Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з означеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку з його дозволу був зареєстрований [PERSON] - дядько позивача, який за місцем реєстрації з 2008 року не проживає. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним будинком та зняти його з реєстраційного обліку. Позивач надав заяву згідно якої просить розглядати позов за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. В судовому засіданні судом здійснено заміну третьої особи з сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Новомосковського районного відділення Державної міграційної служби України на Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, представник якого в судове засідання не з`явився. Причини неявки не повідомив. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2006 року належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с.5, 6/. Також у вказаному домоволодінні, згідно довідки ГУ ДМС України в Дніпропетровської області з 30 червня 2007 року зареєстрований [PERSON] /а.с.11/. Який згідно повідомлених суду обставин є дядьком позивача. Як вбачається з акту комісії у складі Голови ЖСК «Металург» від 12 травня 2015 року, мешканців сусідніх квартир будинку, відповідач зареєстрований, але не проживає за адресою прописки з 2008 року /а.с.7/. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у квартирі за адресою: [ADDRESS], відповідач не проживає більше року, а лише зареєстрований в ньому. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування квартирою позивача, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 1 рік. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved