Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 789890,08 грн., та судовий збір у розмірі 7898,90 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. У жовтні 2013 року [PERSON] , яка є директором ТОВ «Українські ковбаси», запропонувала [PERSON] придбати частину виробничих потужностей для переробки м`яса та м`ясопродуктів, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Сторони вирішили, що оплата буде проводитись частинами. 22 жовтня 2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень, про що нею була складена розписка. 15 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір, за умовами якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 12 000 доларів США та 157 000 гривень в рахунок майбутньої оплати за виробничі потужності ТОВ «Українські ковбаси», що складає 42 % від загальної вартості вказаного об`єкту. Додатково [PERSON] була складена розписка про отримання вказаних грошових коштів за передання виробничих площ ТОВ «Українські ковбаси». Позивач зазначив, що 21 листопада 2018 року направив [PERSON] вимогу про виконання взятих на себе договірних зобов`язань щодо передання у його власність виробничих цехів ТОВ «Українські ковбаси», або негайного повернення отриманих грошових коштів. Враховуючи відмову відповідача щодо виконання зобов`язання, позивач вимушений звернутися до суду за захистом свої прав. Представник позивача, адвокат Білозор О.О. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, вказала, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, відзив на позов до суду не надала, в судові засідання не з`являлась, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не подавала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок стягнення грошових коштів та регулюються Розділом І Книги V ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникла домовленість з приводу придбання частини виробничих потужностей для переробки м`яса та м`ясопродуктів, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , оплату вирішено проводити частинами. Встановлено, що відповідно до копії розписки від 22 жовтня 2013 року, яка посвідчена свідками [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] , грошову суму у розмірі 300000 грн. (а.с. 5). 15 лютого 2014 року між сторонами був укладений договір, за умовами якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 12000 доларів США та 157000 грн., в рахунок майбутньої оплати за виробничі потужності ТОВ «Українські ковбаси», що складає 42 % від загальної вартості вказаного об`єкту, що підтверджується копією договору. (а.с. 6). Додатково, 15 лютого 2014 року, [PERSON] була складена розписка про отримання вказаних грошових коштів за передання виробничих площ ТОВ «Українські ковбаси», що розташовані за адресою: Одеська область, Комінтернівський (Лиманський) район, с. Візирка, вул. Чапаєва, 44а. Розписка була складена у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , які своїми підписами засвідчили передання грошових коштів. (а.с. 7). Встановлено, що у зв`язку з неповерненням суми позики 21 листопада 2018 року відповідачу було направлено вимогу про виконання взятих на себе договірних зобов`язань, яку до цього часу відповідачем не виконано (а.с. 8). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу виробничих потужностей для переробки м`яса та м`ясопродуктів, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Оскільки спочатку винекнення зобов`язання, договору купівлі-продажу виробничих потужностей, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами в справі укладені не були, а сторони лише згодом уклали такий договір, передана позивачем [PERSON] грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Викладене вище узгоджується з постановою Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року №6-176цс12. Отже, на відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. На думку суду, зазначений вище договір та розписки [PERSON] , підтверджують факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів (авансу), тобто попередньої оплати за придбання частини виробничих потужностей для переробки м`яса та м`ясопродуктів. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] , не виконала свого зобов`язання після отримання грошових коштів та вимоги позивача про виконання зобов`язання або повернення грошових коштів, а тому прострочила виконання свого зобов`язання та зобов`язана повернути отримані від позивача грошові кошти в тому розмірі, в якому вони передавалися. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 7898,90 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved