Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 19.07.2013 перебуває у шлюбі з відповідачем, від подружнього життя вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб існує лише формально, між сторонами припинено подружні стосунки, тривалий час позивач проживає окремо, відновлення подружніх стосунків позивач вважає неможливим. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Позивач в підготовче засідання не з`явився, в заяві просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в підготовчезасідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 19.07.2013 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON].. Сторони від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні стосунки сторони припинили, сім`я фактично припинила своє існування і носить формальний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, судом встановлено, що сторони не перебувають у фактичних шлюбних стосунках, мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дитини. Отже, проаналізувавши зазначені вимоги закону, взявши до уваги фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 24, 110, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved