Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на несумісність характерів сторін та втрату ними взаємних почуттів, що притаманні подружжю, просив суд розірвати шлюб, що укладено між сторонами 02 серпня 1996 року. Додатково позивач зауважив про те, що від такого шлюбу сторони мають дві дитини, одна з яких є неповнолітньою. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач звернулася до суду з заявою у якій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Встановивши наведені обставини провадження та розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності сторін, на підставі наданих ними письмових пояснень та доказів. Так, проаналізувавши надані до суду письмові докази суд вбачає, що 02 серпня 1996 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Відділом РАГС виконкому Київської районної ради народних депутатів м. Одеси було зареєстровано актовий запис №540 від 02 серпня 1996 року. Вказані обставини випливають зі змісту Свідоцтва про шлюб (бланк серії [NUMBER]), оригінал якого долучено до матеріалів справи (а.с. 9). Згідно актових записів про народження №41 від 20 січня 1998 року та №453 від 25 квітня 2000 року, у сторін народились спільні діти, [PERSON], яка на час розгляду справи є повнолітньою, та [PERSON], що на час розгляду справи повноліття не досяг. Вказані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження. Відповідно до наданих позивачем пояснень та викладених обставин, що були визнані відповідачем, сторони прийшли до переконання про несумісність характерів та втрату ними взаємних почуттів що притаманні подружжю у зв'язку з чим на час розгляду справи спільне господарство не ведуть та переконані у неможливості збереження між ними шлюбних відносин, що фактично припинені вже тривалий час. Відповідно до положень ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Так, подружжя яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Крім того шлюб розривається органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою одного із подружжя, якщо другий із подружжя визнаний безвісно відсутнім або недієздатним. У інших випадках питання про розірвання шлюбу, у якому подружжя має спільних дітей належить до компетенції суду: відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, без обмеження щодо наявності чи відсутності у подружжя спільних дітей. Вказані вище фактичні обставини свідчать про те, що сторони на час розгляду справи судом мають неповнолітню дитину, яка проживають з відповідачем, та позбавлені можливості розірвати шлюб у позасудовому порядку. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Виходячи з викладених обставин, враховуючи те, що надані сторонами заяви свідчать про дійсну волю сторін на розірвання шлюбу суд доходить висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, та необхідність задоволення вимог позову у повному обсязі. При цьому відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд, вирішуючи справу по суті має у своєму рішенні розподілити між сторонами судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею за розгляд вимоги про розірвання шлюбу судовий збір в розмірі 551,20 грн.,

Outcome: approved