Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа Вільшанський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання батьківства. Позовна заява мотивована тим, що з 2011 року сторони проживали разом однією сімєю та 14.08.2012 року зареєстрували шлюб. 25.04.2013 року шлюб між сторонами розірвано. З лютого 2015 року сторони проживали разом в Р. Казахстан, де відповідач завагітніла та вирішила народжувати в Україні. 22.03.2016 року народився син [PERSON]. Позивач запропонував відповідачу знову зареєструвати шлюб та проживати спільно однією сімєю. Позивач є громадянином Р. Казахстан, та у той період коли він знаходився за межами України, відповідач зареєструвала народження сина на підставі ч.1 ст.135 СК України, оскільки на момент народження дитини сторони проживали окремо та повідомила, що не бажає записувати його батьком їх дитини, і подальше спільне проживання вважає недоречним. Позивач бажає бачити сина та щоб син знав його як батька, постійно надавав матеріальну допомогу на утримання сина. На даний час відповідач перешкоджає позивачу у побаченнях з сином, що стало причиною звернення до суду. Позивач просить визнати його батьком [PERSON], [INFO], внести зміни в актовий запис про народження записати позивача батьком, зазначивши прізвище «Петюков» а по батькові «Олексійович». Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю, просить його задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково. Пояснила суду, що не заперечує проти визнання позивача батьком своєї дитини, оскільки позивач [PERSON] дійсно є біологічним батьком її сина [PERSON], [INFO]. Заперечила з приводу позовної вимоги щодо зміни прізвища дитини на «Петюков», оскільки, батько дитини постійно проживає в Р. Казахстан, а дитина постійно проживає разом із нею, вважає що різні прізвища її та сина будуть викликати у односельців питання до дитини та насмішки, а тому просить суд відмовити у задоволенні цієї вимоги. Представник Вільшанського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в судовому засіданні не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], 08.01.1990року народження, є громадянином [PERSON] Казахстан, що підтверджується письмовим перекладом тексту документа з казахської мови на українську мову перекладачем [PERSON], виписка з 1, 36 сторінки оригіналу паспорту, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 23.11.2017 року та зареєстровано в реєстрі за №№72297, 72298 (а.с. 44-48). Суд приходить до висновку, що [PERSON] є належним позивачем по справі, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 25.04.2013року, розірвано шлюб поміж [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 14.08.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 9 (а.с.7). Разом із тим, в судовому засіданні встановлено, що з лютого 2015 року та протягом певного часу відповідач проживала разом із позивачем однією сімєю в Р. Казахстан, без реєстрації шлюбу, де відповідач завагітніла. У відповідності до копії актового запису №12, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області 29.03.2016 року та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00019208567 від 12.12.2017 року, матірю [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], є відповідач [PERSON], батьком значиться [PERSON], відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с.37-39). Відповідно до ч.1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Отже, позивач, скористався своїм правом та звернувся до суду з позовом про визнання позивача батьком цієї дитини, оскільки запис про батька дитини записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснив, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Як позивач [PERSON], так і відповідач [PERSON] не заявляли клопотання про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи для встановлення біологічної спорідненості між позивачем та малолітньою дитиною. Згідно приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, беручи до уваги всі докази по справі в їх сукупності, а також те, що відповідач [PERSON] вказала на позивача як на біологічного батька [PERSON], [INFO], суд приходить до висновку, що позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. З приводу зміни прізвища дитини на «Петюков», суд зазначає наступне. Враховуючи виключно інтереси дитини, а також те, що дитина проживає разом з матірю, постійним місцем проживання батька дитини є [PERSON] Казахстан, з метою уникнення в подальшому незручностей, які можуть виникнути в звязку із тим, що у матері та дитини різні прізвища, суд вважає за необхідне в цій частині заявлених вимог відмовити залишивши прізвище дитини по матері. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивач в позовній заяві не ставить питання про стягнення з відповідача на його користь судових витрат по справі, то суд вирішуючи питання про їх розподіл, приходить до висновку, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, залишити по фактично понесеним. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: partial