Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин між ним та [PERSON] , як між племінником та тіткою. Визнати за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 7,60 га на території Макариської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] , яке належало спадкодавцеві відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай)серії КР № 0079190. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , 1905 року народження, яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] на підставі рішення голови Знам`янської районної державної адміністрації від 17 липня 1996 року № 286-р отримала у приватну власність земельну частку (пай) із земель колишнього AT «Нива», розташованої на території Макариської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, розміром 7.60 га. згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КР № 0079190. Після смерті [PERSON] її племінник [PERSON] своїми фактичними діями прийняв спадщину після смерті [PERSON] , а саме вступив у фактичне володіння та управління земельною ділянкою, так як у нього на руках знаходиться правовстановлюючий документ - вказаний сертифікат. Звернувшись до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, що відкрилася унаслідок смерті [PERSON] , [PERSON] , який є племінником померлої, отримав Роз`яснення від нотаріуса, в якому пропонується звернутися до суду для встановлення родинних відносин та визнання права власності на право на земельну частку (пай). Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, раніше представник надав заяву, відповідно до якої підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити. Відповідач Дмитрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, раніше надав заяву, відповідно до якої заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив проводити розгляд справи без участі представника. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , 1905 року народження, яка до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] на підставі рішення голови Знам`янської районної державної адміністрації від 17 липня 1996 року № 286-р отримала право на земельну частку (пай) із земель колишнього AT «Нива», розташовану на території Макариської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, розміром 7.60 га, про що виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР № 0079190 на ім`я [PERSON] . Відповідно до довідки Макариського старостинського округу Дмитрівської сільської ради об`єднаної територіальної громади № 119 від 07 серпня 2018 року встановлено, що при розпаюванні земельних ділянок членам АТ «Нива» у 1997 році був виданий сертифікат на ім`я [PERSON] ( [PERSON] ), 1905 року народження за № КР 0079190. Загальними зборами членів АТ «Нива» виділена земельна ділянка № [NUMBER] загальною площею 6,89 га. Відповідно до інформаційної довідки Відділу у Зна`янському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області встановлено, що запис про реєстрацію та видачу державного акту на ім`я [PERSON] відсутній. Нотаріусом роз`яснено позивачу про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) через відсутність підтвердження родинних відносин між ним та спадкодавцем та відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Родинні відносини спадкодавця із спадкоємцем підтверджуються наступними доказами. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Макариським сільським РАГС, батьком [PERSON] записаний [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого с. Макариха Знам`янського району Кіровоградської області, батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Архівні витяги від 02.12.2019 № 495/01-61, від 22.02.2017 № К-31/2/01-70, від 02.12.2019 № 496/01-61 та від 22.02.2017 року № К-31/1/01 -70 свідчать про народження в 1905 році [PERSON] та в 1912 році [PERSON] в с. Макариха Олександрійського повіту Кременчуцької губернії. Актовий запис про народження [PERSON] ( [PERSON] ) відсутній. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що батько [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] були рідними братом та сестрою, проживали на території с. Макариха Знам`янського району Кіровоградської області. Таким чином, [PERSON] рідний племінник [PERSON] по батьковій лінії. За приписами ст.93 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінка доказів здійснюється судом за приписами ст.89 ЦПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі викладеного суд вважає доведеним в судовому засіданні факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, як між тіткою та племінником, тому в цій частині вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до наданої копії запису акта про смерть № 15 від 29 травня 2000 встановлено, що правильне по батькові тітки заявника є [PERSON] , як вказано в акті. Щодо набуття позивачем спадкових прав на належне спадкодавцю право на земельну частку (пай), суд встановив наступне. Відповідно до п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року N 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, в тому числі наявність у спадкоємців оригіналів правовстановлюючих документів. Як визначено ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Частина 2 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР вказує на те, що онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Аналогічна норма міститься й в частині першій статті 1266 Цивільного кодексу України. Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини. Якби особа, яку представляють, була б живою на час відкриття спадщини, то вона і була б спадкоємцем за законом, у даному ж випадку на її місце заступив спадкоємець за правом представлення, обсяг прав якого у праві представлення не залежить від фактичних прав особи, яка померла на час відкриття спадщини. Отже, під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини. Відповідно до Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), (заповіти/спадкові договори) встановлено, що після померлої [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилася. Відповідно до довідки Соснівської сільської ради № 416 від 21.08.2017, [PERSON] з 03.03.1980 року по день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживали [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до архівного витягу від 02.12.2019 № 496/01-61 вбачається, що [PERSON] була донькою [PERSON] (так у документі). Актовий запис про її одруження з [PERSON] в архіві відсутній. Разом з тим, з наданої нотаріусом копії спадкової справи після смерті [PERSON] встановлено, що відповідно до довідки Соснівської сільської ради № 227 від 13.05.2015 [PERSON] була зареєстрована з 22.04.1992 року по день смерті [INFO] за адресою [ADDRESS] , проживала одна. Через суперечність довідок наданих Соснівською сільською радою про місце реєстрації та проживання [PERSON] , суд вважає прийняти до уваги довідку № 227 від 13.05.2015, яка надана на офіційний запит нотаріуса при оформленні спадкової справи. Довідку № 416 від 21.08.2017 суд не приймає як доказ, так як вона видана пізніше за попередню довідку та невідомо кому видана та на якій підставі. На підставі викладеного суд вважає [PERSON] таким, що прийняв спадину після смерті [PERSON] фактичними діями, вступивши у володіння спадковим майном, маючи оригінал правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину в установленому законом порядку після смерті [INFO] [PERSON] не встановлено. Відповідно до п. 2 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі(на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку(пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Крім того, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті спадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами ЦК. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Враховуючи те, що земельна ділянка не виділена в натурі спадкодавцю на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай), відомості про видачу державного акту про право власності на землю відсутні, суд вважає що в даному випадку спадкуванню підлягає тільки право на земельну частку (пай), яке належало спадкодавцеві. Таким чином, вимога позивача про визнання за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті тітки також підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved