Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди 145131,69 грн та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами укладено договір оренди нерухомого приміщення, яким погоджено щомісячну плату за користування приміщенням. Позивач належним чином виконав умови договору, адже передав орендоване приміщення. Відповідач порушує свої зобов`язання в частині сплати орендних платежів. У зв`язку із наведеним та у відповідності до ст. ст. 625, 759, 762 ЦК України, умов укладеного договору, просить позов задовольнити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. 05 серпня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю та просить такий задовольнити з урахування заяви про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні відповідач визнав позов частково. В. частині стягнення штрафу за несплату орендних платежів просить відмовити. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 31 грудня 2019 року між сторонами укладено договір оренди нерухомого майна № 70. Предмет договору - нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою - [ADDRESS] . Строк оренди - до 30 червня 2020 року з наступною пролонгацією такого на повторний строк терміном шість місяців. У зв`язку з невиконання відповідачем зобов`язання за договором оренди, між сторонами виникли спірні договірні правовідносини, які регулюються нормами ст. ст. 759, 762 Цивільного кодексу України. У відповідності до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Повертаючись до матеріалів справи суд відмічає, що сторони домовились про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати плату за користування обладнанням у розмірі 4925,00 грн, щомісячно, за календарний місяць до 25 числа наступного місяця. Орендар (відповідач у справі) зобов`язаний у встановлені строки сплачувати плату за користування обладнанням в повному обсязі (п. 5 договору). У випадку невиконання або неналежного виконання умов договору відповідальність покладається на вину сторону відповідно до вимог чинного законодавства України (п. 10.1 договору). У разі прострочення внесення орендної плати та/або інших платежів, орендар зобов`язаний сплатити на користь орендодавця пеню (п. 10.2 договору). У разі несплати орендної плати більше одного місяця орендар сплачує на користь орендодавця штраф у розмірі місячної орендної плати (10.3 договору). Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, 3 % річних та індекс інфляції мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, а тому при його обрахунку береться за основу прострочена сума. Суд відмічає, що відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання щодо сплати щомісячних орендних платежів у зв`язку із чим виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем за договором оренди нежитлового приміщення становить у розмірі 145131,69 грн, з яких: 67021,12 грн - основна сума боргу, 10953,47 грн - сума пені, 2280,08 грн - сума 3 % річних, 5777,02 грн - інфляційні втрати, 591000,00 грн - штраф за несплату орендних платежів. Цей розрахунок заборгованості приймається судом до уваги, оскільки доказів неправильного його нарахування відповідачем не подано , а відтак є чинним. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання про те, що оскільки між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які не виконані стороною відповідача; визнання останнім позову частково про стягнення боргу за договором, пені, 3% річних та інфляційних втрат не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому у відповідності до умов договору та норм Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що заявлена у справі вимога в цій частині є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо стягнення суми штрафу за несплату орендних платежів, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час умовами кредитного договору також передбачена сплата штрафів фіксованої частини та процентної складової. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. Відтак, суд приходить переконання, що оскільки у відповідності до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, а відтак вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 59100,00 грн не підлягає задоволенню, а тому у цій частині позовних вимоги необхідно відмовити. Будь-яких інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження суд під час розгляду справи не встановив. Відповідно до ч. 1 ст. 139 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2379,00 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1332,24 грн.

Outcome: partial