Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що він з 2002 року проживає, а з 22.01.2003 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Протягом усього цього часу він користувався зазначеним домоволодінням добросовісно, відкрито та безперервно, проводив ремонтні роботи, підтримував майно у придатному стані, належним чином сплачував усі комунальні послуги та податок на землю. Проте вказує, що вищезазначеним майном без достатньої правової підстави заволодів відповідач [PERSON] Незаконне заволодіння даним майном полягає у незаконному оформленні права власності на це майно, а саме: 13.03.2002 року Боївська сільська рада Володарського району Донецької області своїм рішенням № 12 оформила за СТОВ «Україна-Агро» право власності на житлові будинки в [ADDRESS]. В той же час, вищевказаний житловий будинок ніколи не передавався до комунальної власності Боївської сільської ради. Також, зазначає, що підтвердженням того, що Боївська сільська рада не мала достатніх правових підстав розпоряджатися даним майном є і те, що 16.03.2007 року прокуратурою Володарського району на адресу Боївської сільської ради було направлено протест з вимогою скасувати рішення № 12 від 13.03.2002 року та 27.03.2007 року рішенням Боївської сільської ради № У/8-63 вищезазначене рішення було скасовано, про що і була повідомлена дирекція ТОВ «Володарський сортонасінницький завод», який є правонаступником СТОВ «Україна-Агро». Однак, незважаючи на це, ТОВ «Володарський сортонасінницький завод» та відповідач [PERSON] уклали договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] у даному випадку є добросовісним набувачем, оскільки він, на його погляд, на момент укладення договору купівлі-продажу не знав, що майно, яке він придбає не є власністю продавця. Він, має всі необхідні передумови для пред'явлення віндикаційного позову, оскільки будучи власником зазначеного домоволодіння не здійснює фактичне володіння, дане домоволодіння фактично знаходиться у розпорядженні відповідача, зберігається в натурі та є індивідуально визначеним, а віндикаційний позов, пред'явлений ним, має не договірний характер та спрямований на захист його речових прав. Таким чином, вказує, що оскільки інших законних власників не існує та враховуючи те, що він з 2002 року відкрито та безперервно володіє нерухомим майном, а саме домоволодінням [ADDRESS], вважає, що має право на пред'явлення зазначеного позову у зв'язку з тим, що неправомірні дії відповідача перешкоджають йому в оформленні права власності за набувальною давністю на це майно. Просить витребувати від [PERSON], як добросовісного набувача, на його користь домоволодіння [ADDRESS] та скасувати попередні реєстрації прав власності на вищевказане майно. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов по підставам, викладеним у позовній заяві, підтримали та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що з 2003 року позивач [PERSON] проживає в спірному будинку з усного дозволу дирекції СТОВ «Україна-Агро». [PERSON] неодноразово пропонувалось укласти договір оренди або купити спірний будинок, на що він не погодився. 18.10.2008 року між СТОВ «Україна-Агро» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбав у СТОВ «Україна-Агро» будинок [ADDRESS]. Вказує, що [PERSON] придбав будинок на законних підставах, що також підтверджується рішеннями судів. [PERSON], як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватися та розпоряджатися належним йому будинком. Крім того, зазначила, що [PERSON] не має права звертатися з даним позовом до суду, оскільки він не є та ніколи не був власником спірного будинку. В задоволенні позову просила відмовити. Представник третьої особи СТОВ «Україна-Агро» в особі директора підприємства Білозерцев І.І. в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що з 2002 року [PERSON] був працевлаштований в СТОВ «Україна-Агро» та з усного дозволу керівництва СТОВ «Україна-Агро» став проживати в спірному будинку. Він пропрацював на підприємстві приблизно 2 роки та пішов на пенсію по інвалідності. [PERSON] неодноразово пропонувалось укласти договір оренди спірного будинку, але він відмовився. 18.10.2008 року між СТОВ «Україна-Агро» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбав у СТОВ «Україна-Агро» спірний будинок. Даний договір оформлений на підставі закону, [PERSON] добросовісно придбав зазначене домоволодіння, є його законним власником. Крім того, зазначає, що він не давав свого дозволу на реєстрацію місця проживання [PERSON] в спірному будинку, реєстрація відбулася без відома керівництва СТОВ «Україна-Агро». В процесі судових розглядів справ щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним в задоволенні позову неодноразово було відмовлено. Таким чином, суд фактично визнав, що [PERSON] є законним власником будинку. Зазначає, що з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння має право звертатися власник цього майна, яким [PERSON] не являється, а тому не має права звертатися з даним позовом до суду. В задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи Боївської сільської ради Володарського району Донецької області - Проценко О.В. у судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги не підтримав та просив справу розглянути у відсутність представника. Ознайомившись з позовною заявою, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача та представника третьої особи СТОВ «Україна-Агро», розглянувши письмову заяву представника третьої особи Боївської сільської ради Володарського району Донецької області, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, у судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Боївської сільської ради № 12 від 13.03.2002 року, на підставі клопотання СТОВ «Україна-Агро» про оформлення права власності на житлові будинки, останньому було дозволено оформити право власності на житлові будинки по [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] та по [ADDRESS]. Пунктом 2 зазначеного рішення було постановлено просити БТІ Володарського району видати СТОВ «Україна-Агро» свідоцтво про право власності на зазначені будинки. Рішенням Боївської сільської ради № V/8-63 від 27.03.2007 року, на підставі протесту прокурора Володарського району Донецької області від 16.03.2007 року за вих. № 474, рішення виконавчого комітету сільської ради № 12 від 13.03.2002 року «Про оформлення права власності на житлові будинки за СТОВ «Україна-Агро» було скасоване як таке, що видане з порушенням законодавства. 18.10.2008 року між СТОВ «Україна-Агро» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбав у СТОВ «Україна-Агро» домоволодіння [ADDRESS] Володарського району Донецької області. Відповідно до повідомлення Боївської сільської ради Володарського району Донецької області від 20.05.2014 року за вих. № 154 житловий будинок [ADDRESS] ніколи не передавався до комунальної власності Боївської сільської ради (громади) тобто і право власності на розпорядження даним нерухомим майном за сільською радою не було. Частиною 3 статті 61 ЦПК України, передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Володарського райсуду Донецької області від 13.04.2011 року у справі № 2-27/11 в задоволенні позову прокурора Володарського району в інтересах [PERSON] до Боївської сільської ради Володарського району Донецької області, СТОВ «Україна-Агро», КП «Володарське БТІ» та [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва серії ЯЯЯ № 568568 про право власності на нерухоме майно від 01.10.2006р. на будинок [ADDRESS], виданого на ім'я СТОВ «Україна-Агро» та визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеного будинку від 18.10.2008 року, укладеного між СТОВ «Україна-Агро» та [PERSON] було відмовлено. Рішення суду набуло чинності 24.04.2011 року. Рішенням Володарського райсуду Донецької області від 30.11.2011 року у справі № 2-200/11 в задоволенні позову Боївської сільської ради Володарського району Донецької області до [PERSON] та ТОВ «Володарський сортонасінницький завод», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] від 18.10.2008 року, укладеного між СТОВ «Україна-Агро» та [PERSON] та визнання права власності на нього було відмовлено. Рішенням Першотравневого райсуду Донецької області від 23.12.2013 року у справі № 2/241/415/2013 в задоволенні позову Боївської сільської ради Володарського району Донецької області, третя особа на стороні позивача [PERSON] до ТОВ «Володарський сортонасінницький завод», [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 568568 від 01.10.2006 року на житловий будинок [ADDRESS] та виключення із державного реєстру майнових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок було відмовлено. Крім цього, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ від 05.06.2014 року касаційна скарга Боївської сільської ради Володарського району Донецької області відхилена та рішення Першотравневого райсуду Донецької області від 23.12.2013 року та ухвала апеляційного суду Донецької області від 13.03.2014 року залишені без змін. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 318 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Предметом віндикаційного позову є вимога позивача до відповідача про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки. Відповідно до цієї правової норми витребування майна можливе за наявності таких умов: 1) ініціатор витребування майна має бути власником цього майна; 2) це майно відповідач набув незаконно, без відповідної правової підстави. Однак, в супереч вимог статті 60 ЦПК України позивачем та його представником не доведено, що спірне майно перебуває у власності позивача, факт реєстрації позивача в спірному будинку не є правовстановлюючим документом на право власності на будинок, а лише надає позивачу право користуватися даним майном. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні, договір купівлі-продажу спірного будинку [ADDRESS] на даний час є дійсним, оскільки в процесі неодноразових судових розглядів щодо визнання даного договору недійсним було відмовлено та встановлено, що відповідач [PERSON] є законним власником спірного майна. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині витребування майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають. Виходячи із позиції суду про відсутність законних підстав для витребування з володіння [PERSON] домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS], враховуючи, що договір купівлі-продажу недійним не визнано, тому позовна вимога про скасування попередніх реєстрацій прав власності на вищевказане нерухоме, з урахуванням усіх обставини справи, також є такою, що не підлягає задоволенню. Також, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі у виді судового збору, які поніс позивач при зверненні до суду відшкодуванню з боку відповідача на його користь не підлягають.

Outcome: dismissed