Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; передати малолітніх[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради для подальшого влаштування. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.10.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за Органу опіки та піклування в особі виконкому Миколаївської міської ради до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.12.2018 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача Органу опіки та піклування в особі виконкому Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності та позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно положення статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Народження дітей зареєстровано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 29.10.2012 року прокурором Центрального району м. Миколаєва винесено постанову про негайне відібрання дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від [PERSON], оскільки мати не виконувала батьківські обов'язки та подальше проживання з нею загрожувало життю та здоров'ю дітей. Діти були влаштовані до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Миколаївської міської ради та Миколаївського обласного Будинку дитини. Згідно листа Центрального районного відділу Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області від 05.12.2012 року, з матір'ю неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], - [PERSON], [INFO], проведено профілактично-роз'яснювальну бесіду на неналежне виховання та утримання неповнолітніх дітей, а також попереджено про адміністративну відповідальність за ст. 184 ч. 1 КУпАП України. 21.01.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва постановлено рішення, яким відібрано малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та передано дітей до органу опіки та піклування служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради для їх подальшого влаштування. Попереджено[PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей та покладено на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов'язків. Стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь державної установи або фізичної особи, які здійснюватимуть опіку та піклування дітей, аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ними повноліття. Рішеннями виконавчого комітету Миколаївської міської ради [PERSON], [INFO], влаштовано до Очаківської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради, [PERSON], [INFO], влаштовано до Лисогірської спеціалізованої загальноосвітньої шкоди-інтернату, [PERSON], [INFO], влаштовано до Миколаївського обласного Будинку дитини. 26.12.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва постановлено рішення, яким повернуто малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], матері [PERSON], [INFO] Припинено стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON]., [INFO], стягнутих рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2013 року № 1423/19261/2012 . В ході перевірки умов проживання умов проживання помешкання [PERSON] за скаргами мешканців міста Миколаєва про ухиляння матері від виконання батьківських обов'язків відносно дітей встановлено, що стеля та дах в будинку потребують капітального ремонту, кімнати замічені старими, брудними речами, побутовим сміттям, купи брудного посуду звалені на подвір'ї. Матір дітей почала зловживати алкоголем, збирати у себе вдома осіб сумнівної поведінки. 19.06.2018 року [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], взяті на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах служби у справах дітей адміністрації Центрального району. 07.08.2018 року відповідач ознайомлена під розписку з правами та обов'язками щодо виховання та розвитку дітей, а також із наслідками, які передбачені законодавством України за неналежне виконання батьківських обов'язків. З навчальних закладів, де навчаються діти, надходять скарги на недогляд з боку матері, діти приходять брудні, не підготовлені до занять, після занять діти безконтрольно ходять по району до пізнього часу, матір неодноразово приходила за дітьми з різким запахом алкоголю та вела себе агресивно. 04.10.2018 року за № 2237/02.02.01-22/22/14/18 Органом опіки та піклування , виконкомом Миколаївської міської ради складено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у зв'язку із ухиленням від виховання та утримання дитини. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Стаття 167 Сімейного кодексу України покладає на суд обов'язок вирішити питання щодо влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги Висновок Органу опіки та піклування, виконкому Миколаївської міської ради№ 2237/02.02.01-22/22/14/18 від 04.10.2018 року, суд дійшов висновку щодо правомірності вимог позивача про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніхдітей[PERSON], [INFO], [PERSON]., [INFO], та [PERSON], [INFO], та передачі малолітніх дітей Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради для подальшого влаштування, - з підстав самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомого ухилення від виховання та утримання дітей, відсутності бажання на виконання батьківських обов'язків, на спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, відсутності прояву інтересу до внутрішнього світу дітей та створення умов для отримання дітьми освіти, що не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень статей 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідачі, як батьки дітей, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлені права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дітьми, так і з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Так, відповідно до ст. 243 Сімейного кодексу України, над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування встановлюється опіка чи піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до п. 3.1 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26 травня 1999 року, для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. Згідно вимог статей 67, 69 Цивільного кодексу України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, також опікун малолітньої та неповнолітньої особи зобов'язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Стаття 246 Сімейного кодексу України визначає, що орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування. Згідно вимог ст. 251 Сімейного кодексу України, особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial