Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визнати недійсним заповіт подружжя, складений 08.10.2010 року нею та її чоловіком, посвідчений секретарем виконкому Нижньокринської селищної ради Совєтського району м. Макіївки, та визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.10.2010 року склали подружній заповіт, згідно якого заповідали все належне їм майно доньці [PERSON] та онуку [PERSON]. [INFO] року помер її чоловік, а [INFO] року - онук [PERSON] Донька [PERSON] являється інвалідом 2 групи з дитинства за психічним захворюванням. Вона та її чоловік укладали заповіт в похилому віці, вони були впевнені, що якщо хтось з них помре, то [PERSON] і [PERSON] зможуть прийняти спадщину Про те, що спадщину вони можуть прийняти лише після смерті обох подружжя, вони не знали. Зараз коли онук помер, а донька є інвалідом 2 групи з психічного захворювання і являється недієздатною, вона зрозуміла всі наслідки заповіту подружжя, і скасувати його за законом вона не може, тому що таке можливо лише за життя обох заповідачів. Прийняти спадщину після померлого чоловіка, вона також не може, тому що нотаріус зробив заборону на відчуження майна. В судове засідання позивач не з»явилась, просила розглянути справу в присутності її представника. Представник позивача позов підтримала і пояснила суду, що заповіт подружжя був укладений внаслідок помилки, оскільки під час його оформлення, вони вважали, що після смерті одного із подружжя, донька та онук отримають спадщину. Але так сталося, що на другий день після смерті [PERSON] помер його онук [PERSON] , і звернувшись до нотаріуса їм було роз»яснено, що спадщину за заповітом прийняти можливо тільки після смерті обох спадкодавців. У позивача є ще одна донька, та онуки. Тобто позивач помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, бо заповідаючи житловий будинок вона не мала наміру позбавити себе права змінити заповіт в разі потреби, чи вирішити питання розпорядитися належною їй часткою у спільному майні. За таких обставин вважає можливим визнати укладений позивачем та її померлим чоловіком спільний заповіт подружжя щодо розпорядження належним їм на праві спільної сумісної власності майном недійсним. Від відповідача надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, з позовом згодна. Від представника третьої особи також надійшла заява про розгляд справи в її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 02.10.1954 року, прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON]. З договору від 27.08.1965 року вбачається, що [PERSON] придбав недобудований житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. Зазначений договір купівлі- продажу посвідчений нотаріусом 2-ї Макіївської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 2775. Вказаний будинок прийнятий державною комісією в експлуатацію, що підтверджено відповідним актом від 02.03.1982 року. 08.10.2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали заповіт подружжя, посвідчений секретарем виконкому Нижньокринської селищної ради Совєтського району м. Макіївки та зареєстрований в реєстрі № 436, згідно якого все належне їм майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалося, та на що вони по закону на день смерті мають право заповідали [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року, [PERSON] помер [INFO] року, про що зроблені відповідні актові записи виконкомом Нижньокринської селищної ради м. Макіївки 05.09.2011 року та 07.09.2011 року за № 177,180. Згідно з п.1 ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадщину за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є позивач, як дружина померлого та їх діти. Відповідно до п.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно п.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно п.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно разом із спадкодавцем, має подати до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у строк, встановлений ст.1270 ЦК України. [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] в порядку, встановленому п.3 ст.1268 ЦК України, так як на день його смерті постійно проживала разом з ним і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Згідно ст.1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності (п.1). У разі складання спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті (п.2). За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню (п.3). У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя (п.4). Таким чином, зі змісту ст.1243 ЦК України вбачається, що після смерті одного з подружжя відносини спадкування не виникають. На все майно, яке зазначено в заповіті подружжя, у разі смерті одного з подружжя, нотаріус накладає заборону відчуження. Тому вдова (вдовець) не стають власниками частки у праві спільної сумісної власності померлого з подружжя. Вони не мають права розпоряджатися не лише часткою померлого з подружжя, але після його смерті й своєю часткою у такому майні. У зв'язку зі смертю чоловіка позивач відмовитись від спільного заповіту немає можливості, оскільки заповіт подружжя може бути скасований одним з подружжя лише за життя обох з подружжя. Відповідно до ст.229 ч.1 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Згідно п.2, 4 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Таким чином, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання недійсним заповіту подружжя, оскільки заповіт був складений внаслідок помилки. В цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Вимоги позивача, пов»язані з визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягають, так як позивач згідно вимог п.3 ст.1268 ЦК України спадщину фактично прийняв і визначення додаткового строку для звернення з заявою в нотаріальну контору не потребує.

Outcome: partial