Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.12.2018 року він придбав у неї житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , до складу якого входить: житловий будинок шлакоблочний обкладений цеглою під літ. «А» 1970 року побудови загальною площею 54,9м2, житловою площею 36,4м2, який складається з: коридору площею 5,4м2, кладової площею 4,1м2, коридору площею 3,3м2, кухні площею 5,7м2, житлової площею 14,1м2, житлової площею 7,2м2, житлової площею 15,1м2, погріба цегляного під літ. «п/г»; сараю шлакоблочного під літ. «Б»; літньої кухні цегляної під літ. «Б1»; гаража цегляного під літ. «В»; гаража цегляного під літ. «Г»; огорожі дощатої під літ. «№1-2». У зв`язку з тим, що в цей день Лебединська нотаріальна контора вже не працювала між ними був укладений договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки під ними в простій письмовій формі. При цьому [PERSON] , в свою чергу взяла на себе зобов`язання провести оформлення земельної ділянки, будинку та розміщених з ним господарських будівель в установленому порядку через Лебединську нотаріальну контору у строк до 31.12.2018 року, але такого обов`язку так і не виконала. Тому він просив визнати за ним право власності на дане майно. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивач вказав, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачка та представник третьої особи проти задоволення позову не заперечили. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. З копії договору купівлі-продажу, акту приймання-передачі (а.с.10,11), вбачається що 28.12.2018 року [PERSON] , отримала від [PERSON] , кошти в розмірі 45000 (сорок п`ять тисяч) грн., за земельну ділянку та житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином між сторонами було укладено договір купівлі-продажу даного майна. Позивач посилається на те, що при укладенні договору [PERSON] , зобов`язувалася оформити нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. Однак, право власності [PERSON] , до цього часу належним чином не оформлене, оскільки відповідачка ухиляються від виконання взятих на себе зобов`язань щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивачка зі свого боку виконала взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняла його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON] , права власності на спірне майно.

Outcome: approved