Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 2011 року постійно зустрічався та перебував у інтимних відносинах із [PERSON] , яка [INFO] народила дочку - [PERSON] , батьком якої він є. У зв`язку з тим, що на момент державної реєстрації факту народження дитини він перебував у місцях позбавлення волі, тому запис про батька дитини був здійснений матір`ю відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Мати дитини - [PERSON] - померла [INFO] . Малолітня дочка [PERSON] перебуває під опікою [PERSON] Просив визнати його батьком [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати виконавчий комітет Гожулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області внести в актовий запис про народження дитини, змінивши в графі «батько» прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та видати нове свідоцтво про народження дитини. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, надавши пояснення, що за змістом аналогічні тим, які викладені у позовній заяві. Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що позивач та її покійна сестра, мати дитини, ніколи не повідомляла їй про те, хто є батьком дівчинки. Деякий час позивач дійсно проживав із сестрою, а після її смерті вона дозволяла спілкуватися дитині із бабою(матір`ю [PERSON] ) та тіткою( сестрою [PERSON] ). Після смерті сестри вона забрала дітей та оформила щодо них опіку. Позивач протягом 4-х років не вважав за доцільне зареєструвати своє батьківство, тому вважають, що ним пропущений встановлений ст..ст. 20, 128 СК України 1-річний строк звернення до суду та просили відмовити у позові за спливом позовної давності. Представник третьої особи - Гожулівської сільської ради Полтавського району -повідомила, що у 2015-2016 рр. відвідували [PERSON] , яка проживала з дітьми у с. Івонченці та перебувала на обліку як неблагополучна. Після смерті матері діти проживають зі своєю рідною тіткою - [PERSON] у м. Полтаві. Про те, хто є батьком малолітньої [PERSON] , нічого не відомо. Представник третьої особи - виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради як органу опіки та піклування - повідомила, що з 13.09.2016 року над малолітньою сиротою встановлена опіка та призначено опікуном [PERSON] Про те, хто є біологічним батьком малолітньої [PERSON] їй нічого не відомо, з цього приводу до них ніхто не звертався. Представник третьої особи - служби у справах дітей Полтавської районної адміністрації - у судове засідання не з`явився, попередньо надавши клопотання, у якому просив розглянути справу без їх участі, стосовно рішення суду поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] ; у свідоцтві про народження дитини у графі «батько» значиться « [PERSON] », «мати» - « [PERSON] »(а.с.6). Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 13.09.2016 року за №246 призначено [PERSON] опікуном над малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.43). Згідно з висновком експертизи №9/301СЕ-19 від 15 липня 2019 року, проведеної сектором молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень Харківського НДЕКЦ МВС України , [PERSON] , [INFO] може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] Ймовірність даної події складає 99,996%(а.с. 230-246). Як пояснили сторони, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано зі слів матері. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка виховує та утримує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи. Стаття 128 СК встановлює перелік необхідних умов для визнання батьківства у судовому порядку. По-перше, батьки дитини не повинні перебувати у зареєстрованому шлюбі між собою (реєстрація народження дитини в органах РАЦС і Свідоцтво про її народження підтверджують, що вона народилася не в зареєстрованому шлюбі). По-друге, ймовірний батько дитини, народженої поза шлюбом, чи її мати відмовляються від подання спільної заяви про добровільне визнання батьківства. Згідно з ч. 2 ст. 128 СК підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України 2004 року рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України 2004 року, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання батьківства, оскільки цей факт доведений висновком молекулярно-генетичної експертизи, який повністю узгоджується з іншими доказами, зокрема, ім`я та по батькові дитини у свідоцтві про народження повністю збігається з іменем та по батькові позивача; відповідачка визнала факт періодичного проживання позивача з матір`ю дитини до її народження. Заява відповідачки про застосування до правовідносин позовної давності та відмову в позові у зв`язку з її пропуском задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. У ст. 129 СК України зазначено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Положення даної статті застосовуються при зверненні позивача до суду з позовом про визнання батьківства в тому випадку, якщо дитина народжена жінкою, яка перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, та який записаний батьком дитини. Як пояснили сторони, мати дитини на момент зачаття та народження дитини у шлюбі не перебувала, а тому строки позовної давності, визначені в ст. 129 СК України, до цих правовідносин не застосовуються. Відповідно до ч.1 ст. 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Таким чином, до цих правовідносин позовна давність не застосовується. Відповідно до положень статті 134 СК України рішення суду про визнання батьківства є підставою внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видачі нового свідоцтва про народження дитини; тому вимога про зобов`язання виконавчого комітету Гожулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області внести в актовий запис про народження дитини, змінивши в графі «батько» прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та видати нове свідоцтво про народження дитини є передчасною та задоволення не підлягає. Окрім того, ця вимога пред`явлена до неналежного відповідача, оскільки Гожулівська сільська рада Полтавського району Полтавської області не є відповідачем по справі, що також є підставою для відмови в позові у цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial