Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 березня 2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (далі-Відповідач), укладений 23 лютого 1994 року. Зазначає, що подружжя за час шлюбу набули будинок [ADDRESS]. Зазначає, що Відповідач чинить йому перешкоди в користуванні будинком [ADDRESS]. В зв'язку з вище викладеним, просив визнати будинок [ADDRESS] спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за ним право власності на ? частину будинку [ADDRESS]; зобов'язати Відповідача не чинити йому перешкод в користуванні будинком [ADDRESS] та надати йому ключ від вхідних дверей; визнати домоволодіння [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; розділити домоволодіння [ADDRESS], визнавши за ним право власності на ? частину даного домоволодіння, за Відповідачем залишити на праві власності ? частину даного домоволодіння. Позивач та його представник в судове засідання з'явилися, підтримали позовну заяву, просили її задоволити. Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши по справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення із наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 23 лютого 1994 року по 07 березня 2013 року, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися у 2006 році, що підтверджується ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07.03.2013 року по справі №1013/9982/2012. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано 28.08.2003 року за [PERSON] на підставі рішення виконкому Ірпінської міської ради №200/6 від 19.08.2003 року. Акт прийняття в експлуатацію від 12.08.2003 року (а.с.106-107). Судом встановлено, що після фактичного припинення шлюбних відносин (2006 рік) в період з жовтня 2011 року по липень 2013 року [PERSON] за власні кошти виконала роботи з поліпшення будинку [ADDRESS] на загальну суму 1 222 301,50 грн. В свою чергу, дійсна (ринкова) вартість домоволодіння [ADDRESS], з складає 2 173 530 грн., що підтверджується висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.02.2014 року №1895/13-43. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частиною 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ідеальні частки будинку [ADDRESS], що належали подружжю станом на 2006 рік, з урахуванням виконаних Відповідачем поліпшень, змінилися і становлять 1/3 та 2/3 частин відповідно, суд визнає будинок [ADDRESS] спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнає за ними право власності на 1/3 та 2/3 частину будинку[ADDRESS] відповідно. Інші позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд відмовляє у їх задоволенні. На підставі ст. ст. 183, 368, 391 ЦК України, ст. ст. 60, 70, 71 СК України,

Outcome: approved