Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» з 11.06.2012 року по 18.05.2018 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2018 року по цивільній справі №335/5656/18 було стягнено з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь [PERSON] заборгованість по нараховані, але не виплаченій заробітній платі та вихідну допомогу при звільненні станом на 11.06.2018 року у розмірі 73220,69 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2018 року по 19.06.2018 року у розмірі 8911,14 грн. Остаточний розрахунок з позивачем було проведено 28.02.2019 рокую Посилаючись на наявну затримку в розрахунку за період з 20.06.2018 року по 27.02.2019 року, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки у розрахунку у розмірі 74259,50 грн. Також просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2800,00 грн. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач зазначає, що розмір середнього заробітку у розмірі 74259,50 грн. визначений позивачем без виключення сум відрахувань, податків та зборів. Посилаючись на те, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі у зв`язку з чим відсутня його вина у затримці виплати заробітної плати, просить у задоволені позову відмовити. Крім того, представник відповідача вважає, що підготовка позовної заяви про стягнення заробітної плати не є складною, оформлення процесуальних документів не потребувало значної затрати часу, посилаючись на що просить зменшити орієнтовний розрахунок витрат на послуги адвоката по зазначеній справі. Сторони в судове засідання надали заяви про проведення судового засідання без їх участі. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] з 11.06.2012 року по 18.05.2018 року працював у ПАТ «Запоріжжяобленерго». Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2018 року по справі №335/5656/18 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та вихідній допомозі при звільненні станом на 11 червня 2018 р. у розмірі 73 220 (сімдесят три тисячі двісті двадцять) грн. 69 коп. без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 травня 2018 р. по 19 червня 2018 р. в розмірі 8911 (вісім тисяч дев`ятсот одинадцять) гривень 14 копійок. Відповідно до ст. 47 ч. 1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 116 ч. 1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивач зазначає, що заборгованість по заробітній платі сплачена повністю 28.02.2019 року. Вказане твердження відповідачем не спростовано. Відповідно до ст. 117 ч. 1 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже наявна затримка у розрахунку з позивачем за період з 20.06.2018 року по 27.02.2019 року, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 74259,50 грн. з розрахунку: 175 р.д. (з 20.06.2018 року по 27.02.2019 року) х 424,30 грн. (середньоденна заробітна плата позивача встановлена рішенням суду по справі №335/5656/18). При цьому, пунктом 6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надані роз`яснення, що, задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі № 359/10023/16-ц дійшов висновку, що суд має визначати суму середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Проте в рішенні, яке перебувало на виконанні, суд не зазначив, що сума середнього заробітку стягнена без урахування (утримання) податків і зборів. Системний аналіз законодавства дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюються без віднімання сум податків і зборів. Останні підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення, унаслідок чого виплачена працівнику сума зменшується на суму податків і зборів. Таке відрахування податків й обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становища працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, з якої також відраховувалися б податки та збори. Отже, згідно вказаного правового висновку, і зарплата, і середній заробіток, які стягуються судом на користь працівника з роботодавця мають зазначатись судом без виключення з них податків і зборів, які сплачуються роботодавцем під час виконання рішення суду. За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку у розмірі 74259,50 грн., яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2800,00 грн., суд виходить з такого. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено: договором про надання правової допомоги від 11.03.2019 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордером, квитанціями, розрахунком витрат на правову допомогу. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 2000,00 грн. Оскільки, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. що підтверджується квитанцією у матеріалах справи, то судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial