Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивував тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 234 від 16.08.2007 р. і виданого у звязку з цим ордеру за № 61 його батькові [PERSON], було виділене ізольоване жиле приміщення однокімнатна квартира [ADDRESS] жилою площею 11,7 кв.м. Житлово-експлуатаційною організацією з [PERSON] було укладено відповідний договір найму жилого приміщення. На теперішній час квартира не приватизована та знаходиться на балансі Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради. 01.09.2013 р. він поїхав навчатися до м. Одеси в Державний вищій навчальний заклад «Одеське морехідне училище рибної промисловості імені [PERSON]» про що свідчить довідка № 1266 від 19.11.2015р. з місця навчання та проживає у гуртожитку. Коли повертався до м. Енергодара, на літні канікули або вихідні дні проживав з батьком, за адресою [ADDRESS]. Проживаючи однією сімєю, вів з батьком спільне господарство. Його батько - [PERSON] помер, про що в Книзі реєстрації смертей [PERSON] РАЦС Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області було зроблено відповідний актовий запис за № 379 від 04.09.2015 р., тому зараз він сплачує за нього комунальні послуги та несе інші витрати по утриманню житла. Через відсутність його в місті він не мав змоги зареєструвати місце свого проживання у спірній квартирі. Після смерті батька і до теперішнього часу він продовжує користуватися житлом за призначенням та сплачує всі комунальні послуги, але відповідачем в особі створеної ним житлово-експлуатаційної організації не визнається його право на користування спірною квартирою у звязку з відсутністю реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою. Оскільки він є сином наймача житла [PERSON], померлого 04.09.2015 р., вселився у спірну квартиру як член сімї наймача за його згодою без обумовлення якихось особливих умов користування квартирою, зі всіма правами і обовязками наймача, проживав з батьком однією сімєю і вів спільне господарство, ніс спільні витрати по утриманню житла, відсутність письмової згоди наймача на його вселення викликана обєктивними причинами, спірна квартира є його єдиним і постійним місцем проживання, тому вважає, що він набув права користування квартирою № 12 в будинку № 19 по пр. Будівельників м. Енергодара. Просить суд: визнати за ним, [PERSON], [INFO], право на користування жилим приміщенням квартирою № 12 в будинку № 19 по пр. Будівельників м. Енергодара Запорізької області. В судовому засіданні позивач та його представник, що діє на підставі договору про надання правової допомоги [PERSON] (а.с. 11) позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В подальшому позивач написав заяву про слухання справи в його відсутність (а.с.20). Представник відповідача виконавчого комітету Енергодарської міської ради, що діє на підставі довіреності [PERSON], ( а.с. 68,69) в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи Енергодарського МВ УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи в його відсутність, не заперечує проти задоволення позову ( а.с. 19). Представник третьої особи Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень не надав, належним чином повідомлявся про слухання справи, про що свідчать поштові повідомлення з поміткою про отримання повісток ( а.с. 48,55,67). Вислухавши доводи позивача, пояснення свідків, дослідив матеріали справи суд прийшов до переконання , що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач - [PERSON], [INFO] ( а.с. 21). Його батько, згідно з записом в свідоцтві про народження, є [PERSON] ( а.с. 21). [PERSON] помер 04.09.2015 року ( а.с. 9). За життя [PERSON], згідно з ордером на службове приміщення № 61 від 20.08.2007 року, було виділено службове житло жилою площею 11,7 кв.м. по пр. Будівельників, б. 19 кв. 12 ( а.с. 8) на підставі рішення виконавчого комітету № 234 від 16.08.2007 року. Позивач є студентом Державного вищого навчального закладу «Одеське морехідне училище рибної промисловості імені [PERSON]» про що свідчить довідка № 1266 від 19.11.2015р. з місця навчання та проживає у гуртожитку ( а.с. 37,39). Після смерті [PERSON] оплату за комунальні послуги за користування квартирою № 12 в будинку № 19 по пр. Будівельників в м. Енергодар здійснює позивач по справі ( а.с. 34-36). Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що вони були сусідами [PERSON]. Їм відомо, що син [PERSON] - [PERSON] постійно жив у батька, вони вели спільне господарство, жили дружно, потім син поступив навчатись в м. Одесу. Але коли приїздив до міста, то жив з батьком в квартирі № 12 по пр. Будівельників , б. 19 в м. Енергодарі, проводив у батька всі канікули. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач по справі є її онук. Її син, [PERSON], помер 04.09.2015 року. До смерті сина онук проживав з батьком за адресою м. Енергодар, пр. Будівельників, б. 19 кв. 12. На той час позивач по справі був неповнолітнім, паспорта не мав, тому не був зареєстрованим в квартирі. Потім , позивач по справі поступив в навчальний заклад «Одеське морехідне училище рибної промисловості імені [PERSON]», тому з квартири виїхав для навчання, але іншого житла у нього немає. Коли він приїздить на канікули, на вихідні, він продовжує користуватися квартирою батька. Він же здійснює оплату за комунальні послуги. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Право громадян України на житло також закріплене у ст.1 ЖК УРСР. За приписами ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК УРСР члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно з ч.2 ст.64 ЖК УРСР до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. На підставі ч.1 ст.65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. За приписами ч.2 ст.65 ЖК УРСР особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на викладене, судом з'ясовано, що позивач є сином наймача житла [PERSON], померлого 04.09.2015 р., вселився у спірну квартиру як член сімї наймача за його згодою без обумовлення якихось особливих умов користування квартирою, зі всіма правами і обовязками наймача, проживав з батьком однією сімєю і вів спільне господарство, ніс спільні витрати по утриманню житла, відсутність письмової згоди наймача на його вселення викликана обєктивними причинами, спірна квартира є єдиним і постійним місцем проживання позивача, тому за таких обставин позивач набув права користування квартирою № 12 в будинку № 19 по пр. Будівельників м. Енергодара. Крім того, відповідач проти задоволення позову не заперечує. Частина 4 ст. 174 ЦПК України передбачає підстави для задоволення позовних вимог у випадку визнання їх відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved