Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказав, що 06.11.2011 року до нього завітав [PERSON] та замовив в нього товар - шини та диски. 11.11.2011 року відповідач по справі [PERSON] та позивач [PERSON], внаслідок попередньої домовленості, уклали договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач по справі [PERSON] отримав шини та диски. Позивач вказує, що шини та диски були належної якості, що підтверджено рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, а також висновком експертної установи Донецького інституту судових експертиз. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON], які є чоловіком та дружиною, поширювали відносно нього недостовірну інформацію, а саме про продавця неналежної якості товарів - шин та дисків, шахрая і таке інше, не маючи на це ніяких підтверджень. Позивач пов'язує поширення такої недостовірної інформації, що зв'язана з його підприємницькою діяльністю, з посяганням на його честь, гідність та ділову репутацію, внаслідок чого зазнав моральних страждань, які він оцінює в 20000,00 грн. Позивач вказує, що відповідачі по справі спільно діяли при розповсюдженні недостовірної інформації, а саме це виразилося в поширенні недостовірної інформації [PERSON], [PERSON] при продавцях та покупцях магазину, на шино монтажних станціях, в експертних установах, що призвело позбавлення його клієнтів та заподіяння йому моральної шкоди. А тому позивач звертається до суду з позовом, та прохає зобов'язати відповідачів спростувати не достовірну інформацію через засіб масової інформації та стягнути на його користь моральну шкоду 20000,00 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав, вимагав від відповідачів вибачення перед ним та особами, що їм була донесена недостовірна інформації, а також стягнути моральну шкоду 20000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилався на рішення Кремінського районного суду від 15.08.2012 року, яке набрало законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду 05.08.2013 року. Вказаними рішенням суду відповідачу [PERSON] у задоволенні позову про повернення товару неналежної якості відмовлено, встановлено, що дисбаланс виник внаслідок неналежного кріплення [PERSON] шин та дисків. Це підтверджено і висновком експертизи Донецького інституту. Позивач наголошує, що внаслідок того, що у відповідачів по справі не було підтверджених даних щодо неякісності шин та дисків, відповідачі не мали право поширювати таку інформацію серед продавців, покупців магазину, на шино монтажних станціях. Оскільки жодних довідок відповідачі не мали, то і поширювати таку інформацію позивач вважає відповідачі не могли. Оскільки ризик втрати покупців та погана репутація підприємця морально на нього вплинули, прохає стягнути шкоду у сумі 20000,00 грн. та спростувати недостовірну інформацію. Представник позивача в судовому засіданні позицію позивача підтримала повністю, прохала позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала та вказала, що ніяких скарг до книги відгуків та пропозицій не писала, інформацію недостовірну не поширювала, вважає, що позивач по справі має на меті наживу, вони помилково заявили вимоги про повернення товару неналежної якості, їм потрібно було б заявляти про повернення товару належної якості. Вказала, що при виникненні конфліктної ситуації, покупець, який був присутній при ній, вийшов з магазину. Підтвердила, що дійсно з чоловіком [PERSON] їздили на шино монтажні станції Автодом та ПП [PERSON], на останній прохали надати довідку про неякісність товару. Відповідач вважає, що вона реалізувала своє право, передбачене ст. 40 Конституції України. А тому прохає відмовити у позові повністю. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вказав, що відповідач реалізував своє право, передбачене Конституцією. Також вказав, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем а також те, що внаслідок цього було порушеного його особисті немайнові права. А тому прохає відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що був продавцем магазину Автореал. Відповідач [PERSON] замовив комплект шин та дисків. Через 5 днів він забрав їх з магазину, товар перевіряли. В цей же день відповідач [PERSON] повернув гайки кріплення дисків. Претензій до товару в нього не було. Через деякий час відповідач повернув диски, вони вже мали механічні пошкодження. Відповідач [PERSON] у присутності покупців сказав, що шини та диски неякісні, а тому вимагає повернення коштів. Також свідок повідомив, що приїздила також [PERSON], бігала по магазину, вимагала книгу скарг, ображала [PERSON], називала його шахраєм, начебто він її обманює, погрожувала йому. Відповідач [PERSON] говорила, що позивач не має права працювати підприємцем. Внаслідок ситуації, що склалася, відвідувачі магазину відмовилися від покупок та вийшли з магазину. [PERSON] також повідомив, що в магазині було дві перевірки, всі за заявами [PERSON] Свідок вважає, що внаслідок ситуації, що склалася, позивач душевно страждав і це було по ньому видно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що працює на СТО Автодом. Відповідачі приїздили з метою балансування та встановлення шин та дисків на автомобіль. Шино комплект був перевірений, ніякого дисбалансу не було. Свідок особисто керував автомобілем на цих шинах та дисках, ніяких зауважень у нього не було. Відповідачі розповідали про неякісність товару, в них б'є кермо і взагалі такі шини та диски не можуть використовуватися на авто. За результатами балансування відповідачам видана довідка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що був відвідувачем магазину на час виникнення спірної ситуації відносно шин та дисків, чув, що між сторонами по справі виникла сварка. Свідок вказує, що саме [PERSON] кричала та ображала [PERSON], говорила, що він продав їм товар неналежної якості. Внаслідок того, що в магазині відбувалися вищевказані події, свідок пішов з нього. Крім нього і інші відвідувачі також вийшли з магазину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що відповідачі приїздили до нього неодноразово, перший раз це було в 2011 році. При перевірці шин та дисків недоліків не виявлено. Останнього разу відповідачі прохали видати довідку заднім числом, яка свідчила б про неякісність товару, хоча раніше свідок проводив перевірку шинокомплекту. Свідок вказує, що ним було відмовлено у видачі такої довідки. Відповідачі по справі повідомляли йому, що позивач по справі продав товар неналежної якості, ввів їх в оману. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON] [PERSON]; свідчення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Луганської області від 05.08.2013 року (а.с. 77) апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Кремінського районного суду від 15.08.2012 року залишено без змін. Рішенням суду від 15.08.2012 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про повернення сплаченої суми за товар неналежної якості, відшкодування моральної шкоди та стягнення десятикратної вартості товару до Державного бюджету України відмовлено за необґрунтованості. Таким чином, рішеннями судів підтверджено, що порушення Закону України «Про захист прав споживачів» при продажу товару відповідачу [PERSON] з боку позивача [PERSON] не було, тобто - товар належної якості. Суд враховує при рішення Кремінського суду від 15.08.2012 року та рішення Апеляційного суду Луганської області від 05.08.2013 року, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 62 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній справі, яка набрала законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Таким чином, відповідно до вищевказаних рішень, встановлено, що товар є належної якості, порушення ЗУ «Про захист прав споживачів» не відбулося, а тому інформація відносно неякісності товару не підтверджена. Відповідно до рішення Апеляційного суду від 05.08.2013 року [PERSON] неналежними засобами кріпив диски, внаслідок чого могли виникати такі дисбаланси. Постанову про відмову у порушенні кримінальної справи (а.с. 89-90), довідку ПП [PERSON] (а.с. 91), довідку ПП Автодом-Сервіс (а.с. 92), ухвалу (а.с. 94-95), ухвалу (а.с. 96) суд до уваги не приймає, оскільки постанова, довідки покладені описані в рішенні від 15.05.2012 року, довідки покладені в основу рішення, а тому суд вважає, не має підстав для їх дослідження. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію фізичної-особи підприємця (а.с. 97) позивач є приватним підприємцем з 23.07.2004 року. Суд також не приймає до уваги сертифікати відповідності, лист (а.с. 98-100, 101), рішеннями судів першої інстанції та апеляційної інстанції якість товару підтверджена. Посилання позивача на книгу відгуків та пропозицій (а.с. 102-103), а також на звернення до Інспекції з питань захисту прав споживачів, Рубіжанської міської ради, Рубіжансько МВ ГУМВС суд також не приймає, оскільки дійсно, як зауважила сторона відповідачів, тут відбулася реалізація ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Разом з тим, свідки в судовому засіданні підтвердили поширення інформації щодо неналежної якості товару - шин та дисків, щодо шахрайства та обману зі сторони [PERSON] по відношенню до [PERSON], оскільки свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що відповідачі по справі в присутності продавців та відвідувачів магазину Автореал повідомляли про неякісність товару, про шахрайство та обман зі сторони продавця, внаслідок чого відвідувачі магазину вийшли з нього. При цьому лідируючу позицію при поширенні такої інформації займала саме відповідач [PERSON] Цю обставину частково визнала й відповідач [PERSON], яка в своїх поясненнях вказала, що на момент суперечки в магазині була одна людина, вона одразу вийшла. [PERSON] також повідомив, що відповідач [PERSON] кричала та ображала безпосередньо [PERSON] Таким чином, свідок підтвердив розповсюдження інформації відносно якості шин та відносно особи позивача [PERSON] Суд також зважає на свідчення [PERSON], який повідомив, що відповідача приїздила разом на ПП Автодом для балансування та встановлення шино комплектів. Відповідачі повідомляли про неякісність товару на ПП Автодом, незважаючи на висновок, що дав ПП Автодом. Таким чином, на ПП Автодом відповідачами поширювалася інформація відносно неякісності шин та дисків. При цьому у суду склалося враження, що в даному випадку інформацію поширював більше відповідач [PERSON] Свідок [PERSON] підтвердив, що між сторонами по справі відбулася сварка, відповідач [PERSON] кричала та ображала [PERSON], називала його брехуном та шахраєм, після сварки він одразу вийшов з магазину, після нього також вийшли інші відвідувачі магазину, яких свідок не знав. З огляду на свідчення в даному випадку [PERSON] більше поширювала інформацію, ніж [PERSON] Таким чином, поширення інформації в магазині серед відвідувачів відносно неякісності шин та дисків свідком підтверджена. Суд вважає також підтвердженим і поширення інформації на території ПП [PERSON], що підтверджено свідченнями [PERSON], який вказав, що відповідачі приїздили до нього декілька раз, останнього разу прохали видати довідку заднім числом, де вказати, що товар є неякісним. У видачі такої довідки свідком було відмовлено, оскільки ніяких недоліків не було. Свідок вказав, що відповідачі повідомляли, що позивач продав товар неякісний. При цьому спочатку з автомобіля вийшов відповідач [PERSON], через деякий час вийшла й [PERSON], яка і в більшій мірі поширювала інформацію відносно неякісності шин та дисків. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. А тому поширення інформації доведено показаннями свідків. Позивач в своїй заяві вказує про солідарну відповідальність відповідачів, посилаючись на ту обставину, що відповідачі сукупними діями або діями з єдиним наміром заподіяли йому матеріальну шкоду. Хоча, на перший погляд, дії відповідачів і є спільними - спільно приїздили, спільно поширювали інформацію, але при аналізі показань свідків та пояснень сторін по справі, суд прийшов до висновку, що відповідачі хоча і приїздила до магазину та станцій технічного огляду разом, були обоє присутні при поширенні інформації, але домінуючу позицію при поширенні відносно неякісності товару та відносно особи позивача мала саме відповідач [PERSON], а тому суд вважає, що нею інформації повідомлена більшій кількості людей та у більшому обсязі, ніж відповідачем [PERSON] А тому, на думку суду, відповідальність є не солідарною, а є частковою. Суд погоджується з посиланням сторони відповідачів на положення ст. 277 ЦК України, згідно якої позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Разом з тим і відповідачі по справі повинні довести, що поширена інформація є не достовірною. Оцінивши свідчення свідків та пояснення сторін по справі, у суду немає підстав не довіряти таким свідченням, оскільки сам факт поширення інформації не є підставою для її спростування, а лише поширення інформації, що є недостовірною, тягне за собою її спростування. А тому факт поширення інформації відносно неякісності товару - шин та дисків, та відносно шахрайства та брехні зі сторони позивача в судовому засіданні доведена повністю. Відповідачі, в свою чергу, спростовуючи факт поширення такої інформації, обов'язок по доведенню достовірності такої інформації, відповідно до ст. 277 ЦК України, не виконали - жодного доказу відносно достовірності поширеної ними інформації не надали. При цьому позивач як в позовній заяві, такі в поясненнях послався на докази, рішення судів першої та апеляційної інстанції, якими заяви про неякісність товару з боку [PERSON] спростовано. Неякісність товару спростовано і висновком Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз та експертних досліджень, отриманого на підставі ухвали суду від 03.12.2012 року, який покладено в основу рішення апеляційного суду від 05.08.2013 року, якість товару підтверджена. Таким чином, сторони по справі мали виконати як загальні вимоги ст. 60 ЦПК України щодо обов'язку доказування обставин, на які вони посилаються, такі спеціальні, передбачені ст. 277 ЦК України. Сторона відповідача ніяких доказів достовірності інформації суду не навела, хоча ч. 2 ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Жодного доказу достовірності поширеної інформації відповідачі не надали. Ніякого підтвердження неналежної якості товару на момент поширення відповідачами інформації фізичним особам стороною відповідача не надано, а тому і поширювати непідтверджену інформацію фізичним особам вони права не мали. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, передбаченому ЦПК України, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 24 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до зміст уст 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності фізичної особи та ділової репутації юридичної особи. Під приниженням честі та гідності фізичної особи слід розуміти поширення недостовірної інформації про таку особу, що призвело до фізичних чи душевних страждань. Суд погоджується з твердженням позивача, що внаслідок поширення відносно нього недостовірної інформації відбулося приниження його честі та гідності, постраждала ділова репутація. Внаслідок того, що фізична особа є підприємцем, то поширення недостовірної інформації відносно безпосередньої підприємницької діяльності, яка спрямована на отримання прибутку призвело до приниження ділової репутації. Суд враховує також і тривалий характер заподіяння душевних страждань. Починаючи з кінця 2011 року інформація відповідачами про неналежну якість товару та про обман з боку продавця поширена, але на даний час не спростована. Оскільки розповсюдження інформації пов'язано з безпосередньою трудовою діяльністю, отримання доходу, то суд вважає, що моральна шкода була заподіяна позивачеві. Але, разом з тим, вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем на суму 20000 грн. заявлені завищено, а тому суд вважає за потрібне зменшити розмір морального відшкодування, враховуючи характер та тривалість душевних страждань. Відповідно до ст. 216 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. Враховуючи часткову відповідальність за поширення недостовірної інформації, що призвело до приниження честі гідності та ділової репутації, внаслідок чого було заподіяно моральну шкоду, характер та тривалість страждань, ступінь зниження престижу та ділової репутації та факт не спростування поширення недостовірної інформації, суд вважає, що задоволенню підлягає сума в 3000,00 грн., при цьому частка відповідача [PERSON] складатиме 2500,00 грн., а відповідача [PERSON] - 500,0 грн. З врахуванням положення ст. 88 ЦПК України позивачем сплачено 458,80 грн. судового збору та 1500,00 витрат на правову допомогу, а разом 1958,80 грн. (3000 грн. х 458,80 грн. / 20000грн. = 300 грн.), а тому стягненню підлягають 300,00 грн. , а з врахуванням часток 240 грн. з відповідача [PERSON] та 60 грн. з відповідача [PERSON] А тому загальна сума стягнення з відповідача [PERSON] складає 560 грн., а з відповідача [PERSON] 2740 грн. В задоволенні заявлених вимог про спростування недостовірної інформації шляхом спростування її через регіональний засіб масової інформації суд вважає за потрібне відмовити, оскільки відповідно до постанови ПВСУ № 1 від 27.02.2009 року спростування такої інформації здійснюється той самий спосіб, в який вона була поширена. Оскільки така інформація через засіб масової інформації не поширювалася, то і спростуванню в такий спосіб не підлягає. Суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі по справі інформацію відносно якості товару, особи продавця поширювали. Це підтверджено свідченнями свідків, поясненнями сторін. Позивач довів як поширення інформації, так і порушення його особистих немайнових прав - право на захист честі, гідності та ділової репутації, що передбачено нормами КУ, а тому вимоги ст. 277 ЦК України виконав. Відповідачі в свою чергу жодних доказів на підтвердження достовірності поширеної інформації не надали. Не зважаючи на це, суд вважає, що недостовірність інформації підтверджена також рішеннями Кремінського районного суду та рішенням Апеляційного суду Луганської області, висновком експерта, яким обґрунтовано рішення та покладено в його основу. А тому жодного підтвердження достовірності поширеної інформації як на момент поширення, так і на даний час суду не надано. А тому суд вважає за потрібне частково задовольнити позовні вимоги, стягнути моральну шкоду та судові витрати у розмірі 2740 грн. з [PERSON] та моральну шкоду та судові витрати 560 грн. з [PERSON] В іншій частині вимог відмовити за недоведеністю. Повний текст рішення суду виготовлено 18.02.2014 року

Outcome: partial