Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 19 668.19 гривен та суму судових витрат у розмірі 1 600.00 гривен судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 06.08.2014 року між НАСК «Оранта» та [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1483861. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільна-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно полісу, забезпечений транспортний засіб - «Mazda 626», державний номер [NUMBER]. 13.03.2015 року трапилась ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням [PERSON], та транспортного засобу «БАЗ А079.14», державний номер [NUMBER], в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 20.04.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень ст.ст.122-4, 124 КУпАП України, та притягнуто до адміністративної відповідальності. У подальшому НАСК «Оранта» сплатила за страховим випадком який відбувся 13.03.2015 року суму страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 19 668.19 гривен. 16.09.2015 року страховиком направлено до страхувальника претензію про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Жодної відповіді від відповідача на листи щодо врегулювання даного питання та пропозицій щодо погашення заборгованості страхова компанія до сьогодні не отримала, тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.45, 49). Згідно наданої до суду письмової заяви представник позивача просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечував щодо розгляду справи в заочному порядку (а.с.52-53). Відповідач до суду не прибув, причини неявки не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою свого постійного місця реєстрації: [ADDRESS] (а.с.45,46) що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (а.с.45), та за адресою: [ADDRESS] (а.с.47). Суд направляв повідомлення про виклик в судове засідання за адресою: [ADDRESS] на 14.05.2018 року, який отриманий адресатом (а.с.46) та за адресою: [ADDRESS], яке повернулося без вручення з відміткою за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.47-48). Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою (ч.2). Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, заперечень, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду наданих ним не було. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України (а.с.52) Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 89 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України. Судом встановлено, що 13.03.2015 року, приблизно о 07:40 годині, [PERSON], керуючи автомобілем «Маzdа-626», державний номер [NUMBER], по вул.Балківська у м. Одесі, не обрав безпечну швидкість руху, з урахуванням дорожніх обставин (мокра проїжджа частина), не впорався з керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення з автобусом «БАЗ А079.14» державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухавка попереду. В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, пасажири автомобіля [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Крім того, 13.03.2015 року, приблизно о 07:40 годині, [PERSON], керуючи автомобілем «Маzdа-626», державний номер [NUMBER], і будучи причетним до ДТП по вул. Балківська у м. Одесі, не залишився на місці пригоди до приїзду співробітників ДАІ, та не зафіксував слідів пригоди покинув місце ДТП, чим порушив вимоги ст.ст.124, 122-4 КУпАП. Вказані обставини встановлені постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.04.2015 року, яка набрала законної сили (а.с.7-8). Цією постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.124,122-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення: - за ст. 124 КУпАП - у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців; - за ст. 122-4 КУпАП - у вигляді штрафу у розмірі 255.00 гривен. Відповідно до ст. 36 КУпАП остаточно накладено на [PERSON] стягнення за більш серйозне правопорушення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Постанова не оскаржувалася, та відповідно набрала законної сили. Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, що її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина даної особи. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме порушення відповідачем [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої автобус «БАЗ А079.14», д/н [NUMBER], належний на праві власності [PERSON] (а.с.22), отримав механічні пошкодження, тобто вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. 06 серпня 2014 року між НАСК «Оранта» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі якого був застрахований автомобіль марки «Маzdа-626», державний номер [NUMBER] та в зв'язку з цим був виданий відповідний страховий поліс №АІ/1483861. Строк дії договору з 07.08.2014 року до 06.08.2015 року, тобто дія договору розповсюджується на дорожньо-транспортну пригоду що сталася 13.03.2015 року. За умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована договором. 13 березня 2015 року страхувальником [PERSON] було повідомлено про ДТП (а.с.10). 16.03.2015 року аварійним комісаром страховика, за участю власника [PERSON], було оглянуто пошкоджений транспортний засіб, та складено протокол огляду з фотографіями (а.с.11-12). 19.03.2015 року було складене авто-товарознавче дослідження № ВН2609АА-19.03/5 від 19.03.2015 року відповідно до якого сума матеріального збитку склала 10197.20 гривен (а.с.15-19). 29.05.2015 року до страховика звернувся представник власника за довіреністю пошкодженого транспортного засобу - [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.9). Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 09.07.2015 року (а.с.13), та страхового акту ОЦВ-15-1690/1 від 13.07.2015 року, сума страхового відшкодування складає 9 197.20 гривен (а.с.20). ПАТ НАСК «Оранта» виплатила власнику пошкодженого транспортного засобу - [PERSON] страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 42000 від 28.07.2015 року на рахунок ПАТ КБ «Правексбанк». Після чого [PERSON] не погодився з розміром виплаченого страхового відшкодування та звернувся до суду з вимогою додатково стягнути з НАСК «Оранта» 9036.89 гривен. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/13640/15-ц від 12.01.2016 року вимоги були задоволені частково. З НАСК «Оранта» було стягнуто 10295.72 грн. матеріальної шкоди та судовий збір у розмірі 175.27 гривен (а.с.25-29, 30). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В результаті чого НАСК «Оранта» сплатила за страховим випадком який відбувся 13.03.2015 року суму страхового відшкодування на користь [PERSON] - 19668.19 гривен. 16.09.2015 року страховиком направлено до страхувальника претензію про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (а.с.23). Жодної відповіді від відповідача на листи щодо врегулювання даного питання та пропозицій щодо погашення заборгованості страхова компанія не отримувала, тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства … Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п.п.«в» п.п.38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальник після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1 до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП; в) якщо він після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі. Статтею 1191 ЦК України також встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності. Відповідно до ст.81 ч.1, ч. 6 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.76 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Відповідачу достовірно було відомо про наявність зазначеного спору в суді (а.с.45, 46), йому також пропонувалось подати пояснення, заперечення, відзив та усі наявні у нього докази по справі. Проте на час розгляду справи, від відповідача до суду не надійшло будь-яких пояснень, заперечень, відзиву, тощо на спростування доводів викладених в позовній заяві. З огляду на вищенаведене суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування, сплаченого ПАТ НАСК «Оранта» в сумі 19668.19 гривен (9197.20 + 10295.72 + 175.27 гривен). Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати понесені позивачем за оплату судового збору у розмірі 1 600.00 гривен (а.с.1).

Outcome: approved