Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок підтверджується Договором дарування від 20.12.1996 та договором дарування від 22.05.2004. Відповідач по справі, подруга дружини брата, зареєстрована у будинку з 14.10.1988, але фактично не проживає у вказаному будинку з 1996 року і по теперішній час. Позивач не звертався до відповідача з проханням, щоб вона добровільно виписалася з належного йому будинку, оскільки останнє фактичне місце проживання відповідача йому не відомо вже понад 20 років. Вказує, що до його помешкання постійно навідуються співробітники ПАТ Укрсиббанку так як відповідач має кредитну заборгованість перед вищевказаним банком, що, в свою чергу, турбує позивача, адже він є людиною похилого віку. У зв`язку з вищевикладеним просить суд визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду справи позивачем було подано уточнюючу позовну заяву за змістом якої просить суд визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та публікацією оголошення про виклик на офіційному сайті «Судова влада України», а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок підтверджується Договором дарування від 20.12.1996 та договором дарування від 22.05.2004. Згідно Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] встановлено, що крім позивача за вказаною адресою в тому числі прописана [PERSON] . Крім того, з Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сімї власника житла (заявника) депутата Ірпінської міської ради від 22.05.2017 встановлено, що за адресою: [ADDRESS] крім власника зареєстровані: донька - [PERSON] , 1991 р.н., чоловік - [PERSON] , 1991 р.н., онука - [PERSON] , 1992 р.н. і онук [PERSON] , 2002 р.н. і дружина брата - [PERSON] , 1988 р.н. і [PERSON] , 1973 р.н. - зареєстрована і не проживає по цій адресі з 1996 року. Всі другі зареєстровані та проживають по цій адресі. Також встановлено, що за вищевказаною адресою позивачу надходять повідомлення адресовані відповідачці від ПАТ «УкрСиббанк» щодо погашення заборгованості за договором № 93263528000. Оскільки комунальні платежі нараховуються згідно чисельності зареєстрованих у житловому будинку осіб, то позивач змушений нести додаткові витрати по його утриманню. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства») Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 1996 року не проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , а тому вона є такою, що втратила право користування та розпорядження зазначеним житлом, що є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved