Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що згідно рішення власників ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» від 27.07.2016 року було припинено повноваження директора товариства [PERSON] , звільнено його з посади, обрано нового директора [PERSON] , яким було проведено інвентаризацію всіх активів та зобов`язань товариства. Було встановлено, що колишній директор [PERSON] та його заступник [PERSON] завдали значних збитків товариству. Так, на початку 2012 року ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» згідно договорів №234/F-B-2, №235/F-B-2, №236/F-B-2, №237/F-B-2, №238/F-B-2, №239/F-B-2, №240/F-B-2, №241/F-B-2, №242/F-B-2, №243/F-B-2, №244/F-B-2, №245/F-B-2, №246/F-B-2, №247/F-B-2, №248/F-B-2, №249/F-B-2, №250/F-B-2 від 28.03.2012 року набуло прав інвестора за укладеними між Спільною діяльністю без створення юридичної особи між ЗАТ МІК «Інтерінвестсервіс» та Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм», в особі оператора, яким на підставі договору від 30.01.2004 року виступає ЗАТ МІК «Інтерінвестсервіс», та [PERSON] інвестиційними договорами №234- F, №235- F, №236- F, №237- F, №238- F, №239- F, №240- F, №241- F, №242- F, №243- F, №244- F, №245- F, №246- F, №247- F, №248- F, №249- F, №250- F, предметами яких були набуття інвестором прав власності на новозбудовані квартири та нежитлові приміщення в будинку [ADDRESS] . Внаслідок невиконання умов відповідних інвестиційних договорів наприкінці 2013 року початку 2014 року ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» було ініційовано звернення до Господарського суду міста Києва з позовами про визнання права власності на об`єкти інвестицій, зокрема: квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , № [NUMBER] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . За вказаними позовами були порушенні провадження у справах Господарського суду м.Києва, а у подальшому з метою забезпечення позовів судом були накладені арешти на відповідні об`єкти нерухомого майна. Однак, на початку 2016 року директор на той час [PERSON] без будь-яких пояснень та обгрунтувань звернувся до Господарського суду міста Києва з заявами про відмови від таких позовів та скасування накладених арештів. Жодного погодження з власниками (учасниками) товариства не здійснювалося. В подальшому було встановлено, що на протязі менше ніж місяця після зняття арешту відповідні об`єкти нерухомості почали набуватися у власність колишнім заступником - [PERSON] згідно договорів купівлі-продажу квартири від 28.04.2016, 25.05.2016, 22.04.2016, 14.07.2016, 20.05.2016, 08.04.2016, 12.04.2016, укладених між ТОВ «Пост Преміум» та [PERSON] . У зв`язку з цим директором позивача було подано заяву про вчинене кримінальне правопорушення, за якою 28.11.2013 року було розпочате кримінальне провадження №12013110000001229 щодо шахрайського заволодіння квартирами. За наслідками оскарження ними прийнятих Господарським судом відмов від позовів - ухвал про припинення проваджень та скасування арештів спірних квартир, відповідні ухвали були скасовані з направленням матеріалів на подальший розгляд до суду. У відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» як реєстрація так і скасування обмежень здійснюється на підставі судового рішення, тому скасування ухвал суду про скасування накладених арештів мало бути підставою для здійснення реєстраційних дій з поновлення запису про відповідні обтяження речових прав. Той факт, що встановлені ухвалами суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень. Враховуючи викладене, з метою захисту своїх прав, звернулися до суду з даним позовом та просять суд визнати спірні договори купівлі-продажу квартир недійсними, правовими підставами зазначили ст.ст.203, 215 ЦК України, обгрунтування - спірні договори були вчинені за наявності арешту на їх предмети продажу. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, обгрунтування позову, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Пост Преміум» позовні вимоги визнав, просив позов задовольнити. З матеріалів справи встановлено, що сторона відповідача ТОВ «Пост Преміум» за час знаходження справи в суді змінювала свою позицію щодо позовних вимог, а саме: під час першого розгляду даної справи заперечували щодо позовних вимог, просили відмовити в задоволенні позову; при даному розгляді справи - позовні вимоги визнали. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Заперечення обгрунтував тим, що відчуження спірних об`єктів відповідали вимогам законодавства, заборон на відчуження не було. Крім того, позивач не є стороною правочинів, не зазначив та не довів які його права та інтереси порушено спірними договорами. Просив врахувати наданий ними відзив на позов. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Вказана позовна заява зареєстрована в суді 13.07.2017 року. Згідно ухвали від 14.07.2017 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Ухвала про відкриття провадження оскаржувалася відповідачем [PERSON] і відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 14.09.2017 року ухвала від 14.07.2017 року залишена без змін. Відповідачем ТОВ «Пост Преміум» подано заперечення проти позову від 11.10.2017 року, в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідачем [PERSON] подані заперечення проти позову, відзив на позов. В процесі судових засідань стороні позивача давалися недоліки до позову, призначалася справа до підготовчого засідання, яке було закрите згідно ухвали від 13.11.2018 року та призначено справу до судового розгляду. 11.12.2018 року було постановлене судове рішення, відповідно якого в задоволенні позову відмовлено. Згідно постанови Київського апеляційного суду від 12.06.2019 року апеляційна скарга позивача залишена без задоволення, рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 11.12.2018 року залишено без змін. 19.02.2020 року Верховний Суд виніс постанову, відповідно до якої рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 11.12.2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12.06.2019 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції. В суді встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пост Преміум» та [PERSON] були укладені наступні договори: -12.04.2016 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., зареєстрований в реєстрі за №507; -08.04.2016 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., зареєстрований в реєстрі за №481; -20.05.2016 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., зареєстрований в реєстрі за №657; -22.04.2016 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., зареєстрований в реєстрі за №540; -14.07.2016 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., зареєстрований в реєстрі за №1172; -20.05.2016 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., зареєстрований в реєстрі за №649; -20.05.2016 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., зареєстрований в реєстрі за №653; -28.04.2016 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., зареєстрований в реєстрі за №581. Згідно вказаних договорів купівлі-продажу квартир ТОВ «Пост Преміум» продали спірні квартири, а [PERSON] отримав у власність спірні квартири. Право приватної власності продавця - ТОВ «Пост Преміум» на спірні квартири було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і підтверджувалося наступними правовстановлюючими документами: на квартиру [ADDRESS] - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , видане 09.07.2013 року; на квартиру [ADDRESS] - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , видане 09.07.2013 року; на квартиру [ADDRESS] - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , видане 12.07.2013 року; на квартиру [ADDRESS] - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , видане 12.07.2013 року; на квартиру [ADDRESS] - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , видане 12.07.2013 року; на квартиру [ADDRESS] - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , видане 09.07.2013 року; на квартиру [ADDRESS] - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , видане 09.07.2013 року; на квартиру [ADDRESS] - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , видане 09.07.2013 року. На підставі вищезазначених Договорів купівлі-продажу квартир право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 123 кв. м., (запис про право власності №14288204 від 22.04.2016), квартиру [ADDRESS] , загальною площею 92,6 кв. м., (запис про право власності №14288311 від 22.04.2016), квартиру [ADDRESS] , загальною площею 121,8 кв. м., (запис про право власності №14457304 від 28.04.2016), квартиру [ADDRESS] , загальною площею 92,7 кв. м., (запис про право власності №14128449 від 14.04.2016), квартиру [ADDRESS] , загальною площею 122,5 кв. м., (запис про право власності №14655347 від 20.05.2016), квартиру [ADDRESS] , загальною площею 121,6 кв. м., (запис про право власності №15461245 від 14.07.2016), квартиру [ADDRESS] , загальною площею 93,5 кв. м., (запис про право власності №14655289 від 20.05.2016), квартиру [ADDRESS] , загальною площею 93,5 кв. м., (запис про право власності №14655330 від 20.05.2016), квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Позовні вимоги містять вимогу про ще один об`єкт за договором купівлі-продажу квартири, укладеним між ТОВ «Пост Преміум» та [PERSON] , зареєстрованим в реєстрі за №544, однак до матеріалів справи вказаний договір купівлі-продажу не було надано і тому спір щодо даного об`єкту (без визначення адреси, дати укладення договору) судом не розглядається. В суді встановлено та не оспорено сторонами, що правовстановлюючі документи - Свідоцтва про право власності на спірні об`єкти за ТОВ «Пост Преміум» були чинні, як на час укладення спірних договорів - 2016 рік, так і на час подачі даного позову до суду, і на час постановлення даного судового рішення. Встановлено зі змісту наявних у справі судових рішень, що будівництво спірного житла було розпочато на підставі договору про спільну діяльність від 30 січня 2004 року, укладеного між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Закритим акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» (змінено на ПАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс»), за умовами якого сторони домовились здійснювати інвестування та спільне будівництво адміністративно-житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на земельній ділянці у [ADDRESS] , а також вести спільну господарську діяльність по продажу та іншій реалізації приміщень об`єкту інвестування та отримувати прибуток. В подальшому після укладення ряду додаткових угод, договорів, як зазначив в суді позивач, на початку 2012 року вони (ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика») згідно договорів №234/F-B-2, №235/F-B-2, №236/F-B-2, №237/F-B-2, №238/F-B-2, №239/F-B-2, №240/F-B-2, №241/F-B-2, №242/F-B-2, №243/F-B-2, №244/F-B-2, №245/F-B-2, №246/F-B-2, №247/F-B-2, №248/F-B-2, №249/F-B-2, №250/F-B-2 від 28.03.2012 року набули прав інвестора за укладеними між Спільною діяльністю без створення юридичної особи між ЗАТ МІК «Інтерінвестсервіс» та Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм», в особі оператора, яким на підставі договору від 30.01.2004 року виступає ЗАТ МІК «Інтерінвестсервіс», та [PERSON] інвестиційними договорами №234- F, №235- F, №236- F, №237- F, №238- F, №239- F, №240- F, №241- F, №242- F, №243- F, №244- F, №245- F, №246- F, №247- F, №248- F, №249- F, №250- F, предметами яких були набуття інвестором прав власності на новозбудовані квартири та нежитлові приміщення в будинку [ADDRESS] . З матеріалів справи, зі змісту доданих до справи документів встановлено, що 05.04.2012 року складено акт готовності об`єкта до експлуатації щодо адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом на [ADDRESS] . 23.04.2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві видано сертифікат серії КВ №16412062060, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкту проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації. 17.08.2012 року наказом Головного управління містобудування та архітектури об`єкту нерухомого майна присвоєно адресу: [ADDRESS] . Представник позивача пояснив, що наприкінці 2013 року початку 2014 року звернулися до Господарського суду міста Києва з позовами про визнання права власності на об`єкти інвестицій, зокрема: квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , № [NUMBER] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . За вказаними позовами були порушенні провадження у справах Господарського суду м.Києва, а у подальшому з метою забезпечення позовів судом були накладені арешти на відповідні об`єкти нерухомого майна. До матеріалів справи позивачем не було надано копій судових рішень про накладення арештів на спірні об`єкти. З копії постанови Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 року, справа №910/20812/13, прийнятої по справі за позовом ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» до ПАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм», Державної реєстраційної служби України, ТОВ «Пост Преміум», треті особи: [PERSON] , ТОВ «Земля-50», ПАТ «Банк Форум», ТОВ «Фінансова компанія «Мітех», [PERSON] , ТОВ «Альтус Істейт» про визнання права власності, зобов`язання вчинити дії, скасування рішення про державну реєстрацію прав, визнання недійсним свідоцтва та стягнення штрафу, слідує, що в задоволенні позову було відмовлено. Спір стосувався ряду квартир в будинку [ADDRESS] , серед яких квартири [ADDRESS] , [INFO] , [INFO] , які є предметом спору і по даній справі. В указаному судовому рішенні зазначено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2014 року в забезпечення позову було накладено арешт на квартири, в тому числі за №№528, 543, 546. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 року провадження у справі припинено за заявою позивача (справа № 910/24106/13), скасовано заходи забезпечення позову. Вказана ухвала залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 року. Постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2016 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 року та ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 року скасовано, справу направлено для розгляду до Господарського суду міста Києва. В рішенні Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 року (справа №910/24106/13), яким відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» до ПАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм», Державної реєстраційної служби України, ТОВ «Пост Преміум», треті особи: [PERSON] , ТОВ «Земля-50», ПАТ «Банк Форум», ТОВ «Фінансова компанія «Мітех», [PERSON] про визнання права власності та примусове виконання обов`язку в натурі та скасування рішення про державну реєстрацію прав, є посилання на те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2014 року було забезпечено позов та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , дана ухвала залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 29.07.2014 року. Ухвалами Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 року провадження у справі припинено та скасовано заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою від 09.04.2014 року. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2016 року ухвалу від 11.05.2016 року скасовано, справу направлено на розгляд. В рішенні Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 року (справа №910/704/14), яким відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» до ПАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм», Державної реєстраційної служби України, ТОВ «Пост Преміум», треті особи: [PERSON] , ТОВ «Земля-50», ПАТ «Банк Форум», ТОВ «Фінансова компанія «Мітех», [PERSON] про визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі та скасування рішення про державну реєстрацію прав, є посилання на те, що ухвалою суду від 01.04.2014 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , який був скасований ухвалою суду від 30.06.2016 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2016 року. Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2017 року (справа №910/24107/13), було відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» до ПАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм», Міністрерство юстиції України, ТОВ «Пост Преміум», треті особи: [PERSON] , ТОВ «Земля-50», ПАТ «Банк Форум», ТОВ «Фінансова компанія «Мітех», [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, зобов`язання вчинити дії, стягнення грошових коштів. В даному рішенні є посилання на те, що спір стосувався квартири [ADDRESS] . Даних про накладення арешту, скасування арешту на вказану квартиру [ADDRESS] в рішенні не має. В рішенні Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 року (справа №910/24120/13), яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» до ПАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм», Міністрерство юстиції України, ТОВ «Пост Преміум», треті особи: [PERSON] , ТОВ «Земля-50», ПАТ «Банк Форум», ТОВ «Фінансова компанія «Мітех», [PERSON] про визнання права власності, визнання свідоцтва недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання вчинити дії та стягнення штрафу, є посилання на те, що ухвалою суду від 09.04.2014 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , ухвалами суду від 11.05.2016 року припинено провадження та скасовано арешт на вказану квартиру. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 року ухвала Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 року про припинення провадження залишена без змін. Згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 року ухвала Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 року про скасування заходів забезпечення позову скасована. В рішенні Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 року (справа №910/24116/13), яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» до ПАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм», Державної реєстраційної служби України, ТОВ «Пост Преміум», треті особи: [PERSON] , ТОВ «Земля-50», ПАТ «Банк Форум», Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м.Києві, ТОВ «Фінансова компанія «Мітех», [PERSON] про визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, скасування рішення про державну реєстрацію прав та стягнення грошових коштів, предметом спору була квартира [ADDRESS] . В рішенні є посилання на те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 року заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2014 року по даній справі скасовані. Викладене вище свідчить про те, що підтвердженнями про накладення арештів на спірні об`єкти, зняття арештів є не відповідні ухвали суду, а інформація про це в судових рішеннях, що приймалися з інших питань. Аналізуючи вказані вище судові рішення в частині наявності/відсутності заборон на відчуження спірних об`єктів на час укладення спірних договорів, суд приходить до наступного. Як зазначалося вище, по спірній квартирі [ADDRESS] , відсутня інформація про наявність судових рішень про накладення/зняття арешту. По квартирам [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS], [ADDRESS] в будинку [ADDRESS] встановлено, що укладення спірних договорів на відчуження вказаних квартир відбувалося в період відсутності зазачених вище судових рішень про накладення на них арешту. З матеріалів справи встановлено, що сторонами не було надано доказів реєстрації у відповідних органах накладення арештів на спірні квартири чи їх зняття. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як роз`яснено в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року N 9, відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Зазначені норми закону свідчать про те, що позовні вимоги щодо порушення законодавства під час укладення спірного договору може бути заявлено заінтересованою особою за умови порушення її прав та законних інтересів. Згідно вимог ст.2, 4, 5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Враховуючи встановлені в суді обставини, надані сторонами докази, вимоги зазначеного вище законодавства, встановлено наступне. На момент укладення спірних договорів купівлі-продажу квартир «Продавець» - ТОВ «Пост Преміум» мав законні права на віджуження спірних квартир (був їх власником на підставі відповідних правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами в 2013 році, які є дійсними і по даний час). Відчуження спірних квартир відбулося в період відсутності заборон, арештів на дані об`єкти, протилежного сторона позивача не довела в суді. Відсутність арештів встановлена судом при перевірці викладеної в судових рішеннях інформації про накладення, зняття арештів, та з врахуванням дат укладення спірних договорів купівлі-продажу квартир. Доказів реєстрації арештів, зняття арештів у відповідних реєстраційних органах сторона позивача не надала, клопотань про витребування такої інформації не заявляла. Позивач Договорів про відступлення права вимоги, за якими набув право вимоги за інвестиційними договорами щодо спірних об`єктів, до справи не надав, не дивлячись на те, що це було зазначено Верховним Судом в постанові від 19.02.2020 року, якою були скасовані судові рішення по даній справі. Суд під час розгляду справи акцентував увагу на зазначене Верховним Судом, з`ясовував у сторін чи знайомилися з постановою Верховного Суду, чи наявні будь-які клопотання, на що позивач та інші учасники зазначили про відсутність клопотань та повідомили, що знайомилися з постановою Верховного Суду. Відповідачем ТОВ «Пост Преміум» також не було надано до справи договір, на підставі якого вони набули право власності на спірні квартири, про що було зазначено в постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року. Вказані вище документи не були надані сторонами, не дивлячись на те, що про це зазначав Верховний Суд в своїй постанові, і на це звертав увагу суд під час розгляду справи. Відповідно до ст.12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, учасники справи мають рівні права; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Щодо надання правової оцінки доводам позивача про недобросовісність діяльності колишнього директора ТОВ ТЛК «Арктика» [PERSON] та його заступника [PERSON] , про що зазначено в постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року, слід відмітити те, що таку оцінку надали Господарський суд, Київський апеляційний господарський суд, Верховний Суд в своїх судових рішеннях, прийнятих по інших справах. Нових даних, документів, що стосувалися діяльності керівництва позивача до справи не було надано, що позбавляє суд надавати будь-яку оцінку їх діяльності. Таким чином, сторона позивача не надала належних та допустимих доказів того, що спірні договори купівлі-продажу квартир є недійсні; що їх укладення не відповідало вимогам законодавства; що позивач набув права вимоги за інвестиційними договорами на спірні об`єкти. Викладене свідчить про те, що суд з`ясував всі фактині обстави справи щодо заявлених позовних вимог в рамках наданих сторонами доказів та в рамках обгрунтувань та підстав, визначених позивачем до їх позовної заяви. Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За результатами розгляду справи, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed