Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на самовільне зайняття відповідачкою земельної ділянки загального користування по [ADDRESS], а тому, уточнивши позовні вимоги,на підставі ст.ст. 152, 212 ЗК України просить зобов'язати відповідача відновити стан самовільно зайнятої земельної ділянки загального користування по [ADDRESS] в с. Нові Петрівці, яка визначена точками, координатами яких є (по х - 5600219,25 по у- 3368969,74), (по х - 5600217,362 по у-3368972,857), (по х - 5600185,662 по у - 3368959,241), (по х - 5600206,031 по у - 3368913,981), (по х - 5600206,09 по у - 3368914,37), (по х - 5600188,77 по у - 3368956,68) шляхом знесення паркану. В суді представник позивача просила про задоволення позову з викладених в ньому підстав. Відповідачка, будучи повідомленою про розгляд справи на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явилася. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що відповідачка є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1527 га в с. Нові Петрівці, масив «Лазарів сад». Дані обставини підтверджуються державним актом серії ЯБ №014645 виданим 14 вересня 2004 року на підставі договору дарування земельної ділянки №10548 від 28 серпня 2004 року. Як вбачається з фотографії на цій земельній ділянці розташовані об'єкти нерухомого майна - житловий будинок та паркан. Опис меж та план зовнішніх меж земельної ділянки складено начальником Вишгородського районного управління (відділу) земельних ресурсів Сергієнком В.І. Відповідачка є власником земельної ділянки площею 0,1527 га згідно встановлених на той час її меж в натурі на місцевості. 14 вересня 2004 року про це видано державний акт на підставі договору дарування від 28 серпня 2004 року. Разом з тим в актах перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 06 серпня та 19 грудня 2014 року йдеться про встановлення факту самовільного захоплення відповідачкою частини земельної ділянки загального користування площею 0,0188 га по [ADDRESS], на якій встановлено паркан з монолітного стрічкового фундаменту, стовпи оздоблені декоративною штукатуркою, секції комбіновані з бутового каменю та кованих елементів. Ці обставини встановлені членами виконкому Новопетрівської сільської ради й землевпорядником [PERSON] на підставі матеріалів інвентаризації земель с. Нові Петрівці (затверджених рішенням Новопетрівської сільської ради №502-22-6 від 25 квітня 2013 року) та зведеного кадастрового плану земельної ділянки за кадастровим номером 3221886001:02:147:0021, складеного інженером-геодезистом [PERSON] Проте в суді встановлено, що зазначені акти землевласнику на ознайомлення не надавався, підпис, пояснення чи інші застереження останнього ньому відсутні, що є недотриманням вимог ст. 78 і 79 ЗК України (щодо реалізації власником свого права володіння земельною ділянкою). Будь-які належні докази того, що вказані акти направлено відповідачці та нею отримані в справі відсутні. Згідно ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Разом з тим в поданих документах відсутні дані про технічний прилад та методи підрахунку, за допомогою яких здійснено визначення меж спірної земельної ділянки. Не доведено в суді й твердження позову про порушення відповідачем земельного законодавства шляхом самовільного захоплення земельної ділянки і як наслідок порушення прав позивача (п. б) ч. 1 ст. 211 ЗК України). Так, як вбачається з фотографії паркан на межі з вулицею зведено по всій вулиці. Крім того з урахуванням цієї межі побудовано наявну інфраструктуру вулиці, облаштовано прибудинкову територію, побудовано дорогу з твердим покриттям, прокладено лінію електропередач на ж/б опорах, проведено благоустрій. Ці обставини підтверджуються також даними зведеного інвентаризаційного плану, з якого вбачається, що фронтальна лінія приватних земельних ділянок по [ADDRESS] є прямою та незмінною. Разом з тим, виходячи з принципу презумпція невинуватості особи у вчиненні правопорушення (ст. 62 Конституції України), суду не подано доказів самовільного зайняття відповідачкою спірної земельної ділянки в розумінні ст. 53-1 КУпАП. Дані про встановлення в передбаченому Законом порядку факту порушення відповідачкою земельного законодавства й притягнення її до відповідальності з визнанням вини за ст. 53-1 КУпАП у справі відсутні. Отже факт вчинення відповідачкою порушення згаданого в п. б) ч. 1 ст. 211 ЗК України на основі належних, допустимих і достатніх доказів в суді не доведено, а тому підстав для покладання на неї цивільної відповідальності згідно ст. 212 ЦК України по справі немає. Сам факт виявлення позивачем невідповідності розміщення паркану при проведенні інвентаризації земель не свідчить про самовільне захоплення відповідачкою земельної ділянки площею 0,0188 га. У той же час, суд звертає увагу на те, що без законних підстав не можна ставити під сумнів право особи мирно володіти своїм майном, як це гарантовано ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд зазначає, що зміна методів і технологій визначення точок меж земельних ділянок з точки зору презумпції правової визначеності і непорушності права власності не може в подальшому стати підставою для ревізування (піддання сумніву, на основі чинних на цей час правових норм) набуття у власність відповідного об'єкту нерухомості, що в свій час правомірно визначений у відповідних межах. Зазначене знайшло своє відображення в абз. 3 п. 4 розділу VІІ «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» згідно якого У разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки територіальні органи центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів письмово безоплатно повідомляють власників (користувачів) земельних ділянок. В суді не встановлено, що відповідачка порушила права територіальної громади шляхом самовільного захоплення земельної ділянки. За таких обставин підстав для задоволення позову в суді не встановлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed