Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 23209,77 грн. за кредитним договором № б/н від 13.08.2012 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 3098,15 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 15680,20 грн., заборгованість за пенею та комісією 2850,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1081,42 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, у разі виникнення обставин викладених в ч. 1 ст. 224 ЦПК України (а.с. 37). Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву у якій просить справу слухати за її відсутності, позов визнала частково та просила застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. До договору кредиту згідно ст. 1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики. Згідно ст.ст. 526-527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.08.2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 3100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 4-7). ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 35). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 5). ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (а. с. 25 ). У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 29.02.2016 року утворилася заборгованість в сумі 23209,77 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 3098,15 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 15680,20 грн., заборгованість за пенею та комісією 2850,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1081,42 грн. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність застосовується тривалістю у три роки. Останній платіж по заборгованості відповідач внесла 30.08.2013 року, чим визнала існуючу у неї раніше заборгованість за договором кредиту, що відповідно до ч. 1\~ст. 264 ЦК України\~є підставою для переривання перебігу позовної давності. Таким чином, суд не вбачає підстав для застосування загального строку позовної давності. Як вбачається з частини 2 пункту 1 статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. З урахуванням того, що відповідачем останній платіж здійснено 30.08.2013 року, суд вважає, що штраф, передбачений п. 2.1.1.7.6 Умов було нараховано не пізніше ніж після спливу 30 днів від 30.08.2013 року, тобто за межами річного строку спеціальної позовної давності. Крім цього, суд вважає необхідним стягнути нараховану суму пені в межах строку спеціальної позовної давності, а саме в межах року до звернення із позовом до суду, що рахується з 31.03.2015 року і складає суму 1200 грн. Таким чином, суд, вважає необхідним застосувати спеціальний строк позовної давності встановлений до вимог про стягнення неустойки (фіксованої частини та процентної складової штрафу, а також щодо нарахованої пені) та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом - 3098,15 грн, заборгованість по процентам 15680,20 грн, заборгованість за пенею та комісією 1200 грн (2850 грн 1650 грн поза межами спеціального строку позовної давності = 1200 грн), а усього заборгованість в сумі 19978,35 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 1378,00 грн на користь позивача.

Outcome: partial