Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 жовтня 1997 року. В належному йому будинку зареєстровані відповідачі, які фактично там не проживають з червня 2014 року. Таким чином, позивач є власником зазначеного будинку, але своє право як власника він не може реалізувати в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані в його будинку, і хоча відповідачі є його родичами - відповідно доньками та онуками, але не приймають участі в утриманні будинку, сплаті комунальних платежів і взагалі будинком не цікавляться. Доньки та онуки на теперішній час проживають в Російській Федерації, наміру прибути в Україну та добровільно знятися з реєстрації не мають, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідачі в судове засідання\~\~не з`явилися, про дату, час місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не надали. Представники третіх осіб в судове засідання\~\~не з`явилися, звернулися до суду з заявою в якій просили справу розглядати без їх участі, заперечень не мають. Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених\~ЦПК України випадках. Згідно\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 жовтня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2103, позивачу [PERSON] належить на праві власності житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Технічний паспорт від 23 жовтня 1998 року № 4/643 на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовлений на ім`я позивача [PERSON] Довідкою № 766, виданою Валуйською сільскою радою Станично-Луганського району Луганської області 25 лютого 2020 року, підтверджується, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є, відповідно, доньками та онуками позивача, дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов від 25 лютого 2020 року, складеного депутатом Валуйської сільскої ради Станично-Луганського району Луганської області Стороженко О.О., встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в будинку позивача не проживають з червня 2014 року, виїхали до РФ. Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є членами його сім`ї, та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Безпідставне перебування відповідачів на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідачів таким, що втратили право користування будинком. Відповідно до\~ ст. 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319\~ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу\~України та ст.150\~ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст. 321\~ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391\~ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Нормами\~статті 405 ЦК України\~передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Під час судового розгляду встановлено, що відповідачі є членами сім`ї позивача. Відповідачі не проживають в будинку позивача тривалий час, обов`язків щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несуть, і подальша реєстрація відповідачів порушує права позивача, як власника будинку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: approved