ремонті роботи в житловому будинку, розташованому в селі Троїцьке, Біляївського району, Одеської області, по вулиці Івана Ротти, №6, за які розраховувався позивач [PERSON], про що вони написали відповідні розписки. Даних про заінтересованість свідків в результаті розгляду справи відсутні, їх показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов [PERSON] законний, обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню.

Outcome: approved