Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якої зазначив, що відповідач за договором позики від 01 серпня 2019 року позичив у нього 15 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 серпня 2020 року. Проте відповідач обов`язок по поверненню боргу в установлений термін не виконав. З наведених причин позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 15 000 доларів США, а також стягнути з нього сплачений судовий збір. Ухвалою судді Скадовського районного суду Херсонської області від 01 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 16-17). В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, останнім подано заяву з проханням розглядати справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, спрямував заяву, в якій висловив позицію про визнання позову, просив розглядати справу без його участі. Не заперечував проти ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, згідно вимог статті 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що згідно розписки [PERSON] взяв у борг в [PERSON] кошти в сумі 15 000 доларів США та зобов`язався повернути в строк до 01 серпня 2020 року (а.с. 4). Абзацом 1 частини 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (стаття 1049 ЦК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та не спростовані відповідачем по справі. З огляду наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином позивачу з державного бюджету підлягають поверненню 2057,88 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви (4115,75 х 0,5 = 2057,88). Інша частина понесених нею витрат зі сплати судового збору в розмірі 2057,88 грн. відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved