Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] суду пояснив, що позивач надав житлово-комунальні послуги відповідачу, однак останній грошові кошти за них не сплатив. З урахуванням спливу строків позовної давності в частині вимог позивача, останній просив стягнути на його користь заборгованість за період з 05 травня 2013 року по 31 грудня 2013 року у розмірі 3918,39 грн. з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат. У судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснив, що проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки позовна заява подана після спливу строків позовної давності. Також зазначив, що жодних договірних відносин з відповідачем не має. Окрім того, відповідачем не надано доказів того, що комунальні послуги надавались саме в тому об`ємі, який вказує останній. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11). Житлово-експлуатаційною організацією, яка приймала вказаний будинок для його обслуговування була ТОВ «Рада», що підтверджується в акті державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Відповідно до установчого договору про створення та діяльність ТОВ «Рада 2» від 11.09.2002 ТОВ «Рада 2» є правонаступником прав і обов`язків ТОВ «Рада» в частині договірних відносин стосовно обслуговування будинків: [ADDRESS] та [ADDRESS] Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно із ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проаналізувавши матеріали справи, суд зазначає, що представником позивача надані достатні докази того, що ТОВ «Рада 2» є житлово-комунальною організацією, яка обслуговувала будинок [ADDRESS] та була виконавцем житлово-комунальних послуг, які надавались власникам квартир зазначеного будинку, в тому числі відповідачу, який є власником квартири № 70 у вказаному будинку. Разом з тим, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень. Так, вказуючи, що житлово-комунальні послуги позивачем в його квартирі не надавались, відповідач в обґрунтування цього не надав жодних доказів, зокрема доказів звернення в установленому законом порядку з претензіями щодо ненадання або надання неякісних житлово-комунальних послуг для вжиття відповідних заходів реагування. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, які він фактично отримав, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 256 та 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Так, відповідачем була подана заява про застосування строків позовної давності, оскільки вимоги позивача з січня 2008 року по травень 2013 року виходять за межі три річної позовної давності (а.с. 28). Судом встановлено, що ТОВ «Рада 2» зверталось до Дарницького районного суду м. Києва до [PERSON] про видачу судового наказу 05.05.2016 (дата реєстрації 06.05.2016) (а.с. 67), а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за період з 05.05.2013 по 31.12.2013 у розмірі 3918,39 грн., з урахуванням 3 % річних у розмірі 595,71 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5,58 грн., підлягають задоволенню. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 30.10.2013 по справі № 6-59цс13. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved