Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що органом досудового розслідування він обвинувачувався в тому, що 16.10.2012 року, приблизно о 11 годині, керуючи технічно справним автомобілем «BMW-X5», державний номер [NUMBER], рухався по проїзній частині вулиці Ентузіастів в м. Києві, і проїжджаючи напроти будинку № 7, здійснив зіткнення з автомобілем «MERCEDES», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та в подальшому скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який в наслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.02.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва, він був виправданий у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв'язку з не доведенням вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Досудове розслідування даного ДТП вів слідчий Дніпровського РУГУ МВС України [PERSON] Державне обвинувачення в суді підтримували прокурори Київської місцевої прокуратури № 4 - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Під час досудового розслідування даного ДТП, слідчим було сфальсифіковані та підроблені докази, які начебто підтверджували його вину в вчиненні ДТП, а саме: схема ДТП, яка була складена на місці пригоди, в подальшому перероблена; підроблено протокол допиту свідка [PERSON] від 15.11.2012 року, оскільки в суді дана особа зазначила, що жодних пояснень слідчому не давав, до його кабінету не приходив, схему ДТП не підписував (з'ясовано при одночасному допиті зі слідчим [PERSON]); внесено завідомо неправдиві дані в протокол допиту свідка [PERSON], та складена від його імені схема ДТП, в якій вказані неправдиві дані (свідок вказував на те, що ДТП він не бачив, оскільки спав, та проснувся від звуку - удару і побачив [PERSON] на капоті автомобіля; документи у свідчого не читав, лише підписував); надано неправдиві вихідні дані для проведення авто-технічної експертизи. Наслідком фальсифікації та підробки доказів стало незаконне притягнення його (позивача) в якості обвинуваченого по кримінальному провадженню за ч. 2 ст. 286 КК України. З лютого 2013 року він доводив свою невинуватість в суді. За весь цей час, з моменту незаконного притягнення його як підозрюваного, обвинуваченого і до вироку суду, яким він був виправданий, він страждав морально, оскільки знаходився під кримінальним переслідуванням незаконного, сфальсифікованого обвинувачення в скоєнні тяжкого злочину. Незаконними діями органу досудового розслідування в особі слідчого [PERSON], та прокурорів, які підтримували обвинувачення, йому було завдано значних душевних страждань, які виразилися, зокрема, в руйнуванні життєвих планів, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію, що змусило його докладати багато зусиль для організації свого життя, та доведення своєї невинуватості. Завдану моральну шкоду оцінив у 300 000,00 грн. Крім того, у зв'язку з незаконним обвинуваченням він був вимушений звернутися за захистом до захисника, за що він сплатив 40 000,00 грн. Враховуючи викладені обставини, просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 40 000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав всі обставини, які викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просив їх задовольнити. Зауважив, що позивач довго перебував під слідством, судом, за тяжкий злочин, що призвело до порушення його життєвого устрою. Весь цей час він доводив свою невинуватість, що призводило до емоційного виснаження. В той же час, прокуратура бачила відсутність доказів, проте на обвинуваченні наполягала. В судовому засіданні представник відповідача - Київської місцевої прокуратури № 4, позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях. В судове засідання представник співвідповідача - Державної казначейської служби України, не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 755/2184/13-к, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В суді встановлено, що органом досудового слідства [PERSON] обвинувачувався в тому, що він, 16.10.2012 року близько 10 години 55 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «BMW-Х5», державний номер [NUMBER], рухався у другій умовній смузі проїзної частини вулиці Ентузіастів, у напрямку від вул. [PERSON] в бік бул. Давидова в м. Києві, зі швидкістю приблизно 74.44-81.54 км/год. В цей час, [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ 200D», державний номер [NUMBER], рухався в зустрічному напрямку в другій умовній смузі проїзної частини вул. Ентузіастів у напрямку від бул. Давидова в бік вул. М. Раскової в м. Києві, та увімкнувши показник лівого повороту зупинився в місці, призначеному для розвороту транспортних засобів, напроти буд. № 7 з метою виконання маневру лівого повороту для заїзду у двори, при цьому даючи дорогу транспортним засобам, які рухались в зустрічному напрямку. Внаслідок порушень [PERSON] вимог ПДР України, за межами проїзної частини відбулось зіткнення лівою передньою частиною автомобіля «BMW-Х5» державний номер [NUMBER], з правою боковою частиною автомобіля «MERCEDES-BENZ 200D», державний номер [NUMBER], від чого автомобіль «MERCEDES-BENZ 200D», став некерованим, його відкинуло ліворуч на узбіччя, де правою передньою частиною автомобіля було скоєно наїзд на ногу стоячого на узбіччі пішохода [PERSON], який в результаті ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження. Згідно пред'явленого [PERSON] обвинувачення, ДТП виникла з його вини, оскільки він допустив порушення вимог п.п. 10.1, 12.4 ПДР України, а в діях водія [PERSON] порушень вимог Правил дорожнього руху України не вбачається, оскільки уникнути зіткнення автомобілів він не мав технічної можливості, як і не мав можливості уникнути наїзду на пішохода, бо після зіткнення знаходився в аварійній ситуації і його дії не регламентуються ПДР України. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.02.2016 року [PERSON] виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв'язку з не доведенням вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2016 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16.02.2016 року щодо [PERSON] залишено без змін. В процесі розгляду кримінального провадження № 755/2184/13-к було встановлено, що обвинувачення [PERSON] ґрунтується на результатах складання протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схеми дорожньо-транспортної пригоди та фото-таблиць від 16.10.2012 року, висновку експерта №575/ат від 28.12.2012 року щодо обставин і механізму ДТП, висновку експерта №12/ат від 18.01.2013 року, згідно якого в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, в діях водія автомобіля «BMW-Х5», державний номер [NUMBER], [PERSON] експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.4, 10.1 Правил дорожнього руху України, протоколах відтворення обстановки та обставин події від 15 та 18 листопада 2012 року, поясненнях потерпілого [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON] Проте, [PERSON] категорично заперечив свою причетність до вказаного злочину та вказував, що ДТП сталась внаслідок порушень правил дорожнього руху України водієм автомобіля «MERCEDES» [PERSON], який рухаючись по зустрічній смузі руху, раптово виїхав в смугу руху керованого ним автомобіля «BMW-Х5», не надавши йому дорогу, внаслідок чого відбулося зіткнення передньою частиною його автомобіля з правою боковою частиною автомобіля «MERCEDES». Показання свідків [PERSON] та [PERSON], а також потерпілого [PERSON], підтверджували лише факт ДТП між автомобілем «BMW-Х5», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобілем «MERCEDES-BENZ 200D», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого пішоходу [PERSON] були спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Судом було критично оцінено висновок експерта №12/ат від 18.01.2013 року, оскільки такий висновок виявився сумнівним, оскільки складений на підставі свідчень свідків [PERSON] та [PERSON], які не узгоджувалися між собою, та на думку суду були неправдивими. Відповідно до висновку експертів № 16271/16272/14-52 від 30.04.2015 року, за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи, проведеного на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва в кримінальному провадженні, щодо обставин події ДТП, яка мала місце 16.10.2012 року, пояснення водія [PERSON], що були надані ним при ВООП від 18.11.2012 року, в частині вказаного ним місця зіткнення транспортних засобів, або розташування автомобіля «MERCEDES» відносно границь проїзної частини в момент зіткнення є неспроможними, з технічної точки зору. Пояснення водія [PERSON], в частині вказаного ним місця зіткнення транспортних засобів та розташування автомобіля «MERCEDES» в момент зіткнення та параметрів руху транспортних засобів перед пригодою є неспроможними з технічної точки зору. Виходячи з викладених в технічно спроможній версії розвитку події параметрів зближення транспортних засобів, при умові прямолінійного руху автомобіля «BMW» та своєчасного застосування водієм [PERSON] екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки, виключити можливість зіткнення даних автомобілів «BMW» та «MERCEDES» не можливо. Експерти дійшли висновку, що дії водія «MERCEDES» [PERSON] з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 10.4 і 10.1 ПДР України, та дана невідповідність знаходиться в причинному зв'язку з виникненням даної пригоди. В частині відсутності у водія [PERSON] технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування, дійшли висновку, що в його діях не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України, що знаходяться в причинному зв'язку з виникненням даної пригоди. Виходячи з вище вказаного, суд дійшов висновку, що саме висновок експертів №16271/16272/14-52 від 30.04.2015 року є обґрунтованим, та щодо недоведення пред'явленого [PERSON] органом досудового слідства обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. В процесі розгляду справи судом було встановлено, що з жовтня 2012 року до 07.06.2016 року (майже 44 місяці) позивач перебував під слідством по обвинуваченню в тяжкому злочині. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.02.2016 року, що набув законної сили 07.06.2016 року, [PERSON] виправдано у зв'язку з не доведенням стороною обвинувачення вчинення кримінального правопорушення. У зв'язку з чим [PERSON] просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 300 000,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 40 000,00 грн. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В обґрунтування моральної шкоди позивач посилається на те, що незаконними діями органу досудового розслідування в особі слідчого [PERSON], та прокурорів, які підтримували обвинувачення, йому було завдано значних душевних страждань, які виразилися, зокрема, в руйнуванні життєвих планів, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію, що змусило його докладати багато зусиль для організації свого життя, та доведення своєї невинуватості. Суд погоджується з доводами позивача, вважає їх обґрунтованими. Виходячи з тривалості перебування під слідством та розміру мінімальної заробітної плати на час постановлення рішення, розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, має становити 150 000,00 грн. Підлягає стягненню і 40 000,00 грн. оплати на отриману юридичну допомогу, яка належним чином доведеною. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. По даній справі сторона відповідача не надала жодного доказу на підтвердження своїх доводів та заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial