Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 68 081.24 гривен та суму судових витрат 680.81 гривен. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до умов кредитного договору № 999-00046859/1 від 05.04.2013 року, укладеного між ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] банк надав останньому овердрафт за допомогою платіжної картки Visa Elektron з максимальною сумою заборгованості 50 000.00 гривен, зі сплатою 19 % річних від суми заборгованості, та зі встановленням дати остаточного повернення овердрафту до 04.04.2016 року. Крім того, тоді ж 05.04.2013 року між ПАТ «Імексбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 999-00046859 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA для фізичної особи. Банк свої зобов'язання за договором кредиту виконав у повному обсязі. Проте як, відповідач умови договору кредиту щодо своєчасного погашення основної суми заборгованості за кредитом згідно встановленого графіку, відсотків та комісії не виконує, в зв'язку з чим у нього, тобто відповідача [PERSON] перед позивачем, тобто ПАТ «Імексбанк» станом на 17.07.2014 року виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 68 081.24 гривен. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази. Подав заяву про підтримання позовних вимог, задоволення їх у повному обсязі та розгляд справи у його відсутність (а.с.43-44, 80-82). Відповідач позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення (а.с.66-68), які обґрунтовував тим, що: - лист № 7852 від 10.09.2013 року про зобов'язання погасити заборгованість він не отримував, та позивач не надав доказів вручення йому даного листа, тобто встановлена договором та Законом України «Про захист прав споживачів» умова дострокового повернення кредиту не настала, у зв'язку з чим у позичальника не виникло зобов'язання дострокового виконання кредитного договору; - позивачем порушено передбачений кредитним договором порядок реалізації свого права на вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту; - договором № 999-00046859/1 взагалі не передбачено оплати комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку; - згідно п.2.10 договору, відповідно до комплексного Договору добровільного страхування ризиків позичальника № 05/04/ГО-22/2 від 05.04.2013 року, укладеного між позичальником і «Страховою Компанією «Примор'є», він відповідач сплатив 4 500.00 гривен страхового платежу, застрахувавши таким чином ризик неповернення коштів. А тому у разі неповернення ним кредитних коштів, страхова компанія повинна сплатити заборгованість; - розрахунок заборгованості неустойки суперечить нормам договору, цивільного права України та Конституції України. Представник відповідача підтримала пояснення та заперечення відповідача, що викладені письмово (а.с.66-68). Надала пояснення посилаючись на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», який надає відповідачу [PERSON], як споживачу особливі засоби правового захисту, які не притаманні для інших банківських правочинів. Третя особа, ПАТ «Страхова компанія «Примор'є», яка була залучена до участі у справі на стороні відповідача, за його клопотанням (а.с.69) ухвалою суду від 06.10.2014 року (а.с.74) позовні вимоги не визнала, заперечувала з наступних підстав (а.с.88-89): - відповідно до п.6.1.1. та п.6.1.4. Договору страхування: «Страхувальник (кредитор) в разі настання страхового випадку, зобов'язаний негайно, але в будь-якому випадку протягом 3-х днів (за винятком вихідних та св'яткових) повідомити про це Страховика або його представника та надати Страховику всю наявну інформацію і документацію, яка дозволить зробити висновок щодо причин, обставин та наслідків страхового випадку, про характер та розмір заподіяного збитку. Однак, а ні позивач, а ні відповідач не зверталися до АТ «Страхова компанія «Примор'є» з відповідною заявою та не надавали відповідних документів; - відповідачем не виконанні умови договору страхування (п.8.6 договору) та діючого законодавства (ст.989 ч.1 п.5, 991 ч.1 п.5 ЦК України) щодо своєчасного повідомлення Страховика, тим самим втрачено право на страхове відшкодування. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов'язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Судом встановлено, що між позивачем ПАТ «Імексбанк» і відповідачем [PERSON] 05.04.2013 року було укладено кредитний договір № 999-00046859/1 про надання відповідачу кредиту на умовах овердрафту за допомогою платіжної картки Visa Eleсtron, з максимальною сумою заборгованості 50 000.00 гривен зі сплатою 19 % річних від суми заборгованості, та з встановленням дати остаточного повернення овердрафту до 04.04.2016 року (а.с.13-17). Крім того, в той же час між банком та позичальником - відповідачем [PERSON] було укладено договір № 999-00046859 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки Visa для фізичної особи (а.с.20-23). Відповідно до п.1.1 умов договору кредиту, банк зобов'язався надати для власних потреб позичальника за допомогою платіжної картки Visa Eleсtron у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку № 999-00046859 коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунку, в межах встановленого строку та ліміту овердрафту. Також договором кредиту передбачено отримання кредиту позичальником самостійно за допомогою платіжної картки у готівковій чи безготівковій формі. Згідно п.2.2. договору, моментом (днем) надання кредиту на умовах овердрафту вважається момент (день) використання позичальником кредитних коштів на умовах договору, зокрема, отримання позичальником готівки чи здійснення ним безготівкового платежу з рахунку. Взяті на себе зобов'язання, банк, тобто позивач цілком виконав, що підтверджується виписками з особового рахунку № 999-00046859 за період з 05.04.2013 по 17.07.2014 року (а.с.6). У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, хоча мав би виконати, оскільки п.3.3.5 договору, позичальник зобов'язаний повернути в повному обсязі овердрафт за фактичний час його використання, штрафними санкціями у терміни, визначені договором. Пунктом 1.4 договору визначено, що зменшення ліміту овердрафту та платежі з повернення овердрафту здійснюються згідно додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору, та відповідно до якого погашення основної суми кредиту має здійснюватись щомісячно. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 17.07 2014 року має заборгованість у розмірі 68 081.24 гривен, яка складається з наступного: - 46 075.77 гривен заборгованість за кредитом; - 5 666.28 гривен заборгованість по сплаті відсотків; - 10 339.19 гривен комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку; - 6 000.00 гривен штрафні санкції, що підтверджується розрахунком заборгованості фізичної особи по кредитному договору № 999-00046859/1 від 05.04.2013 року (а.с.5). Таким чином, відповідачем [PERSON] порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості. Вимогам ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 536 ЦПК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. Крім того, аналогічне роз'яснення міститься в п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», якщо договором встановлений обов'язок позивальника повернути позику частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати відсотків, належних йому за договором. Виписаним правом і скористався позивач, звернувшись до суду з зазначеним позовом. За викладених обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених умовами даного договору та діючим законодавством. Твердження відповідача, що позивачем порушено, передбачений кредитним договором порядок реалізації свого права на вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту, а саме, що банк не направляв йому вимогу про погашення заборгованості у 30-ти денний термін з попередженням, що у разі не сплати заборгованості банк вимушений буде звернутись до суду про стягнення заборгованості в примусовому порядку від 10.09.2013 року за № 7852, суд вважає такими, що не відповідає дійсності. Так, позивачем надано список № 1660 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, поданих в ВПЗ № 39 від 18.09.2013 року, де за порядковим номером № 2 значиться рекомендований лист на ім'я [PERSON], направлений за адресою місця проживання відповідача, а також надано копію квитанції про сплату коштів за відправку рекомендованих листів (а.с.24-25, 83-85). Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 12.09.2012 року № 6-57ц12 щодо належного повідомлення відповідача, оскільки цей висновок суду стосується іншого предмету спору, а саме щодо визнання кредитного договору частково недійсним та стосується факту відправлення повідомлення про підвищення процентної ставки за кредитним договором в односторонньому порядку. Крім того, п.7.16 Договору № 999-00046859/1, визначено, що позичальник не може оскаржувати дії Банку фактом неотримання листа (повідомлення), якщо банк направив лист (повідомлення) за адресою, вказаною в названому договорі. Посилання відповідача, що кредитним договором № 999-00046859/1від 05.04.2013 року не передбачена оплата комісії за розрахункове касове обслуговування (РКО) поточного рахунку є безпідставним, оскільки комісія за розрахункове касове обслуговування поточного рахунку передбачена Додатком № 1 до договору про надання кредиту, який є невід'ємною частиною цього договору та пунктами 1.2, 6.17 Договору про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA для фізичної особи від 05.04.2013 року. Згідно п.1.2 даного договору про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за якими можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA для фізичної особи від 05.04.2013 року клієнт сплачує комісію згідно із тарифами банку (тарифний пакет № 15/720 на відкриття та обслуговування рахунків з оформленням міжнародних платіжних карток VISA Elektron (а.с.86). Із розрахунку заборгованості та виписок за особовими рахунками позивача чітко вбачається, що 720.00 гривен, це щомісячна комісія за розрахункове касове обслуговування його карткового рахунку (а.с.5, 7-9). Згідно зі ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях. Сума щомісячного платежу по вищезазначеному зобов'язанню визначена в додатку № 1 по договору кредиту в розмірі 720.00 гривен в розділі, у тому числі платежі за надані супутні послуги. Згідно п.7.10 Договору кредиту підписанням договору позичальник підтверджує, у тому числі, що перед підписанням цього договору він в письмовій формі був ознайомлений з кредитними умовами та іншою інформацією про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема вартістю овердрафту, вартості видів та предметів супутніх послуг. Надана позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, зрозумілою, достовірною та своєчасною. Як було встановлено судом кредитний договір між позивачем та відповідачем було укладено в письмовій формі, з дотриманням вимог ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», сторони узгодили всі його істотні умови, щодо мети, розміру, строку та порядку видачі та повернення кредитних коштів, порядку зміни та припинення дії договору. Разом з цим, є безпідставним заперечення відповідача, що він є юридично необізнаною особою, не достатньо грамотною особою в банківській сфері, оскільки це йому не заважало звернутися до банку з заявою про видачу кредиту, отримати кредитні кошти, витратити їх на власний розсуд. Така позиція відповідача на думку суду, є способом захисту від невиконання взятих на себе зобов'язань та можливості уникнути відповідальності за кредитним договором. Не заслуговують на увагу твердження відповідача, що оскільки між ним та Страховою компанією «Примор'є» було укладено Договір добровільного страхування ризиків позичальника № 05/04/ГО-22/2 від 05.04.2013 року, застрахувавши таким чином ризик неповернення коштів, то саме страхова компанія повинна сплатити наявну заборгованість за кредитним договором. Відповідно до п. 6.1.1.1 та п. 6.1.4. Договору страхування, на який посилається відповідач (а.с.70-71), страхувальник в разі настання страхового випадку, зобов'язаний негайно, але в будь-якому випадку протягом 3-х днів (за винятком вихідних та св'яткових)повідомити про це Страховика або його представника та надати Страховику всю наявну інформацію і документацію. Яка дозволить зробити висновок щодо причин, обставин та наслідків страхового випадку, про характер та розмір заподіяного збитку. Однак, відповідач підтвердив в судовому засіданні, що він не повідомляв СК та не звертався до СК з заявою про настання страхового випадку, не надавав ніяких документів, які надали б змогу зробити висновок щодо причин, обставин та наслідків страхового випадку. Твердження відповідача щодо невідповідності умовам кредитного договору заявлених позивачем вимог про стягнення штрафу не відповідає дійсності. Оскільки відповідно до умов п.4.9 кредитного договору встановлена відповідальність позичальника за повне або часткове прострочення повернення кредиту (овердрафту) та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за договором у вигляді обов'язку сплатити банку штраф у розмірі - 200.00 гривен за перший прострочений платіж, та по 500.00 гривен за кожний наступний прострочений поспіль платіж. Крім того, відповідно до пп. 6 п.7.10 договору про надання кредиту № 999-00046859/1 від 05.04.2013 року підписанням договору позичальник підтверджує, що повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов'язки за цим договором та погоджується з ними. Клопотання відповідача про зменшення неустойки в розмірі 6 000.00 гривен на 99.9 % - задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідач посилається на вимоги ст. 551 ч.3 ЦК України, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, що банк не надав суду доказів, що підтверджують розмір збитків, завданих банку неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань, а також те, що розмір неустойки значно перевищує розмір заборгованості за відсотками, а заборгованість по тілу кредиту взагалі відсутня. Однак, такі висновки відповідача спростовуються розрахунком заборгованості (а.с.5), з якого вбачається, що станом на 17.07.2014 року за відповідачем рахується прострочена заборгованість по тілу кредиту в розмірі 12 655.37 гривен, нараховані та не сплачені відсотки - 5 666.28 гривен, які з вини відповідача не були своєчасно отримані позивачем, та як наслідок позивач не міг ними розпорядитися на свій розсуд та отримати відповідний дохід. Дані обставини не заперечував і сам відповідач в судовому засіданні, пояснюючи, що більше 9 місяців він не сплачує заборгованість по кредитному договору. Тому сума штрафу - 6 000.00 гривен не є в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України, такою, що значно перевищує розмір збитків, та взагалі не перевищує розмір простроченої заборгованості за кредитом. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо неналежного виконання ним умов кредитного договору з поважних причин, а саме в зв'язку з сімейними обставинами, тяжким матеріальним становищем, фінансовою кризою в країні, оскільки ці обставини ні закон, ні договір не відносять до таких, що звільняють позичальника від виконання умов договору або від відповідальності за його невиконання. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК України). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 680.81 грн. судового збору.

Outcome: approved