Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в інтересах Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON] та [PERSON] до Управління житлово-комунального господарства Нікопольської міської ради, Управління комунального майна Нікопольської міської ради, [PERSON] та [PERSON], треті особи [PERSON], приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] та приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання незаконним розпорядження Управління житлово-комунального господарства Нікопольської міської ради № 13911 від 09.03.2005 року про передачу у приватну власність квартири; визнання незаконним Свідоцтва про право власності на квартиру; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири; зобовязання скасувати державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини. Рішенням Нікопольського міськвиконкому № 514 від 14.09.1990 року квартира [ADDRESS] виділена [PERSON] та її неповнолітнім дітям [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішенням Нікопольського міського суду від 15.10.1998 року [PERSON] позбавлена батьківських прав. З 22.09.1999 року неповнолітні діти [PERSON] знаходились на вихованні та повному державному утриманні в Нікопольському дитячому будинку для дітей-сиріт та дітей, які залишились без батьківського піклування. Приймаючи рішення про направлення на виховання дітей, які залишились без піклування батьків, орган опіки та піклування забезпечив за дітьми право на збереження житлового приміщення, яке вони тимчасово залишили. Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 2/8 від 10.01.2001 року закріплено за неповнолітніми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], право на житло на квартиру [ADDRESS]. Копія рішення для відома була направлена до НКП „ЖЕК-5, у віданні якого перебуває зазначена квартира та у дитячий заклад, в якому перебувають неповнолітні [PERSON]. В ході раніше проведеної перевірки в КП „ЖЕК-5, шляхом вивчення поквартирних карток та карток прописки Ф-1, було встановлено факт приватизації квартири [ADDRESS] [PERSON] без участі в приватизації [PERSON] та [PERSON]. Як було встановлено на момент проведення перевірки, КП „ЖЕК-5, у віданні якого знаходиться вказана квартира, в порушення вимог ст.71 Житлового кодексу України, п.20 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадянину, видав [PERSON] довідку про склад сім'ї, не вказавши всіх членів сім'ї наймача, неповнолітніх дітей [PERSON], які були зареєстровані у вказаній квартирі та за якими зберігається право на житло. 11.03.2005 року на підставі розпорядження органу приватизації (управління комунальним майном Нікопольської міської ради) № 13911 від 01.03.2005 року видано свідоцтво про право власності на житло [PERSON] з визначення 1/1 частки на квартиру [ADDRESS]. При оформленні приватизації в частині визначення спільної власності сім'ї наймача не були включені неповнолітні діти, чим грубо порушені їх права. Фактично з того часу неповнолітні [PERSON] та [PERSON] втратили право на житло. В подальшому, а саме 21.04.2005 року [PERSON] на підставі доручення від [PERSON] як власника квартири укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з [PERSON], внаслідок чого вказана квартира перейшла на праві власності останній. За фактом незаконної приватизації 31.10.2005 року прокуратурою міста Нікополя була порушена кримінальна справа стосовно службових осіб КП „ЖЕК-5 за ознаками ст.364 ч.2 КК України, яка перекваліфікована на ст.358 ч.1 КК України, обвинувачення пред'явлено [PERSON] 06.08.2007 року СВ Нікопольського МВ УМВС України в Дніпропетровській області порушена кримінальна справа стосовно [PERSON] за ознаками ст.358 ч.3 КК України. В ході досудового слідства по вказаним кримінальним справам було встановлено, що [PERSON] на початку березня 2005 року з метою незаконної приватизації квартири [ADDRESS], вніс зміни в бланк офіційного документа - довідку про склад сім'ї відповідального квартиронаймача вказаної квартири на ім'я [PERSON], методом механічної підчистки видалив прізвище [PERSON] та [PERSON], які були записані спочатку в довідку. Після цього [PERSON] використав завідомо неправдиву підроблену довідку під час приватизації вказаної квартири, яку в подальшому продав, діючи за дорученням від [PERSON] Дії [PERSON] були кваліфіковані за ст.358 ч.1, ст.358 ч.3 КК України. Також в ході досудового слідства по вказаним кримінальним справам було встановлено, що довідка про склад сім'ї на ім'я [PERSON] була видана [PERSON] за дорученням від [PERSON] В довідці були зазначені всі члени сім'ї квартиронаймача: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За результатами розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ст.358 ч.1 та ст.358 ч.3 КК України вказані вище факти знайшли своє підтвердження, про що свідчить постанова Нікопольського міськрайонного суду від 12.12.2007 року про закриття кримінальної справи на підставі ст.1 п.б Закону України „Про амністію. Згідно ст.27, 31, 33, 46 ЦПК України, органи та інші особи, які, відповідно до ст.45 ЦПК України, звернулись до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, в тому числі право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, заявляти клопотання про заміну первісного відповідача належним або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Враховуючи, що під час проведення досудового слідства та судом під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] встановлено, що службові особи КП „ЖЕК-5 не складали та не видавали довідку про склад сім'ї [PERSON], на підставі якої [PERSON] була оформлена приватизація квартири [ADDRESS] без участі в приватизації [PERSON] та [PERSON] Таким чином, внаслідок незаконних дій [PERSON] відбулась незаконна приватизація квартири [ADDRESS], в результаті чого було видане незаконне розпорядження на право приватизації вказаної квартири, на підставі якого було видано Свідоцтво про право власності на вказану квартиру [PERSON] та в подальшому укладено договір купівлі-продажу, належними відповідачами по вказаній справі є Управління комунального майна Нікопольської міської ради (раніше орган приватизації Нікопольської міської ради), яким було видано розпорядження на право приватизації квартири, УЖКГ Нікопольської міської ради, яким на підставі вказаного розпорядження видано свідоцтво про право власності на квартиру, [PERSON] та [PERSON] як сторони недійсного правочину. З урахуванням того, що розпорядження УЖКГ Нікопольської міської ради № 13911 від 09.03.2005 року про передачу квартири [ADDRESS] та Свідоцтво про право власності на вказану квартиру на ім'я [PERSON] видані на підставі підробленої довідки про склад сім'ї [PERSON], вказані правові акти підлягають визнанню незаконними в судовому порядку, згідно ст.393 ЦК України. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений [PERSON] на підставі довіреності від [PERSON] з [PERSON], є недійсним, оскільки суперечить вимогам ст.203, 215 ЦК України, укладений особою, яка безпідставно набула право власності на спірне майно та розпорядилась ним. Стосовно застосування наслідків недійсності договорів купівлі-продажу, то згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними визначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст.19, 27 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень). З урахуванням зазначених положень судової практики, у разі визнання незаконною приватизації квартири та визнання незаконним договору купівлі-продажу, спірна квартира підлягає поверненню у власність територіальної громади в особі Нікопольської міської ради. Тому просять суд визнати незаконним розпорядження Управління житлово-комунального господарства Нікопольської міської ради № 13911 від 09.03.2005 року про передачу у приватну власність [PERSON] квартири [ADDRESS]; визнати незаконним Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON], видане Управлінням житлово-комунального господарства Нікопольської міської ради 11.03.2005 року серія САА № 108400; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], який діяв по довіреності від імені [PERSON], та [PERSON] 21.04.2005 року та посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] 21.04.2005 року за реєстровим № 1136; витребувати в [PERSON] квартиру [ADDRESS] та повернути вказану квартиру у власність територіальної громади в особі Нікопольської міської ради. В судовому засіданні представник позивачів прокурор Ковальов А.В. - позовні вимоги підтримав, наполягаючи на задоволенні позову. Суду пояснив, що всі доводу прокуратури викладено в позові, додати нічого. Представник позивача Нікопольської міської ради Дніпропетровської області позовні вимоги підтримала в повному обсязі і суду пояснила, що вважає, що приватизація була здійснена з порушенням, бо в довідку, яка була видана ЖЕКом, не були вписані два брата [PERSON], в інтересах яких до суду звернулась прокуратура. На момент приватизації управління комунальним майном було підпорядковане виконкому, бо ще було відділом міськвиконкому. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і суду пояснив, що про те, що спірну квартиру продав його старший брат, дізнався від працівників дитячого будинку. [PERSON] йому про продаж нічого не казав, хоча зі своїм братом він був в нормальних відносинах. Зараз він винаймає квартиру. Про те, що йому виділено кімнату в гуртожитку, не знав. Думав, що це кімнату виділено його молодшому брату. Він від кімнати в гуртожитку не відмовляється, але жити там не хоче, бо до гуртожитку не звик і не хоче жити з сусідами алкоголіками. Їх квартира [ADDRESS], яка зараз є предметом спору, не була придатна до житла. Там не було вікон, вони були забиті. Чи були там газ та вода не памятає, бо з 6-ти років в дитячому будинку. Хоче, щоб йому повернули спірну квартиру, але, не дивлячись на те, що раніше квартира не була придатна до житла, нікому нічого компенсувати не буде, нових хазяїв квартири ніхто не просив ремонтувати ту квартиру. Якби зараз йому б віддали таку розбиту і непридатну для проживання квартиру, яка була раніше, він би там не жив. Його старший брат [PERSON], який продав спірну квартиру, не вважає себе винним і нікому нічого компенсувати не збирається. В судові засідання, що відбулись 13.11.2015 року та 21.12.2015 року, не прибув. Про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, жодних заяв про відкладення розгляду справи суду не надав. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив задовольнити. В судові засідання, які відбулись 24.07.2015 року, 13.11.2015 року, 21.12.2015 року, не прибув. Про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, жодних заяв про відкладення розгляду справи суду не надав. Представник відповідача - Управління житлово-комунального господарства Нікопольської міської ради [PERSON] - в судовому засіданні позов не визнала і суду пояснила, що вони здійснили приватизацію відповідно до Закону і довідку, надану їм ЖЕКом, вони не повинні перевіряти. Це не є їх компетенцією. Вони жодних документів не перевіряють. Тому на підставі наданих їм документів, вони все зробили правильно. За достовірність довідки та інших документів відповідає та особа, яка їх надає. Квартира була приватизована 09.03.2005 року (Розпорядження про приватизацію № 139/11). Заява про приватизацію спірної квартири у відділ приватизації була надана [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і суду пояснив, що його знайшов [PERSON] і сказав, що або він просто забирає квартиру, або продає йому. Він казав [PERSON], що в нього є ще два брати, які проживають в дитячому будинку, і матір. [PERSON] запевнив його, що братам потім видадуть нову квартиру. Йому на той час виповнилось 21 рік. Але він виріс на вулиці, закінчив лише 9 класів і не знав, як йому поступити. В цій квартирі проживала його мати, але він все ж таки продав [PERSON] під примусом квартиру за 100 доларів США. Він не бажав продавати квартиру, довіреність не читав, нотаріус йому нічого не пояснив. Нотаріус в 2005 році говорив при посвідченні довіреності, що квартира переходить до [PERSON]. Хоча [PERSON] в нотаріуса не було. На час посвідчення довіреності квартира ще не була приватизована. Про те, що в газеті було оголошення про продаж його квартири, не знав. В довідці ЖЕКу були вказані всі члени його сімї, реально зареєстровані в квартирі. Його квартира на той час була без вікон, без дверей, там були відключені газ, світло, вода вже приблизно десь 4-5 років. Жити там було неможливо, ніхто там й не жив і ні за що не платив. Він думав, що [PERSON] оформив квартиру на себе. За те, що він підписав [PERSON] якийсь папір, отримав 100 доларів США. Довідку, де він в квартирі був зареєстрований один, не бачив. В ЖЕК ходив, бо [PERSON] сказав, що 100 доларів США віддасть там. [PERSON] привіз його до нотаріуса. Той спитав, чи є хтось ще в цій квартирі. Він відповів, що в дитячому будинку є ще два брати. Нотаріус на це промовчала. А потім, коли оформила довіреність, щось йому зачитала, але він нічого не зрозумів. Хоча й не просив в нотаріуса ще раз йому пояснити, що відбулось. Він тоді взагалі нічого не розумів. Пізніше розповів про ті події своєму брату та директору дитячого будинку Пастуховій. [PERSON] вважав міліціонером. [PERSON] знав, що відповідальний квартиронаймач його мати, однак, [PERSON] її не шукав. А він спробував її знайти і не зміг. Уточнив, що освіта в нього не 9 класів, як казав раніше, а середня спеціальна, він закінчив СПТУ- 42. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що мати [PERSON] та [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно них в 1997 році, а в дитячий будинок вони потрапили лише в 1999 році. А де діти були ці 2 роки? Відповідно актових записів, наданих до суду органом реєстрації актів цивільного стану, у [PERSON] та [PERSON] є батько [PERSON] і відомості про нього внесені не зі слів матері [PERSON]. Відомості про батька прокуратурою не перевірені. Можливо ті два роки з 1997 по 1999 роки діти проживали з батьком і мають своє житло. Жодних відомостей про батька [PERSON] чи позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] позивачем до суду не надано. Її довірителька [PERSON] знайшла в газеті „Сила оголошення про продаж квартири на вул.Жуковського і подзвонила за вказаним телефоном. Спірну квартиру вона оглядала разом із [PERSON]. Олександр був гарно вдягнений, добре, грамотно та правильно висловлювався. Тобто не виглядав таким собі простачком, як зараз хотів видатись в суді під час допиту. Олександр має середню освіту, а не 9 класів, як він хотів запевнити суд. Квартира, яка зараз є предметом спору, не була придатна до проживання. Там не було ні вікон, ні дверей, все було забито. Там не було газу, води, світла, батарей, плити, ванни, умивальника. Там взагалі не було жодної залізної речі. Її довірителька вивезла з тієї квартири дві машини сміття, перш, ніж стала її ремонтувати. 21.04.2005 року між її довірителькою та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу спірної квартири. Її довірителька купила квартиру за пять з половиною тисяч доларів США. Зараз вона вже не памятає, кому саме передавала гроші: чи [PERSON], чи [PERSON]. Під час купівлі квартири, вона звернулась до ЖЕКу № 5 за довідкою про те, хто зареєстрований в спірній квартирі. Там був прописаний лише [PERSON]. Якщо прокуратура стверджує, що в довідці, яка була надана органу приватизації, відомості про прописаних братів були витравлені, то в довідці, наданій ЖЕКом її довірительці, ніхто нічого не витравлював, а тим більше ніхто нічого не витравлював в документах ЖЕКу. Так сталось, що під час ремонту квартири, її довірителька познайомилась з одним з тих, хто ремонтував квартиру, і вийшла за нього заміж, переїхавши в будинок до чоловіка. Тому відремонтовану квартиру вона здала в оренду [PERSON], яка стала проживати там зі своєю донькою. Оскільки подружнє життя [PERSON] склалось добре і вона проживає в будинку чоловіка, продала спірну квартиру своїм квартирантам [PERSON]. В довідці, яка надана ЖЕКом 28.10.2011 року, зазначено, що в спірній квартирі зареєстровані лише Леонови мати й донька. Під час продажу спірної квартири [PERSON] 09.12.2013 року, жодних заборон та арештів на квартиру не було. [PERSON] спірну квартиру доремонтувала, перебудувала, вклавши в неї значні кошти. Вважає, що саме посадові особи виконкому та ЖЕКу порушили закон відносно неповнолітніх дітей, однак прокуратурою до відповідальності ніхто з них не притягнутий. Прокуратура так само не проконтролювала закріплення за дітьми житлової площі. На це вказує Рішення виконкому Нікопольської міської ради № 612/4 від 22.09.99 р., яким вирішено направити в Нікопольський дитячий будинок братів [PERSON], а житло за ними вирішено було закріпити лише 10.01.2001 року Рішенням виконкому Нікопольської міської ради за № 2/8. Однак, й виконання цього рішення прокуратурою не було проконтрольовано, оскільки дане рішення було направлено лише в ЖЕК № 4. А в ЖЕК № 5, у віданні якого знаходилась спірна квартира, вищевказане Рішення виконкому так і не дійшло і вони про закріплення за дітьми житлової площі нічого не знали. Позивачем до цих пір не встановлено, хто і як прописав [PERSON] в 2005 році в спірну квартиру буквально на другий день після купівлі квартири його довірителькою [PERSON]. Як можна було прописати [PERSON] без дозволу нового власника? А в 2007 році в спірну квартиру прописався й [PERSON]. Хто і як його туди прописав? Позивачем не перевірено, яким чином неповнолітні діти були виписані з квартири, яка є зараз предметом спору, і яким чином і хто прописав їх туди без дозволу нового власника потім. В документах НМБТІ по спірній квартирі міститься запис: „прописати за вказівкою прокурора. Під час розгляду справи в суді [PERSON] та [PERSON] була виділена кімната в гуртожитку. Але там вони жити не схотіли, бо умови їх не влаштовували. Однак, їх влаштовувало те, в якому стані була квартира до того часу, як її купила [PERSON]. Зараз відповідач [PERSON] за кордоном, його брат [PERSON] позивач по справі теж за кордоном. І дана квартира їм просто не потрібна. Вона потрібна їх тітці Скороход, яка представляє інтереси [PERSON]. Вважає, що, згідно із ст.11 Закону України „Про основи соціального захисту..., у разі неможливості повернення зазначеного житла дітям та особам з їх числа, відповідні органи місцевого самоврядування зобовязані протягом одного місяця надати аналогічне жиле приміщення та компенсувати вартість втраченого майна у разі, якщо це майно не було забрано дітьми та особам з їх числа. Діти сироти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, у разі відсутності в таких дітей житла, мають право зараховуватися на квартирний та соціальний квартирний облік за місцем їх походження або проживання до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сімї тощо. Після досягнення 18 років такі діти протягом місяця забезпечуються соціальним житлом до надання їм благоустроєного жилого приміщення для постійного проживання. Представник відповідача Управління житлово комунального господарства Нікопольської міської ради в судові засідання не прибував, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду суд не повідомляв, заперечень на позов не надавав. Справа слухалась у його відсутність. Третя особа [PERSON] в судові засідання не прибував, про день та час розгляду справи по суті був повідомлений належним чином судовими повістками з поштовими повідомленнями, які відмовлявся отримувати. Про причини неявки до суду суд не повідомив, заперечень на позов не надав. Справа слухалась у його відсутність. Третя особа - приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] - в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, вважає свої дії під час посвідчення договору купівлі продажу законними. Третя особа - приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, свої дії вважає законними і правильними. Вислухавши сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. У відповідності до цивільного законодавства, особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст.215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.330, 338 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Нікопольського міськвиконкому № 514 від 14.09.1990 року квартира [ADDRESS] була виділена [PERSON] та її неповнолітнім дітям [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішенням Нікопольського міського суду від 15.10.1998 року [PERSON] позбавлена батьківських прав. Стосовно батька [PERSON] та [PERSON] [PERSON], згідно актових записів, наданих до суду Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.87-90 т.2), позивачем жодних відомостей до суду надано не було. З 22.09.1999 року неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] знаходились на вихованні та повному державному утриманні в Нікопольському дитячому будинку для дітей-сиріт та дітей, які залишились без батьківського піклування (а.с.5-6 т.1). Приймаючи рішення про направлення на виховання дітей, які залишились без піклування батьків, орган опіки та піклування не забезпечив за дітьми право на збереження житлового приміщення (Рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 612/4 від 22.09.1999 року ) (а.с.5 т.1). Забезпечено за [PERSON] та [PERSON] право на збереження житлового приміщення, яке вони тимчасово залишили, лише Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 2/8 від 10.01.2001 року (а.с.6 т.1). Вищевказаним Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради закріплено за неповнолітніми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], право на житло на квартиру [ADDRESS] (а.с.6 т.1). Копія рішення для відома була направлена до НКП „ЖЕК-4 (а.с.6 т.1). Однак, до НКП „ЖЕК-5, у віданні якого перебувала зазначена квартира, дане рішення направлено не було, оскільки відмітки про отримання Рішення уповноваженою особою ЖЕКу № 5 в матеріалах цивільної справи не міститься. В ході проведеної перевірки в КП „ЖЕК-5, шляхом вивчення поквартирних карток та карток прописки Ф-1, було встановлено факт приватизації квартири [ADDRESS] [PERSON] без участі в приватизації [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-11 т.1, 13-15 т.1). Як було встановлено на момент проведення перевірки, КП „ЖЕК-5, у віданні якого знаходиться вказана квартира, в порушення вимог ст.71 Житлового кодексу України, п.20 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадянину, видав [PERSON] довідку про склад сім'ї, не вказавши всіх членів сім'ї наймача, неповнолітніх дітей [PERSON], які були зареєстровані у вказаній квартирі та за якими зберігається право на житло. 11.03.2005 року на підставі розпорядження органу приватизації (управління комунальним майном Нікопольської міської ради) № 13911 від 01.03.2005 року видано свідоцтво про право власності на житло [PERSON] з визначенням 1/1 частки на квартиру [ADDRESS] (а.с.14-15 т.1). При оформленні приватизації в частині визначення спільної власності сім'ї наймача не були включені неповнолітні діти. Фактично з того часу неповнолітні [PERSON] та [PERSON] втратили право на житло. В подальшому, а саме 21.04.2005 року [PERSON] на підставі доручення від [PERSON] (а.с.16 т.1) як власника квартири укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з [PERSON], внаслідок чого вказана квартира перейшла на праві власності останній (а.с.17 т.1). За фактом незаконної приватизації 31.10.2005 року прокуратурою міста Нікополя була порушена кримінальна справа стосовно службових осіб КП „ЖЕК-5 за ознаками ст.364 ч.2 КК України, яка була перекваліфікована на ст.358 ч.1 КК України, обвинувачення пред'явлено лише [PERSON] 06.08.2007 року СВ Нікопольського МВ УМВС України в Дніпропетровській області порушена кримінальна справа стосовно [PERSON] за ознаками ст.358 ч.3 КК України. В ході досудового слідства по вказаним кримінальним справам було встановлено, що [PERSON] напочатку березня 2005 року з метою незаконної приватизації квартири [ADDRESS], вніс зміни в бланк офіційного документа - довідку про склад сім'ї відповідального квартиронаймача вказаної квартири на ім'я [PERSON] методом механічної підчистки видалив прізвище [PERSON] та [PERSON], які були записані спочатку в довідку. Після цього [PERSON] використав завідомо неправдиву підроблену довідку під час приватизації вказаної квартири, яку в подальшому продав, діючи за дорученням від [PERSON] Дії [PERSON] були кваліфіковані за ст.358 ч.1, ст.358 ч.3 КК України. Також в ході досудового слідства по вказаним кримінальним справам було встановлено, що довідка про склад сім'ї на ім'я [PERSON] була видана [PERSON] за дорученням від [PERSON] В довідці були зазначені всі члени сім'ї квартиронаймача: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За результатами розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ст.358 ч.1 та ст.358 ч.3 КК України винесена постанова Нікопольського міськрайонного суду від 12.12.2007 року про закриття кримінальної справи на підставі ст.1 п.б Закону України „Про амністію (а.с.55-56 т.2). Однак, досудовим слідством виправлений [PERSON] текст довідки достовірно встановлено не було. Під час розгляду цивільної справи, позивачем та представником відповідача було надано до суду 5 різних довідок, виданих ЖЕКом № 5 та ТОВ „СК „Комфорт стосовно осіб, зареєстрованих в [INFO]. Дані довідки суперечать одна одній. Так, у довідці № 462 від 02.06.2014 року (а.с.242 т.1) зазначено, що [PERSON] зареєстрований з 19.09.2000 року, [PERSON] з 23.11.2007 року, а [PERSON] з 22.04.2005 року. Тобто на день приватизації квартири [ADDRESS] в спірній квартирі був зареєстрований лише [PERSON] фактичний продавець квартири. Ці ж обставини також підтверджуються наданими суду ТОВ „СК Комфорт копіями карток реєстрації осіб форми А-1 щодо [PERSON] (а.с.245 т.1), [PERSON] з 23.11.2007 року та [PERSON] з 22.04.2005 року (а.с.246, 247 т.1). Позивачем також не було надано до суду жодних відомостей хто і коли зняв з реєстраційного обліку позивачів [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS]. 09.12.2013 року був укладений договір купівлі - продажу [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON]. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] та внесений до Єдиного реєстру прав на нерухоме майно. На момент здійснення правочину купівлі продажу квартири [ADDRESS] не було жодних перешкод для цього (а.с.225-226 т.1). Крім того, згідно Рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 725 від 14.08.2013 року „Про розподіл кімнати № 36 в гуртожитку на вул.Електрометалургів, 33, кімнату № 36, житловою площею 13,5 кв.м., загальною площею 23,9 кв.м., надано [PERSON] та [PERSON]. Однак, як встановлено в судовому засіданні, до даної кімнати гуртожитку ані [PERSON], ані [PERSON] вселятись не бажають, навіть не оглянувши її. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент укладання правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 ст.203 ЦК України. Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Згідно зі ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до розяснень п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними визначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі за № 6-95цс13. Отже предявлення прокурором позову в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради про визнання недійсним укладеного між [PERSON], який діяв по довіреності від імені [PERSON], та [PERSON] договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 21.04.2005 року, визнання недійсним укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 09.12.2013 року, та про скасування у звязку з цим рішення державного реєстратора від 09.12.2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації за [PERSON] права власності на вказану квартиру за заявленими вимогами не може вважатись належним способом захисту, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed