Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з означеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: вул. Крилова, 5, с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області. У вказаному будинку з його дозволу були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є близькими родичами колишньої дружини позивача [PERSON] та які з 2011 року за адресою реєстрації не проживають. Тому, з урахуванням уточнень, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним будинком та зняти їх з реєстраційного обліку. Позивач надав заяву згідно якої просить розглядати позов за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідачі у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. В судовому засіданні судом здійснено заміну третьої особи з Відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Новомосковського районного відділення Державної міграційної служби України на Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, представник якого в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 23 серпня 2002 року належить домоволодіння, розташоване за адресою: вул.Крилова, 5, с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області /а.с.9, 13/. Також у вказаному домоволодінні, згідно довідок ГУ ДМС України в Дніпропетровської області з 18 серпня 2007 року зареєстрована [PERSON], з 20 січня 2009 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстрованими, або знятими з реєстрації за вказаною адресою не значаться. Як вбачається з актів комісії у складі Депутата Орлівщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, мешканців прилеглих будинків від 12 листопада 2012, 21 лютого 2013 року, 10 лютого 2015 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в будинку, за адресою: вул. Крилова, 5, с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області не мешкають з 2011 року. При цьому, згідно свідоцтва про народження, [PERSON], [PERSON] є дітьми [PERSON], У відповідності до довідки Виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 382, № 410 [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: вул.Крилова, 5, с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області зареєстровані, однак не мешкають. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: вул. Крилова, 5, с.Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, відповідач не проживає більше року, а лише зареєстрований в ньому. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідачів щодо користування будинком позивача, матеріали справи свідчать про відсутність відповідачів у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 1 рік. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Водночас, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині визнання такими, що втратили право користування [PERSON], [PERSON], оскільки згідно даних органу, на якого покладено обов`язок з реєстрації фізичних осіб - ГУ ДМС України, означені особи зареєстрованими чи знятими з реєстрації за вказаною адресою не значаться. Крім того, суд вважає за необхідне відмовити в частині позову щодо зобов`язання ГУ ДМС України зняти з реєстрації відповідачів із спірного приміщення, оскільки процедура зняття з реєстрації громадян України визначена законодавчими актами і проводиться на підставі відповідних документів, якими є в тому числі і рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування. Доказів порушення прав позивача в частині відмови в проведенні зняття з реєстраційного обліку матеріали справи не містять. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах.

Outcome: partial