Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди, в якій зазначає, що відповідач перебував у трудових відносинах із позивачем, з ним укладено договір про повну матеріальну відповідальність, з вини відповідача під час транспортування було пошкоджено автомобіль, відповідач оплатив вартість відновлення на виконання своїх зобов'язань із іншою юридичною особою, але відповідач ухиляється виконати свої зобов'язання щодо відшкодування цієї шкоди в порядку регресу. У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 4 977, 15 грн. Під час судового розгляду позовні вимоги були зменшені, позивач просив стягнути 1 620 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов з врахуванням уточнень підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлений, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим вирішити спір на підставі наявних у справі доказів за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 26.04.2011 року відповідача [PERSON] було прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів для перевезення вантажів у міжміському, міжобласному та міжнародному сполученні на вантажні автомобілі всіх марок, з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю в колонну автомобільну № 1 Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп», 14.02.2014 року він був звільнений із роботи за власним бажанням, що підтверджується витягами із наказів, інструкцією. Згідно ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. 26.04.2011 року між сторонами було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівника, зокрема щодо збереження вантажу, що підтверджується договором. 21.11.2013 року в м.Харкові під час розвантаження автопоїзда під керуванням відповідача було виявлено пошкодження вантажу (легкового автомобіля), що підтверджується товарно-транспортною накладною, акт про дефекти. Пошкодження вантажу сталося з вини відповідача, який невірно обрав відстань між верхньою платформою та дахом автомобіля, що підтверджується пояснювальною [PERSON], в якій він визнав свою вину. Згідно п.1 ч.1 ст.134 КЗПП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Статтею 135-3 КЗпП України встановлено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. До позивача як перевізника замовником було пред'явлено претензію, витрати на ремонт автомобіля були понесені ТОВ «Орлан-Транс-Груп» і склали 4 977, 15 грн., що підтверджується претензіями, нарядом-замовленням, платіжним дорученням, іншими матеріалами. Таким чином, позивач ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на підставі ст.1172 ЦК України відшкодував шкоду, заподіяну його працівником [PERSON] під час виконання трудових обов'язків. Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відшкодувавши шкоду, заподіяну відповідачем позивач набув право зворотної вимоги (регресу) до відповідача як до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, тобто у розмірі 4 977, 15 грн., розмір позовних вимог після їх зменшення - 1 620 грн. - не перевищує вказану суму, тому вимоги позову ґрунтуються на законі. Враховуючи викладене, суд вважає правомірним звернення позивача із вказаним позовом, оскільки вимоги позову ґрунтуються на законі та узгоджуються із наявними у справі доказами, при цьому відповідач всупереч вимогам ст.ст.10,11, 60 ЦПК України заперечень на позов не подав і доводи позивача не спростував. Таким чином, позов слід задовольнити повністю. Сплачені позивачем судові витрати повинні бути відшкодовані йому відповідачем вимог згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved