Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом про визнання права на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у складі земель резервного фонду [PERSON] сільської ради у розмірі 8,83 га, визнання вагомою причину пропуску строку на звернення до суду та поновлення строку, зобовязати відповідачів забезпечити надання у власність земельної ділянки в розмірі середньої земельної частки паю по КСП «Кетрисанівське» за рахунок земель державної власності (запасу чи резерву), посилаючись на те, що з березня 1994 року працював в колгоспі ім. 40-річчя Жовтня Бобринецького району Кіровоградської області різноробочим, звідки за направленням цього господарства протягом трьох років навчався у Бобринецькому СПТУ №32 Кіровоградської області, після закінчення якого повернувся до господарства, де працював трактористом, реформованого в КСП. Однак земельної частки (паю) не отримував за відсутності належного стажу роботи. Декілька місяців тому позивачу стало відомо про включення його до додаткового списку осіб на розпаювання землі членів КСП «Кетрисанівське». На загальні збори членів КСП, що вирішували паювання землі, його не запрошували, а тому не знає дати реформування колгоспу ім. 40-річчя Жовтня у КСП, на момент отримання КСП «ім. 40-річчя Жовтня» державного акту на право колективної власності на землю серії КР 000026 КСП ім. 40-річчя Жовтня був членом зазначеного КСП. Через відсутність сталої роботи та коштів на адвокатські послуги по зверненню до суду, незнання законодавства щодо позовної давності, тяжкою хворобою та смертю батька, на лікування та похорони пішли всі заощадження, постійна хвороба матері, навчання сестри з 2003 по 2006 рік пропустив строк звернення до суду. 11.03.2016 року позивач подав заяву про уточнення резолютивної частини позову, в якій просить визнати вагомою причину пропущення строку на звернення до суду, поновити строк та визнати за ним право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у складі земель резервного чи запасного фонду [PERSON] сільської ради у розмірі 7,73 га (а.с.83). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, додатково пояснивши, що державний акт на право колективної власності на землю Комунальному сільськогосподарському підприємству «Кетрисанівське» Бобринецького району Кіровоградської області не видавався, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.10.2014 року відносно [PERSON] та державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] отримані за судовими рішеннями. Відповідач [PERSON] сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник якого в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.45, 80). Відповідач [PERSON] управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Кіровоградській області про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник якого в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, направив до суду заперечення де просив відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності (а.с.46-47) Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази,\~\~суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно пунктів 1, 2 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.95 року N 720/95 паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, право на земельну частку ( пай) виникає у члена КСП з моменту одержання цим підприємством (товариством, кооперативом) державного акта на право колективної власності на землю, а член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. При цьому право власності на земельну частку ( пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. Судом встановлено, що 20 червня 1997 року Колективному сільськогосподарському підприємству «ім. 40-річчя Жовтня [PERSON] сільської ради» передано у колективну власність 6716,2 гектарів землі в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією видано [PERSON] сільською радою народних депутатів державного акту на право колективної власності на землю серії КР 000026 з додатком 1 список громадян-членів (а.с. 66-78). З Додатку 1 до Державного акту КР 000026 яким є список громадян-членів колгоспу якого є список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. 40-річчя Жовтня Бобринецького району Кіровоградської області вбачається, що позивач до вказаного списку внесений не був. Вказане також підтверджується листом відділу Держгеокадастру в Бобринецькому районі від 12.01.2016 року №01/05/09-16 (а.с.30). Стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами тієї обставини, що позивач був членом КСП ім. 40-річчя Жовтня [PERSON] сільської ради на час передачі у його колективну власність землі за вказаним державним актом серії КР 000026 тобто станом на 20 червня 1997 року. Разом з тим, доводи позивача про те, що він був членом КСП ім. 40-річчя Жовтня [PERSON] сільської ради на час передачі землі у колективну власність спростовується архівною довідкою від 27.11.2015 року №97 Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області, з якої вбачається, що в документах архівного фонду «Колгосп ім. 40-річчя Жовтня [PERSON] сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області» в протоколах загальних зборів уповноважених членів колгоспу за 1997 2000 роки є такі відомості про членство [PERSON] в колгоспі ім. 40-річчя Жовтня, а саме за змістом протоколу засідання правління колгоспу від 13 серпня 1997 року №8 «Слухали: заяву від [PERSON], який прохає прийняти в члени колгоспу. Вирішили: Прийняти по договору.» А згідно протоколу загальних зборів уповноважених колгоспників від 25 лютого 1998 року №1 «Слухали: Інспектора по кадрах, яка зачитала списки громадян, які прийняті в члени колгоспу: … 16. [PERSON]. … Постановили: затвердити списки на прийняття в члени колгоспу.» (а.с.11). Вказана довідка підтверджує те, що позивач прийнятий в члени лише 13 серпня 1997 року, тобто після передачі Колективному сільськогосподарському підприємству «ім. 40-річчя Жовтня [PERSON] сільської ради» у колективну власність землі, яка відбулась за державним актом на право колективної власності на землю серії КР 000026 20 червня 1997 року. З архівної довідки Комунальної установи Бобринецької районної ради Кіровоградської області «Трудовий архів Бобринецького району» від 25.11.2015 року №430 вбачається, що за документами архівного фонду «Колективне сільськогосподарське підприємство «Кетрисанівське» Бобринецького району Кіровоградської області позивач у 1997 році працював з серпня по грудень включно та відпрацьовано 70 в/д за рік, який для порівняння в 1998 році складав 198 в/д за рік, а в 1999 році, де позивач працював з січня по грудень включно складав 248 в/д за рік, що також спростовує його доводи щодо праці та членства в КСП на час видачі вищевказаного державного акту серії КР 000026 (а.с.10). Копію додаткового списку на розпаювання землі членів КСП «Кетрсанівське» Бобринецького району до якого внесено прізвище, імя та по-батькові позивача за номером «13» суд оцінює критично та до уваги не приймає, адже за твердженням представника позивача [PERSON] державний акт на право колективної власності на землю КСП «Кетрисанівське» Бобринецького району Кіровоградської області не видавався. Копії свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 17.10.2014 року відносно [PERSON] та державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] суд оцінює критично та до уваги не приймає, адже за твердженням представника позивача [PERSON] вказані особи отримали їх за судовими рішеннями, а не у встановленому законодавством загальному порядку паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, оскільки судом встановлено, що на час видачі державного акту на право колективної власності на землю серії КР 000026 позивач не був членом вказаного КСП та колгоспу. Суд також оцінює критично довідку професійно-технічного училища №32 м. Бобринець №767 від 27.11.2015 року видану [PERSON] про те, що він дійсно навчався в професійно-технічному училищі №32 м. Бобринець по професії тракторист-машиніст широкого профілю у період з 01.09.1994 року по 27.06.1997 рік та про відсутність відомостей щодо направлення [PERSON] колгоспом ім. 40 річчя Жовтня на навчання (а.с.50), а також відомості адресно-довідкового підрозділу Бобринецького РС УДМС України в Кіровоградській області від 18.11.2015 року у відповідності до яких [PERSON], [INFO] зареєстрований з 26 серпня 1997 року за адресою: вул. Комарова, 4, с. Кетрисанівка Бобринецького району Кіровоградської області, оскільки вказані довідки не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту членства позивача в КСП «Кетрсанівське» Бобринецького району, а лише підтверджують навчання позивача у професійно-технічному училищі №32 м. Бобринець та реєстрацію місця проживання на території [PERSON] сільської ради. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки стороною позивача не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд розглянувши справу за правилами ч.1 ст. 11 ЦПК Українита оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 357 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Державний акт на право колективної власності на землю серії КР 000026, до списку якого не було включено позивача виданий 20 червня 1997 року. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом 25.12.2015 року. Таким чином, строк позовної давності за даним позовом слід відраховувати з 20 червня 1997 року. Позивач вправі був звернутись до суду з вказаним позовом у строк до 20 червня 2000 року, а звернувся лише 25.12.2015 року (а.с.3), отже, пропустив встановлений законом строк позовної давності, підстави для його поновлення відсутні, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Суд також не приймає до увагу довідки Бобринецької ЦРЛ №1571 від 28.12.2015 року про те, що мати позивача [PERSON] перебувала на лікуванні в період з 26.10.1998 року по 31.10.1998 рік (а.с.87,91), а також епікриз №5423 та довідку до акта огляду МСЕК серії 10ААА №878916 (а.с. 88, 90) з яких вбачається, що дружина позивача [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 13.03.2008 року по 28.03.2008 рік та з 01.11.2012 року їй встановлена третя група інвалідності внаслідок загального захворювання, оскільки вказані медичні документи не стосуються безпосередньо позивача. Пояснення позивача про юридичну необізнаність, відсутність сталої роботи, коштів для оплати послуг адвоката, до якого позивач так і не звернувся, навчання сестри, смерть родичів не підтверджене будь-якими належними та допустимими доказами. Разом з тим, юридична необізнаність позивача, відсутність сталої роботи, коштів для оплати послуг адвоката, до якого позивач так і не звернувся, навчання сестри, хвороби, лікування та смерть родичів не відносяться до обєктивних, непереборних, поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем з вказаним позовом, що також є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Однак, відмова у позові за пропуском строку позовної давності можлива тоді, коли порушене право підлягає захисту, але пропущено строк позовної давності і підстави для його поновлення відсутні. У випадку безпідставності позовних вимог, суд відмовляє саме з цих підстав, а не з підстав пропуску строку позовної давності. Строк позовної давності не підлягає застосуванню, оскільки поданий позов є безпідставним, а порушення прав позивача не доведено. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed