Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Класик Партнер», Товариства з обмеженою відповідальністю «Чесна Музика», [PERSON], [PERSON] та фізичної особи - підприємця [PERSON] про визнання договорів недійсними, стягнення компенсації та стягнення немайнової шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 березня 2010 року на підставі Договору про передачу авторських та суміжних прав, укладеного з ФОП [PERSON], набув виключні майнові авторські та суміжні права на твір (фонограму) «[INFO]» як у сольному виконанні [PERSON], так і в дуетному виконанні [PERSON] та [PERSON], які, в свою чергу, на момент передачі позивачу належали ФОП [PERSON] на підставі Договору про передачу авторських та суміжних прав № 15/03/10 від 15 березня 2010 року, укладеного між ним та [PERSON] Вказував, що про факт незаконного використання прав на твір (фонограму) «[INFO]» відповідачами ТОВ «Класик Партнер» а ТОВ «Чесна музика» йому стало відомо в грудні 2011 року, після того як вказані відповідачі пред'явили до позивача вимоги про відшкодування їм компенсації за незаконне розповсюдження твору «[INFO]» як у дуетному виконанні [PERSON] та [PERSON], так і в сольному виконанні [PERSON]. Позивач зазначає, що відповідачі дійсність Договору про передачу авторських та суміжних прав від 29.03.2010р. та Договору про передачу авторських та суміжних прав № 15/03/10 від 15 березня 2010 року, - визнають та не оспорюють. Також позивач вказує, що відповідач [PERSON], укладаючи Договір про передачу авторських та суміжних прав № 15/03/10 від 15.03.2010р., гарантував ФОП [PERSON], що на момент відчуження йому виключних майнових авторських та суміжних прав на твір «[INFO]» [PERSON] був єдиним правоволодільцем та будь-які треті особи не можуть мати претензій стосовно прав на твір «[INFO]». Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що спірні договори: Договір № 2805 від 28 травня 2009р., укладений між ТОВ «Классик Партнер» і [PERSON], та Ліцензійний договір № А9-1505/1 від 15.05.2009 р., укладений між ТОВ «Классик Партнер» та [PERSON], а також Ліцензійний договір № 077/2 невиключна ліцензія від 20 лютого 2010 року, укладений між ТОВ «Классик Партнер» та ТОВ «Чесна музика», - були укладені відповідачами в 2011 році, а не 15 і 28 травня 2009 року та 20 лютого 2010 року, як те зазначалось в спірних договорах. Позивач зазначає, що до таких незаконних дій відповідачі ТОВ «Класик Партнер», ТОВ «Чесна Музика», [PERSON] та [PERSON] з метою незаконного збагачення за рахунок стягнення незаконної компенсації з позивача, і в зв'язку з порушенням прав позивача просили стягнути з вказаних відповідачів солідарно 76 580,00грн. компенсації . Позовні вимоги про стягнення з ФОП [PERSON] відшкодування немайнової шкоди в розмірі 8 000,00грн. позивач обґрунтовував тим, що відповідач ФОП [PERSON] невчасно передав позивачу Договір про передачу авторських та суміжних прав № 15/03/10 від 15.03.2010р., чим спричинив затягування конфліктної ситуації з приводу належності прав на твір «[INFO]». В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача ТОВ «Чесна Музика» та представник ТОВ «Класик Партнер» і [PERSON] позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтовували тим, що до даних спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми законодавства України, оскільки договір був укладений на території Російської Федерації та між особами, які є суб'єктами Російської Федерації, а також обґрунтовували тим, що права на твір «[INFO]» передавались виключно ТОВ «Класик Партнер», [PERSON] та ТОВ «Чесна Музика». Заперечення проти стягнення з відповідачів компенсації обґрунтовували тим, що відсутність порушень авторських та суміжних прав виключає сплату компенсації ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне частково задовольнити первісні позовні вимоги, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач набув виключні майнові авторські та суміжні права на твір «[INFO]» як у сольному виконанні [PERSON], так і в дуетному виконанні [PERSON] та [PERSON] на підставі договору про передачу авторських та суміжних прав від 29 березня 2010 року, укладеного між ПП «Арт-Трейдінг» та ФОП [PERSON] (т. 1 а.с. 14-16). Станом на час відчуження прав на твір «[INFO]» ПП «Арт-Трейдінг» ФОП [PERSON] володів ними на підставі Договору про передачу авторських та суміжних прав № 15/03/10 від 15 березня 2010 року, укладеного між ним та [PERSON] (т. 1 а.с. 8-10) На підставі п. 5.1., 5.2. Договору про передачу авторських та суміжних прав № 15/03/10 від 15 березня 2010р., укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] як Правовласник гарантує, що станом на момент укладення даного договору права на твір «[INFO]» належать виключно йому та не передані третім особам і претензії щодо прав на даний твір не можуть бути заявлені жодною третьою особою. (т. 1 а.с. 8-10). На підставі п. п. 5.1.1, 5.1.3, 5.1.4, 5.1.5 Договору про передачу авторських та суміжних прав № 15/03/10 від 15.03.2010р., укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] гарантував, що він є єдиним володільцем авторських та суміжних прав на фонограму «[INFO]» як в сольному виконанні [PERSON], так і в дуетному виконанні [PERSON] та [PERSON], та на момент підписання договору, не існує ніяких прав, обмежень та вимог третіх осіб по відношенню до творів/фонограм, прав; тільки Правоволоділець [PERSON] має право передавати Права, і на дату укладення Договору не існує ні одного договору або довіреності, або документа, що має силу договору, за яким третя особа має право розпоряджатись будь-якими правами з Прав, або в силу яких Право володілець був би обмежений в можливості розпоряджатись Правами. З пояснень сторін судом встановлено, що відповідачі не оспорюють, в тому числі і в судовому порядку, ні Договір про передачу авторських та суміжних прав № 15/03/10 від 15.03.2010р., укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON], ні Договір про передачу авторських та суміжних прав від 29 березня 2010 року, укладений між ФОП [PERSON] та ПП «Арт-Трейдінг». Беручи до уваги вказані факти, а також звертаючи увагу на те, що Заява № 1-1619 від 02.07.2012р. (а.с. 146), була складена відповідачем [PERSON] під час розгляду спору судом з метою обґрунтувати свої заперечення проти позову, суд приймає її як письмові пояснення відповідача, але оцінює критично, оскільки вказана заява спростовується іншими письмовими доказами, долученими до матеріалів справи. В ході судового розгляду, з метою встановлення давності складання оспорюваних договорів, судом було призначено судову технічну експертизу документів. Представники відповідачів ТОВ «Чесна Музика», ТОВ «Класик Партнер» та [PERSON] категорично заперечували проти призначення судової технічної експертизи документів, і в подальшому ухилились від проведення призначеної експертизи, безпідставно не надавши витребовувані експертом зразки відбитків печаток. Відповідно до ч.1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. В зв'язку з тим, що судова експертиза призначалась для визначення давності складання та підписання оспорюваних позивачем договорів, і безпідставно ухилившись від подання експерту зразків відбитків печаток для порівняння з нанесеними в договорах, відповідачі фактично перешкодили провести судову технічну експертизу оспорюваних договорів, тому суд приходить до висновку, що відповідачі намагались приховати факт складання та підписання оспорюваних договорів і значно пізніший часовий проміжок, ніж той що зазначений в оспорюваних договорах. Тому суд вважає за необхідне визнати встановленим факт складання та підписання оспорюваних договорів: Договір № 2805 від 28.05.2009р., укладений між ТОВ «Класик Партнер» і [PERSON], Ліцензійний договір № А9-1505/1 від 15.05.2009р., укладений між ТОВ «Класик Партнер» та [PERSON], а також Ліцензійний договір № 077/2 невиключна ліцензія від 20.02.2010 року, укладений між ТОВ «Класик Партнер» та ТОВ «Чесна Музика», - не 28.05.2009р., 15.05.2009р. та 20.02.2010р. відповідно, а в значно пізніший часовий проміжок. Відповідно до п. п. 3, 5 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечить законодавству. Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний право чин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюється законами. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про міжнародне приватне право» до правовідносин у сфері захисту прав інтелектуальної власності застосовується право держави, у якій вимагається захист цих прав. Відповідно до п. п. 3, 5, 7 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: у справах про відшкодування шкоди, якщо її завдано на території України; якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні, або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, долучені до матеріалів справи суд вважає доведеним факт складання відповідачами оспорюваних договорів в значно пізніший період, ніж вказаний ними в текстах оспорюваних договорів. Тому суд приходить до висновку і вважає встановленим той факт, що ФОП [PERSON] з 15 березня 2010 року на законній підставі володів та розпоряджався виключними майновими авторськими та суміжними правами на твір «[INFO]» у як у сольному виконанні [PERSON], так і в дуетному виконанні [PERSON] та [PERSON], і правомірно реалізував своє право на відчуження вказаних прав позивачу ПП «Арт-Трейдінг» 29 березня 2010 року на підставі Договору про передачу авторських та суміжних прав. Враховуючи вказане вище суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання недійсними оспорюваних договорів та визнання незаконними дій ТОВ «Класик Партнер», ТОВ «Чесна музика», [PERSON] та [PERSON] незаконними в частині порушення виключних майнових авторських та суміжних прав позивача на твір «[INFO]» у виконанні [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що факт порушення виключних майнових авторських та суміжних прав позивача на твір «[INFO]» мав місце на території України, саме порушення прав має триваючий характер і не припинено на даний час, оскільки відповідачі ТОВ «Класик Партнер» та ТОВ «Чесна Музика» продовжують користуватись та розпоряджатись даними правами. Згідно зі ст. 52 Закону України «Про авторське право та суміжні права» позивач вправі витребувати в порушника авторського права і (або) суміжних прав дохід, отриманий внаслідок порушення вказаних прав, або сплату компенсації від 10 до 50 000 мінімальних розмірів заробітних плат. Враховуючи вказане вище суд приходить до висновку, що відповідачі ТОВ «Класик Партнер» та ТОВ «Чесна Музика», [PERSON] та [PERSON] безпідставно користуються та розпоряджаються виключними майновими авторськими та суміжними правами на твір «[INFO]», тому позовна вимога позивача про стягнення з ТОВ «Класик Партнер», ТОВ «Чесна музика», [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь позивача компенсації за порушення майнових авторських та суміжних прав в розмірі 76 580,00грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт ухилення ФОП [PERSON] від вирішення спірної ситуації, яка склалась навколо належності прав на твір «[INFO]» сторонам даного спору. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідач ФОП [PERSON] в квітні 2012 року передав позивачу документи, що підтверджують належність, станом на 29 березня 2010 року, виключних майнових авторських та суміжних прав на твір «[INFO]» саме ФОП [PERSON] Жодних інших вимог по сприянню в вирішенні даної спірної ситуації позивач до відповідача ФОП [PERSON] не заявляв. Таким чином суд приходить до висновку, що в частині стягнення з ФОП [PERSON] на користь позивача 8000,00 грн. немайнової шкоди, спричиненої бездіяльністю, вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial