Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину, яка проживає із ним та знаходиться на його утриманні. Вважає, що подальше спільне сімейне життя неможливе, тому просить суд розірвати шлюб між сторонами, дитину залишити проживати із ним. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на неможливість примирення, ухилення відповідача від участі в утриманні та вихованні дитини. Відповідач в судове засідання не зявилась повторно, хоч про час і місце слухання справи належно повідомлена, причин неявки не повідомила. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечила, посилаючись на наявність у позивача умов для проживання та виховання дитини. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Шлюб між сторонами зареєстровано 17 січня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача і проживає із ним, що підтверджується свідоцтвом про народження, довідкою, актом обстеження житлово-побутових умов. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб грунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі фактично припинили шлюбні відносини, на примирення не погоджуються, сторони спільно не проживають з березня 2015 року, спільного господарства не ведуть, тому суд приходить до висновку, що зберегти вказану сімю не можливо і вважає за необхідне шлюб розірвати. Призвіще відповідача після розірвання шлюбу слід залишити без змін, оскільки відповідних заяв вона не подавала. Згідно п.2 ч.1 ст.161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. З поданих суду доказів вбачається, що позивач належно виконує батьківські обовязки, дитини проживає із ним в належних житлово-побутових умовах, він забезпечує розвиток та виховання сина, поряд з тим, відповідач доводів позову не спростувала, заперечень щодо позову не подала, місце її постійного проживання достовірно не встановлено, тому в цій частині також позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши спір в межах позовних вимог та поданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги такими, що ґрунтуються на законі та узгоджуються із наявними у справі доказами, тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved