Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, в якому зазначив наступне. 18 червня 2009 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі за текстом Позивач) та [PERSON] був укладений Договір відновлюваної кредитної лінії № 3, згідно якого позивач надав відповідачу споживчий кредит в сумі 70000,00 грн. зі сплатою 25,0 % річних. Кредит надавався окремими частинами (траншами) за відновлюваною кредитною лінією у період до 17 червня 2010 року. Цей кредит [PERSON] зобовязувалася повертати шляхом внесення оплат рівними частинами щомісяця до останнього робочого дня кожного місяця починаючи з липня 2010 року до17 червня 2015 року. В якості забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором, цього ж дня між Позивачем та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір поруки № 5 згідно якого поручитель [PERSON] зобовязувався солідарно відповідати перед Позивачем у повному обсязі за невиконання усіх зобовязань позичальником за кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідачі, незважаючи на неодноразові повідомлення про необхідність виконання умов договорів, не виконують взяті на себе зобовязання, позивач просить стягнути з них в солідарному порядку борг за кредитним договором станом на 03.04.2017 р. в загальній сумі 27578,59 грн., яка складається із: - простроченого боргу за кредитом за період з 02.07.2014р. по 02.04.2017р. 14032,90 грн.; - прострочених відсотків за користування кредитом за період з 02.09.2014р. по 02.04.2017р. 3057,40 грн.; - трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.02.2011р. по 02.04.2017р. 937,87 грн.; - трьох процентів річних за прострочення відсотків за період з 02.09.2014р. по 02.04.2017р. 200,50 грн.; - інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з липня 2014р. по лютий 2017 року 7731,59 грн.; - інфляційних втрат за прострочення відсотків за користування кредитом за період з вересня 2014р. по лютий 2017 р. 1618,33 грн. До початку судового засідання від представника позивача в судове засідання надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за їх відсутності, був не проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу заочно за відсутності відповідачів за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином в строки встановлені договором або законом. У разі невиконання, або неналежного виконання зобовязань в односторонньому порядку, сторона винна в порушенні зобовязання, крім обов'язку виконати взяті зобовязання, повинна нести цивільну відповідальність відповідно умов договору або закону. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 18.06.2009р. було укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 3, за яким відповідач отримував, для споживчих цілей, окремими траншами до 17 червня 2010 кредит в загальній сумі 70000,00 грн. під 25 % річних з кінцевим строком погашення до 17 червня 2015 року включно. Відповідно до Графіку щомісячних платежів відповідач щомісяця зобовязувався погашати отриманий кредит зі сплатою процентів рівними частинами не пізніше останнього робочого дня кожного місяця. Розрахунок заборгованості за договором № 3_001 свідчить, що станом на 03.04.2017 р. у відповідача [PERSON] перед позивачем була наявна заборгованість на загальну суму 27578,59 грн., з якої: -сума простроченого боргу за кредитом за період з 02.07.2014р. по 02.04.2017р. 14032,90 грн.; -сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 02.09.2014р. по 02.04.2017р. 3057,40 грн.; -розмір трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.02.2011р. по 02.04.2017р. 937,87 грн.; -розмір трьох процентів річних за прострочення відсотків за період з 02.09.2014р. по 02.04.2017р. 200,50 грн.; -сума втрат від інфляції за прострочення боргу за кредитом за період з липня 2014р. по лютий 2017 року 7731,59 грн.; -сума втрат від інфляції за прострочення відсотків за користування кредитом за період з вересня 2014р. по лютий 2017 р. 1618,33 грн. Наявність простроченої заборгованості перед позивачем свідчить про неналежне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором. Виходячи з наведених норм закону та умов кредитного договору, перевіривши розрахунок заборгованості за кредитом, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в загальній сумі 27578,59 грн. Проте, що стосується вимог про стягнення цієї заборгованості з відповідача [PERSON], як солідарного боржника на підставі договору поруки, суд вважає необхідним зазначити таке. Судом встановлено, що того ж дня, коли було укладено кредитний договір з [PERSON], між Банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 5 згідно якого поручитель [PERSON] зобовязувався солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за невиконання усіх зобовязань позичальником за кредитним договором № 3 від 18 червня 2009 року, зокрема, за повернення кредиту у розмірі 70000,00 грн., та сплати процентів за користування кредитом в розмірі 25% річних та інших платежів зазначених у договорі. Даним договором не встановлено строку дії поруки, а лише зазначено у яких випадках вона припиняється. Зокрема в договорі вказано, що порука припиняється лише з припиненням забезпеченого нею Зобовязання за Кредитним договором, що за своєю сутністю відповідає вимогам частини першої статті 559 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З наведеного йдеться, що порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Даний правовий висновок був висловлений Верховним Судом України 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662 цс 15. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за договором кредиту, [PERSON] перестала повертати кредит та проценти за його використання з липня 2014 року, а саме з 31 липня 2014 року дня настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням. В даному випадку відповідно до вимог договору поруки позивач повинен був звернутись з позовом до [PERSON] протягом шести місяців починаючи з 01 серпня 2014 року, тобто до 31 січня 2015 року включно. В іншому випадку порука припиняє свою дію з 01 лютого 2015 року. Позовна заява про стягнення заборгованості за кредитом солідарно з [PERSON] та [PERSON] датована 12 квітня 2017р, вимога банку про усунення порушень на імя [PERSON] датована 07.04.2016р., що свідчить про те, що позивач звернувся до суду з позовом до поручителя не у зазначений строк, тому дія договору поруки припинилась ще 01 лютого 2015 року, а отже позивач втратив субєктивне право вимагати повернення боргу від другого відповідача у справі, тому у задоволенні позову щодо солідарного стягнення суми боргу з [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial