Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсним договір №3042/340/467 від 31.07.2008 року про пайову участь у будівництві, який був укладений між сторонами, та предметом якого є спільна діяльність з метою досягнення спільних цілей, що пов'язані з: проектуванням, будівництвом та введенням в експлуатацію гаражного комплексу по [ADDRESS] В обґрунтування вимог позивач вказує, договором №3042/340/467 від 31.07.2008 року про пайову участь у будівництві визначено несправедливі умови щодо позивача, як споживача робіт і послуг, що ґрунтуються на обмеженні відповідальності відповідача та обмеженні прав позивача, як споживача послуг і робіт (статті 2 та 6 Договору). Також, договором надано право відповідачу, як виконавцю робіт і послуг, в односторонньому порядку змінювати характеристики об'єкту будівництва, що є предметом договору (п. 3.6.1, 4.1, 9.6 Договору), а крім того позивач вважає, що спірний договір вчинено відповідачем з перевищенням правосуб'єктності, оскільки згідно його умов відповідачем було отримано у довірче управління грошові кошти (майно) позивача. Таким чином позивача вважає, що договір №3042/340/467 від 31.07.2008 року про пайову участь у будівництві суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживача» та згідно ст. 18 цього закону (п. 2, 3, 16 ч. 3) вказані вище умови договору є несправедливими, на підставі чого позивач вимагає визнання такого договору недійсним. В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення, посилаючись на обставини та підстави, що викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 31.07.2008 року між [PERSON] та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» укладено договір №3042/340/467 про пайову участь у будівництві, який був укладений між сторонами, та предметом якого є спільна діяльність з метою досягнення спільних цілей, що пов'язані з: проектуванням, будівництвом та введенням в експлуатацію гаражного комплексу по [ADDRESS] Плановим строком виділення із спільного майна частки, що належить позивачу, є 4 квартал 2009 року (до 31.12.2009 року), плановий строк же завершення будівництва, яким вважають дату затвердження Акта державної приймальної комісії є 1 квартал 2010 року (до 31.03.2010 року). Внеском позивача у спільну діяльність є грошові кошти, що фактично внесені на рахунок відповідача у національній валюті у сумі еквівалентній 25000 доларів США за курсом національного банку України на дату оплати (п. 3.1, 3.4 Договору). Внеском відповідача у спільну діяльність є завершення будівництва об'єкту будівництва, що є спільною діяльністю, із залученням власних і сторонніх сил, трудових ресурсів, що мають професійні навички, кваліфікацію, ділову репутацію і ділові зв'язки, на підставі ліцензій, дозвільних документів, з використанням власних механізмів, обладнання, а також пайових та позичкових коштів юридичних і фізичних осіб, залучених відповідачем (п. 3.2 Договору). На виконання вказаних положень Договору позивач вніс до каси відповідача грошові кошти в сумі 121546,50 гривень (квитанції від 31.07.2088 року на суму 85218,00 та 36328,50 гривень). Натомість власні зобов'язання відповідач не виконав до цього часу. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що договором №3042/340/467 від 31.07.2008 року про пайову участь у будівництві визначено несправедливі умови щодо позивача, як споживача робіт і послуг, що ґрунтуються на обмеженні відповідальності відповідача та обмеженні прав позивача, як споживача послуг і робіт, а саме статтею 6 договору визначено, що ведення спільних справ учасників спільної діяльності здійснює відповідач, у зв'язку з чим, без довіреності і додаткових угод із позивачем здійснює представництво позивача перед третіми особами, веде бухгалтерський облік, укладає договори і вчиняє інші правочини, здійснює закупівлю матеріальних цінностей та вчиняє інші дії, та статтею 6 договору передбачена лише відповідальність позивача за порушення договірних зобов'язань, що пов'язані із внесенням грошових коштів у спільну діяльність, в той час як взагалі не передбачено відповідальності відповідача за невиконання чин неналежне виконання договірних зобов'язань, у тому числі, але не виключно щодо строків виконання умов договору та якості результатів спільної діяльності. Також, позивач вказує, що договором надано право відповідачу, як виконавцю робіт і послуг, в односторонньому порядку змінювати характеристики об'єкту будівництва, що є предметом договору (п. 3.6.1, 4.1, 9.6 Договору), в той час як жодні якісні і кількісні характеристики результатів спільної діяльності не визначено за оспорюваним правочином, з посиланням відповідач на типові та незмінні умови договору, а крім того позивач вважає, що спірний договір вчинено відповідачем з перевищенням правосуб'єктності, оскільки згідно його умов відповідачем було отримано у довірче управління грошові кошти (майно) позивача. Згідно частини 1 та 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Статтею 3 Цивільного кодексу України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Частиною 1 та 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Частиною 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. Частиною 6 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такий договір може бути визнаний недійсним в цілому. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що досліджені судом умови кредитного №3042/340/467 від 31.07.2008 року про пайову участь у будівництві є несправедливими, а отже можуть бути визнані недійсними, що в свою чергу зумовлює зміну інших положень договору, а тому суд, враховуючи вимоги позивача щодо такого, приходить до висновку про необхідність визнання такого договору недійсним в цілому. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ч. 2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи вищевикладене, суд, заслухавши пояснення позивача, надавши їм належну оцінку, оцінивши належність, допустимість та значення кожного доказу окремо та в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються нормами чинного законодавства, а тому є такими, що підлягають задоволенню, а отже договір №3042/340/467 від 31.07.2008 року про пайову участь у будівництві, який був укладений між сторонами, та предметом якого є спільна діяльність з метою досягнення спільних цілей, що пов'язані з: проектуванням, будівництвом та введенням в експлуатацію гаражного комплексу по вул. В.Коробкова (6-ої черги) в м. Феодосії, слід визнати недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved