Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що є власником квартири [ADDRESS]. Разом з позивачем та іншими особами в зазначеній квартирі зареєстрований і брат позивача - відповідач у справі, який з 2001 року по теперішній час у вказаному житлі не проживає, хоча залишається зареєстрованим, в зв'язку з чим позивачем сплачуються комунальні послуги у більшому розмірі. Посилаючись на вище вказане, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування згаданою квартирою. Позивач в судове засідання не з'явився, його представник надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Враховуючи зазначене, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору міни від 02.05.2001 позивач є власниками квартири [ADDRESS] (а.с. 8). В силу ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. Довідками Путивльської міської ради від 14.09.2017 № 1657 та 03.11.2017 № 421 підтверджено те, що у вказаній квартирі зареєстрований, окрім інших осіб, брат позивача, відповідач у справі (а.с. 10, 15). Комісійним актом від 09.10.2017, засвідченим виконавчим комітетом Путивльської міської ради, зафіксовано той факт, що у зазначеній квартирі з 2001 року по теперішній час [PERSON] не проживає, а фактично мешкає м. Васильків Київського району (а.с. 9). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. У постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За встановлених обставин, наявні у справі докази та їх належна оцінка свідчать про те, що відповідач понад один рік у згаданій квартирі не проживає, поважності причин своєї відсутності всупереч ст. 60 ЦПК України не довів, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування цим житлом. В зв'язку із повним задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 640 грн. судового збору. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved