Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що Службою у справах дітей та сім'ї Фастівської районної державної адміністрації було вивчено питання утримання та виховання [PERSON], [INFO], малолітнього [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO]. В ході перевірки було встановлено, що [PERSON] є біологічною матір»ю двох дітей: [PERSON] та [PERSON]. Батько дітей - [PERSON], помер [INFO] року. Мати передбачених законом обов'язків щодо виховання, розвитку та забезпечення дітей не виконує. Діти перебувають на утриманні рідної сестри - [PERSON], яка на вихідні та канікули забирає їх додому. На підставі зазначеного, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON], відносно малолітнього [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], стягнути з неї аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітної плати, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму щомісяця на кожну дитину, накласти заборону на відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в якому зареєстровані та проживають діти. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, повторно в судове засідання не з'явилася, не повідомивши про причини неявки, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами частини 1 статті 224 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення. Третя особа в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог ( стаття 11 ЦПК України ) встановив наступне. Відповідач [PERSON], [INFO] є біологічною матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним записом в свідоцтві про народження серії [NUMBER], виданого 22.09.2004 року та неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним записом в свідоцтві про народження серії [NUMBER], виданого 27.06.2001 року. (а.с.6,7). Батько дітей - [PERSON], помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 28 січня 2016 року. Відповідно до Висновку №06-21/2056 від 29.06.2016 року органу опіки та піклування Фастівської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітнього [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO], остання не виконує передбачених законом обов»язків щодо виховання та розвитку дітей, ні письмово ні усно їх долею не цікавиться, не утримує їх, не допомагає матеріально, не цікавиться станом здоров'я, не турбується про фізичний і духовний розвиток, тому визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.16-17). Відповідно характеристики [PERSON], [INFO] № 359 від 09.06.2016 року, останній проживає в трьохкімнатній квартирі в [ADDRESS], в багатодітній сім»ї, де виховувалося 7 дітей. Вихованням дитини займався батько, який помер у 2016 році, мати [PERSON] з січня 2010 року не проживає з дітьми, її місце перебування невідоме. Дитина навчається у Великополовецькій спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті I-II ступенів у 5 класі. На даний час, [PERSON] перебуває на утриманні сестри [PERSON], 1993 року народження, яка характеризується позитивно. (а.с.9). Згідно характеристики [PERSON], [INFO] № 360 від 09.06.2016 року, останній проживає в трьохкімнатній квартирі в [ADDRESS], в багатодітній сім»ї, де виховувалося 7 дітей. Вихованням дитини займався батько, який помер у 2016 році, мати [PERSON] з січня 2010 року не проживає з дітьми, її місце перебування невідоме. Дитина навчається у Великополовецькій спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті I-II ступенів у 8 класі. [PERSON] є дитиною-інвалідом 2 групи та на даний час перебуває на утриманні сестри [PERSON], 1993 року народження, яка характеризується позитивно. (а.с.10). Як вбачається із характеристики, [PERSON], [INFO], остання постійно зареєстрована і проживала в [ADDRESS]. [PERSON] проживала у цивільному шлюбі з [PERSON], з яким народили та виховували 7 дітей. [PERSON] зловживала алкоголем, не приділяла належної уваги дітям. З січня 2010 року, [PERSON] не проживає із дітьми, місце перебування її сільській раді не відоме, дітей до дня смерті утримував і виховував батько. (а.с.11). Згідно акту обстеження умов проживання, квартира [ADDRESS] розташована на 1 поверсі 2-х поверхового будинку, загальна площа квартири складає 44,2 кв.м., житлова площа - 31,2 кв.м.. Квартира знаходиться в незадовільному стані, не газифікована. Право власності на дану квартиру належить [PERSON], яка з 2010 року в квартирі не проживає, місце її перебування невідомо. (а.с.12). Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок №06-21/2056 від 29 червня 2016 року органу опіки та піклування Фастівської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов'язків. У судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього [PERSON] та неповнолітнього [PERSON]. Діти проживають та знаходиться на тимчасовому утриманні рідно сестри [PERSON]. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно відповідач по справі вихованням своїх дітей не займається і ухиляється від своїх обов'язків по їх утриманню та вихованню, не спілкується з ними і не проявляє до дітей щонайменшої батьківської турботи, тому вона повинна бути позбавлена батьківських прав відносно своїх синів. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в а. 7 п 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Отже, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча має таку можливість, так як є людиною працездатною, суд вважає за необхідне дану позовну вимогу задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, щомісячно, починаючи з 17.08.2016 року. Разом з тим, заява про забезпечення позову шляхом щодо накладення заборони на відчуження житлового будинку у формі визначеній частиною другою статті 151 ЦПК України не подавалася, відповідне клопотання під час розгляду справи позивачем заявлено не було. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, між тим жодного документального підтвердження того, що саме відповідачці належить квартира на праві власності не надано. З пояснень сторін, встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], проте остання не має правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру. Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог позивача забезпечення збалансованості інтересів інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, суд вважає, що вимога про накладення заборони на відчуження квартири [ADDRESS] не підлягає задоволенню. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: approved