Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач 27.0.2008 року звернулася із заявою про отримання банківських послуг, згідно якої отримала кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява від 27.06.2008 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на сайті позивача, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, яких може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може пропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними умовами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті та згідно яких обслуговується відповідач. Своєю заявою відповідач підтвердила той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування, які були надані їй в письмовій формі для ознайомлення. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, станом на 19.09.2018 року має заборгованість в сумі 11967,90 грн., яка складається з наступного: 1532,63 грн. - заборгованість за кредитом; 2368,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7258,55 грн. - заборгованість за пенею; 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 558 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по справі. За заявою представника позивача справу розглянуто без його участі. Відповідач про день слухання справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилася без поважних причин, докази на підтвердження поважності причин до суду не надала. Також відповідачем не надано відзив на позов, тому судом ухвалюється рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27.06.2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви від 27.06.2008 року, яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає договір про надання банківських послуг. Відповідно укладеного договору відповідач отримала кредит в розмірі 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов даних договорів відповідач зобов'язаний сплачувати банку за користування кредитом відсотки щомісяця. Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість відповідача перед позивачем за договором станом на 19.09.2018 року становить 11967,90 грн., яка складається з наступного: 1532,63 грн. - заборгованість за кредитом; 2368,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7258,55 грн. - заборгованість за пенею; 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 558 грн. - штраф (процентна складова). Розрахунок в частині заборгованості за кредитом, відсотками та пенею відповідач не спростувала належними та достовірними доказами відповідно до вимог ст.ст.76-83 ЦПК України, а тому суд приймає його за основу суми боргу. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 ЦК України наслідками порушення кредитного договору є зобов'язання позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України та проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. За вимогами ст.549 ЦК України неустойкою, штрафом, пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] у відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України 27.06.2008 року уклала з позивачем договір банківського обслуговування, на виконання умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 2500 грн. Розрахунком заборгованості підтверджено, що з часу отримання кредитних коштів відповідач в порушення умов укладеного договору не здійснювала погашення кредиту, в зв'язку з чим станом на 19.09.2018 року виникла заборгованість в сумі 11967,90 грн., яка складається з наступного: 1532,63 грн. - заборгованість за кредитом; 2368,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7258,55 грн. - заборгованість за пенею; 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 558 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи ту обставину, що відповідач не виконала взяте на себе зобов'язання, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 1532,63 грн. заборгованості за кредитом, 2368,72 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 7258,55 грн. - заборгованість за пенею. Що стосується вимог про стягнення штрафу, то суд вважає необхідним у задоволенні позову в цій частині відмовити, оскільки одночасне стягнення пені та штрафу суперечить ст.61 Конституції України, про що зазначено у правовому висновку постанови Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Врахувавши наведене та відповідно до статті 549 ЦК України Верховний Суд України зазначив, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів в сумі 250 грн. та 558 грн. слід відмовити. З відповідача також підлягає стягненню судовий збір у сумі 1762,00 грн. на користь позивача, який було сплачено при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: partial