Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якої просив усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: м. Харків, вул.. Петрозаводська, 56-В, а також зобовязати [PERSON] не чинити перешкод у здійсненні [PERSON] права користування житловим будинком, розташованим за адресою: м. Харків, вул.. Петрозаводська, 56-В та надати позивачу ключі від вхідних дверей будинку та хвіртки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне: перебуваючи у шлюбі з відповідачем, сторони придбали в м. Харкові, вул.. Петрозаводська, 56-В старий будинок та побудували через деякий час там новий. В листопаді 2013 року на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова шлюб між мною та відповідачем був розірваний. В липні 2014 року відповідач змінила на вхідних дверях будинку замки і заборонила позивачу там зявлятися, посилаючись на те, що власником будинку за документами є вона. Таким чином, позивач зазначає, що відповідач позбавила його можливості користуватися житлом і він змушений був оселитися у родичів. Після цього, позивач неодноразово намагався поговорити з колишньою дружиною з приводу проживання у будинку та можливості бачитись з дітьми, але кожного разу отримував категоричну відмову. У березні 2015 року Фрунзенський районний суд міста Харкова задовольнив позовні вимоги, визнавши за позивачем право власності на 1 /2 житлового будинку. Позивач зазначає, що в листопаді він мав намір повернутись у спірний будинок для постійного проживання, але відповідач своїми діями чинить перешкоди, а саме не впускає його до спірного житлового приміщення, змінила замки, не надає ключі від вхідних дверей до будинку та хвіртки. Звернення за допомогою до дільничного інспектора за місцем знаходження будинку жодних результатів не дали. На сьогоднішній день позивач не має постійного місця проживання, змушений тимчасово проживати у своїх родичів, а у звязку зі скрутним матеріальним становищем, не має можливості знімати квартиру. Всі перелічені обставини змусили позивача звернутись до суду за захистом своїх прав. У судовому засідання позивач та його представник [PERSON], підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник [PERSON], заперечували проти позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову. Відповідач у судовому засіданні зазначила, що [PERSON] пішов з будинку на свій погляд, неодноразово заявляв та поясняв що має інший вдалий шлюб, де очікує на народження іншої дитини, у мешканні разом з позивачкою та сумісними дітьми у будинку не має потреби, тобто право мешкання позивача не порушувалось. Участі в утримуванні будинку він не приймає, не сплачує ніякі платежі по будинку біля двох років. Крім того, відповідач вказує, що позивач має для мешкання ізольовану трьохкімнатну квартиру за адресою реєстрації де є власником частки відповідно до приватизації житла сумісно з батьками. Батьки позивача мають у власності заміський житловий будинок де фактично мешкають. Тобто квартира є у розпорядженні позивача в цілому. За таких обставин позивачу є де жити. Крім того, не погоджуючись з позовом відповідач зазначила, що відповідно до рішення суду спірний будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, який було поділено і за кожним визначено по 1\\2 частині, але ці частки є ідеальними і стосуються часток у праві власності на будинок, а не часток у майні та порядок користування будинком чи поділ будинку позивачем не визначався, а без визначення конкретного приміщення у будинку, яке має відповідати частці [PERSON], та повністю відокремлено від відповідача з дітьми помешкання, вселення позивача у будинок на цей час неможливо. Також відповідач пояснила, що [PERSON] не є членом сімї, бо шлюб між ними розірвано, за обставин поганого ставлення [PERSON] до відповідача, дітей, сімейних стосунків - на цей час сумісне проживання є неможливим, та відповідач не бажає, що позивач мешкав разом з ними. У судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], яка зазначила, що знає родину [PERSON] майже 17 років. В останній час їй відомо, що [PERSON] спричиняв тілесні ушкодження [PERSON]. Також свідку відомо, що [PERSON] сам пішов з будинку в іншу родину, а також вивіз всі речі з будинку. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, свідка, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, та не заперечується сторонами по справі, що сторони перебували у шлюбі з 1998 року по 2013 рік. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року було визнано право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок літ. «Ж-2», загальною площею 199,8 кв. м., житловою площею 104,4 кв. м. з надвірними будівлями - гаражем літ. «Е», хвірткою № 2 та огорожею № 3, розташований у м. Харкові, вул.. Петрозаводська, 56-В. А також, в порядку поділу майна подружжя було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку літ. «Ж-2», загальною площею 199,8 кв. м., житловою площею 104,4 кв. м. з надвірними будівлями - гаражем літ. «Е», хвірткою № 2 та огорожею № 3, розташований у м. Харкові, вул.. Петрозаводська, 56-В, іншу 1/2 частину будинку літ. «Ж-2», загальною площею 199,8 кв. м., житловою площею 104,4 кв. м. з надвірними будівлями - гаражем літ. «Е», хвірткою № 2 та огорожею № 3, розташованого у м. Харкові, вул.. Петрозаводська, 56-В залишено у власності [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року було залишено без змін. Судом встановлено, що зазначений будинок належать відповідачу та позивачу на праві власності у розмірі по ? частині. Таким чином, відповідно до положень ст. 356 ЦК України, будинок за вищезазначеною адресою належить сторонам на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами ст. ст.\~316,\~321,\~391 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Ті обставини, що у сторін склалися неприязні стосунки, не можуть бути підставою для обмеження права користування позивача своїм майном та відмови у задоволенні позовних вимог та вселення позивача у будинок, що належить сторонам на праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що позивач не проживає у спільному будинку та даний факт не заперечувала відповідачка у судовому засіданні, право позивача на користування належному йому частини будинку порушено відповідачкою, яка змінила замки від вхідних дверях, хвіртки та не пускає позивача до будинку. Таким чином, суд вважає наявними перешкоди у користуванні позивачем належної йому на праві власності частиною будинку, в звязку з чим позовні вимоги про вселення позивача у житловий будинок, розташований за адресою: м. Харків, вул. Петрозаводська, 56-В, а також надання ключів від будинку. На підставі викладено,

Outcome: approved