Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 50000 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що Верховним Судом при розгляді запиту на інформацію у справі №296/8050/16-а допущені порушення прав людини на доступ до публічної інформації. Зокрема вказав, що відповідь на запит на інформацію надана із порушенням норм Закону України «Про доступ до публічної інформації». У звязку із неправомірними діями суду позивач зазнав душевних страждань та погіршився його стан здоровя. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 03.12.2018 року цивільну справу передано на розгляд до Печерського районного суду міста Києва. Постановою Житомирського апеляційного суду від 16.01.2019 року вищезазначену ухвалу суду скасовано, а матеріали позовної заяви направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 04.02.2019 року позовну заяву залишено без руху. На виконання вищезазначеної ухвали 07.02.2019 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 11.02.2019 року у цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. 05.03.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позову відмовити. 06.03.2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 11.03.2019 року у звязку з надходженням від позивача заяви про відвід судді, зупинено провадження по справі та справу передано на розгляд іншому судді. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2019 року відмовлено у задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід судді. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2019 року відмовлено в ухваленні додаткового рішення за заявою [PERSON] Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 21.03.2019 року поновлено провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що листом Верховного Суду від 10.09.2018 року вих. №158/0/18-18 у відповідь на запит [PERSON] від 03.09.2018 року, що надійшов до Верховного Суду 06.09.2018 року стосовно інформації у справі №296/8050/16-а надано копії: протоколу від 03.04.2018 року автоматизованого розподілу клопотання від 29.03.2018 року (вх. №1665/0/251-18); протоколу від 14.05.2018 року автоматизованого розподілу клопотання від 08.05.2018 року (вх. №3435/0/251-18); протоколу від 16.07.2018 року про неможливість здійснення автоматизованого розподілу клопотання від 11.07.2018 року (вх. №5871/0/251-18); протоколу від 20.08.2018 року автоматизованого розподілу клопотання від 11.07.2018 року (вх. №5871/0/251-18); протоколу від 18.07.2018 року про неможливість здійснення автоматизованого розподілу клопотання від 13.07.2018 року (вх. №5919/0/251-18); протоколу від 20.08.2018 року автоматизованого розподілу клопотання від 13.07.2018 року (вх. №5919/0/251-18). Також повідомлено, що копію ухвали [PERSON] Верховного Суду, прийнятої за результатами розгляду клопотання від 11.07.2018 року, направлено на адресу заявника 05.09.2018 року (вих. №3156/0/252-18). Крім того, листом Верховного Суду від 18.10.2018 року вих. №2503/0/2-18 надано ґрунтовну відповідь [PERSON] на його скарги від 14 та 15 вересня 2018 року. Відповідно до вищезазначеного листа позивача повідомлено щодо: уповноважених осіб, які мають право надавати відповіді на запити на інформацію; інформації про облік запиту на інформацію від 3 та 4 вересня 2018 року у вхідній та вихідній документації наданій у відповіді від 7 та 11 вересня 2018 року; ненадання протоколів автоматизованого розподілу заяв про перегляд судових рішень, поданих у 2017 році до Верховного Суду України; надання неповної інформації (в частині оформлення протоколів); незаконних дій «авторозподіл не відбувся» та «авторозподіл відбувся через місяць після подання клопотання»; копій судового рішення за результатами розгляду клопотань від 11, 13 та 16 липня 2018 року. Також на\~усний запит\~[PERSON],\~яка є\~представником за\~довіреністю [PERSON], від 22.10.2018 року листом Верховного Суду від 25.10.2018 року вих. №2569/0/2-18 надано наступну інформацію. Листом від 09.10.2018 року №2404/0/2-18 за підписом керівника апарату Верховного Суду заявнику надано відповідь на скаргу від 11.09.2018 року у справі №296/3557/16-а (вх. №863/0/15-18 від 14 вересня); листом від 12 жовтня ц.р. №2458/0/2-18 на скаргу від 11 вересня у справі №296/1155/13-а (вх. №862/0/15-18 від 14 вересня); листом від 17 жовтня ц.р. №2486/0/2-18 на скаргу від 11 вересня у справі №296/10376/16-а (вх. №865/0/15-18 від 17 вересня); листом від 17 жовтня ц.р. №2487/0/2-18 на скаргу у справі №296/1155/13-а, що надійшла до Верховного Суду 19 вересня 2018 року (вх. №876/0/15-18), яку заявником повторно надіслано 24 вересня (вх. №876/1/15-18); листом від 18 жовтня ц.р. №2503/0/2-18 на скарги від 15 вересня у справі №296/10376/16-а (вх. №877/0/15-18 від 19 вересня) та від 14 вересня у справі №296/8050/16-а (вх. №878/0/15-18 від 19 вересня 2018 року). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоди та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 9 вищезазначеної постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне (за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого) спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Разом з тим, в позовній заяві відсутні будь-які належні, допустимі, достатні та достовірні докази фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу діями Верховного Суду було завдано моральну шкоди, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Крім того, позивач у своєму позові не навела, з яких саме міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Обовязковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст.1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що підтверджували б факт протиправності у діях Верховного Суду при наданні відповіді на запит на інформацію та скаргу. Навпаки, як вбачається з матеріалів справи, Верховним Судом розглянуто запит на інформацію та скаргу позивача у межах своєї компетенції, відповідно до вимог чинного законодавства та надано повну та вичерпну відповідь по суті поставлених позивачем питань. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень. Таким чином, позовні вимоги позивача є безпідставними та не підлягають до задоволення у повному обсязі, оскільки фактичні обставини засвідчують наявність належного виконання Верховним Судом обовязку, передбаченого вимогами закону із дотриманням встановленого порядку.

Outcome: dismissed