Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з Держави Україна в його користь 1 000 000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями прокуратури. Позов мотивовано наступним. В Генеральну прокуратуру України позивачем направлено заяву про кримінальне правопорушення. Надалі дана заява була направлена в Прокуратуру Львівської області. З Прокуратури Львівської області його заяву було скеровано в Прокуратуру м.Львова, а з звідти в Прокуратуру Залізничного району м.Львова - звідки він отримав відповідь про те, що в його заяві відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР. Вважає такі дії Прокуратури Залізничного району м.Львова протиправними, такими, що порушують його права і завдали моральної шкоди. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився. Подав заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Представники відповідачів прокуратури Залізничного району м.Львова та Державної казначейської служби повторно в судове засідання не прибули та не повідомили суд про причину неявки. За таких обставин, зі згоди позивача суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази, суд відмовляє в задоволенні позову з наступних підстав. Із заяви, представника ФГ «[PERSON]В.» вбачається, що останній звернувся до Генеральної прокуратури України та просив вирішити питання про порушення кримінальної справи по ст.375 КК України щодо судді Львівського окружного адміністративного суду Брильовського Р.М., який постановив, на його думку, завідомо неправосудну ухвалу. Згідно листа від 26.06.2014р., вищевказана заява скерована для розгляду в Прокуратуру Львівської області. Прокуратурою Львівської області його заява направлена в Прокуратуру м.Львова, а звідти в Прокуратуру Залізничного району м.Львова, що вбачається з листів від 02.07.2014р. та від 08.07.2014р. Листом від 14.07.2014р. [PERSON] повідомлено, що зі звернення не вбачається жодних обєктивних даних, які б свідчили про вчинення протиправних діянь суддею Львівського окружного адміністративного суду, а відтак викладені відомості не підлягають внесенню в ЄРДР в порядку передбаченому ст.214 КПК України. Одночасно [PERSON] розяснено, що згідно вимог ст.ст.303-307 КПК України він має право звернутись до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких підприємство чи організація може вважати, що їй заподіяно моральну шкоду. Відповідно до вимог ст.1176 Цивільного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої незаконними рішення¬ми, діями чи бездіяльністю органу дізнання, поперед¬нього (досудового) слідства, прокуратури або суду, вказано, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, не¬законного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного засто¬сування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнен¬ня у виді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попе¬реднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Для настання відповідальності за ч.1 ст.1176 ЦК України необхідно, щоб вищеперераховані дії правоохоронних органів та суду були незаконними. Такий же порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в т.ч. майнової та моральної шкоди. В даному випадку [PERSON] не притягувався до кримінальної або адміністративної відповідальності і вищевказані заходи до нього прокуратурою не застосовувались. В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із наступними змінами та доповненнями) роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК). Згідно із ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Таким чином, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, а визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта. Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Крім того, невнесення слідчим, прокурором відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань можуть бути оскаржені до слідчого судді в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом. Однак, цим правом позивач не скористався. Також, позивач в судове засідання не прибув та не подав іншим чином жодних доказів підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а суд в судовому засіданні не здобув. З огляду на зазначене, а також те, що відшкодування моральної шкоди не може слугувати позивачу джерелом для збагачення, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed