Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 09.03.2013 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Волноваського РУЮ у Донецькій області , актовий запис № 33. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 26.03.2018 року шлюб між сторонами розірваний. Аліменти сплачував добровільно у розмірі 1300 гривень. У зв`язку з захворюванням - гострий гангренозний холецистит, геморагічний панкреатит, перебував на стаціонарному лікуванні з 18.09.2020 року до 14.10.2020 року в хірургічному відділенні міської лікарні № 4 м.Маріуполя, потім до 03.11.2020 року - в «Обласній лікарні інтенсивного лікування м.Маріуполя», далі лікувався амбулаторно до 13.11.2020 року, витрачаючи власні грошові кошти на лікування. Тому з 18.09.2020 року по 13.11.2020 року не мав можливості сплачувати аліменти, як дізнався у вересні 2020 року, за судовим наказом про стягнення з нього аліментів. За час хвороби виникла заборгованість в розмірі 4718,65 гривень, від якої просить суд його звільнити в зв`язку з тяжкою хворобою. Через погіршення економічної ситуації , він, як фізична особа-підприємець , не отримує доходи, сума аліментів щомісячна 2500 гривень, розрахована державним виконавцем на рівні середньої заробітної плати по регіону , є для нього непосильною. Тому просить суд зменшити розмір стягнених аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , 2013 року народження, на користь [PERSON] з ј частини з усіх видів доходів на 1/6 частину. В судовому засіданні позивач погодився з сумою заборгованості, розрахованої у відзиві відповідачкою [PERSON] за період з 18.09.2020 року по 13.11.2020 року - в розмірі мінімально гарантованого розміру аліментів на одну дитину - 50 % прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років - 1859 гривень - 929,50 гривень х 2 місяці = 1859 гривень. Також підтримав позовні вимоги в частині зменшення розміру стягнених аліментів з ј частини до 1/6 частини щомісячно . Не заперечував, що, дійсно, з 22.01.2021 року працює офіційно в ТОВ «ЛЕМТРАНС» слюсарем-ремонтником. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату та місце судового розгляду, надала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти зменшення суми заборгованості в зв`язку з лікуванням позивача з 4718,65 гривень до мінімального гарантованого розміру аліментів за два місяці в розмірі 1859 гривень за період з 18.09.2020 року по 13.11.2020 року, в задоволенні позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів , стягнених судовим наказом, з ј частини до 1/6 частини щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] просила відмовити через безпідставність та ненадання належних доказів, оскільки з 22.01.2021 року позивач офіційно працює в ТОВ «ЛЕМТРАНС» , має стабільний дохід, отже має можливість утримувати дитину у визначеному судовим рішенням розмірі. Суд, вислухавши позицію позивача, дослідивши письмові докази, вважає за необхідне задовольнити позов частково з огляду на таке: Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено належними у справі доказами, сторони мають від спільного шлюбу дитину - [PERSON] , [INFO] . На виконанні Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) знаходиться судовий наказ № 221/6117/20, виданий 19.10.2020 року Волноваським районним судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку та доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (ВП № 63339776). Згідно довідки про розмір заборгованості з виплати аліментів від 20.11.2020 року № 57736, [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON] за період з 17.09.2020 року до 13.11.2020 року в сумі 4718,65 гривень. З довідки Державної податкової служби ГУ ДПС в Донецькій області від 26.11.2020 року встановлено, що [PERSON] , як суб`єкт підприємницької діяльності, працює на спрощеній системі оподаткування та згідно наданої звітності, за період з 01.09.2020 року по 30.09.2020 року отримав дохід у сумі 2970 гривень, за період з 01.10.2020 року до 31.10.2020 року - доходів не отримував. На підтвердження добровільної сплати аліментів позивач надав платіжні доручення у кількості 7 штук за 2020 рік щомісячно у розмірі 1300 гривень на користь [PERSON] . Як на підставу зменшення розміру заборгованості позивач посилається на свою хворобу та надає на підтвердження такі докази: виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 12420 , наданою обласною лікарнею інтенсивного лікування м.Маріуполя про перебування на стаціонарному лікуванні з 14.10.2020 року до 03.11.2020 року з діагнозом - гострий гангренозний панкреатит, виписка із медичної карти стаціонарного хворого мл. № 4 ім. І.К.Мацука про перебування на стаціонарному лікуванні з 18.09.2020 року до 14.10.2020 року з діагнозом - гострий гангренозний холецистит, та квитанції на придбання ліків за період вересень-листопад 2020 року. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З аналізу норми ч.2 ст.181 СК України випливає, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до положень ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17. Позивачем на підтвердження підстав зменшення заборгованості по сплаті аліментів надано суду вищенаведені докази, а саме: медичні документи на його ім`я та квитанції на придбання ліків за період вересень-листопад 2020 року. Приймаючи до уваги позицію відповідачки, яка погодилася на зменшення розміру заборгованості з 4718,65 гривень до необхідного прожиткового гарантованого мінімуму на утриманні дитини віком до 6 років в сумі 1859 гривень за 2 місяці ( з 18.09.2020 року до 13.11.2020 року), суд вважає за можливе зменшити розмір заборгованості позивача [PERSON] по аліментах за період з 17 вересня 2020 року по 13 листопада 2020 року за виконавчим листом ВП №63339776 шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , заборгованості по аліментах в сумі 1859 гривень. Проте суд при вирішенні спору по суті не приймає до уваги зазначені в позові підстави для зменшення розміру стягнених аліментів з ј частини до 1/6 частини з усіх видів доходів через погіршення економічної ситуації в дрібному бізнесі. До того ж, в судовому засіданні позивач не заперечував факту влаштування на постійну роботу в ТОВ «ЛЕМТРАНС» з 22.01.2021 року та отриманні постійного доходу - заробітної плати. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували підстави для зменшення визначеного судовим рішенням розміру аліментів через зміну його матеріального стану, погіршення здоров`я, та вказані позивачем обставини не можуть бути безумовною підставою для задоволення позовних вимог в цій частині. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача в частині зменшення розміру стягнених судовим рішенням аліментів, внаслідок чого відмовляє у задоволенні позову частково.

Outcome: partial