Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 22.06.2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, предметом якого було передання грошових коштів в розмірі 20 000 грн. У договорі був встановлений строк повернення позики - 22.08.2015 року. Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідач борг не повернув, на звернення щодо добровільного повернення боргу не реагує. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 20 000 грн., а також 20 000 грн. штрафу за невиконання умов договору. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на свою користь 20 000 грн. позики, а також 20 000 грн. штрафу за прострочку виконання зобов'язань, яка виникла на день звернення до суду. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заявивши, що гроші від позивача не отримував, розписку про отримання грошових коштів та договір займу підписав як гарантію на випадок заподіяння матеріальної шкоди підприємству де він разом з позивачем працював. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. 22.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, оригінал якого досліджений в судовому засіданні і відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000 грн. строком повернення до 22.08.2015 року . Згідно п. 3 вказаного договору позики, у випадку прострочки повернення займаної суми позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 1% від суми заборгованості за кожний день прострочки. Позивач зобов'язання за договором позики виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кошти в сумі 20 000 грн. Факт отримання вказаної грошової суми підтверджується дослідженою в судовому засіданні розпискою, копія якої додана до матеріалів справи ( а.с. 7). Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 40 000 грн. заборгованості за договором позики та штраф за невиконання умов договору. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Зміст зазначеної статті було роз'яснено відповідачу судом, але жодних доказів на підтвердження стверджень щодо безгрошовості укладеного договору позики ним не надано. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved