Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, де зазначив, що просить суд визнати за ним право власності за набивальною давністю на 52/100 частини житлового будинку та відповідної частини господарських будівель та споруд, що знаходяться в [ADDRESS]. В судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] до суду не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила, проте надала до суду заяву, в якій вказала, що позов визнає в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. Представник відповідача - Таращанської міської ради до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, проте надав до суду заяву, в якій вказав, що позов визнає в повному обсязі, просить розглянути справу без участі представника сільської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд встановив, що згідно рішення народного суду Таращанського району від 17.09.1985 року, зареєстрованого в Білоцерківському БТІ 26.01.1987 року за реєстровим № 2814 [PERSON] належало 52/100 будинку та відповідна частина надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] на земельный ділянці міськфонду в розмірі 600 м2. 31.01.1987 року [PERSON] продала належні їй 52/100 будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] на земельный ділянці міськфонду в розмірі 600 м2 [PERSON]. Під час укладення договору купівлі - продажу державним нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори Київської області допущено помилку і вказано в договорі не 52/100 частин будинку, а половина, тобто 50/100 частин. При цьому в договорі вказано, що ця половина будинку та відповідна частина надвірних будівель належить продавцю [PERSON] на підставі рішення народного суду Таращанського району від 17.09.1985 року та зареєстрованого в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації 26 січня 1987 року з реєстром № 2814, тобто посилання зроблено на рішення суду, де зазначено, що [PERSON] належить не 50/100 частин, а 52/100 частини будинку. Із записів Технічного паспорта на будинок вбачається, що за [PERSON] рахується 52/100 частин будинку, а за [PERSON]-48/100. Інший співвласник будинку- відповідачка по справі, має право власності на 48/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель на підставі договору дарування, який посвідчений 30.10.2008 року нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 4298. Вона не заперечує той факт, що позивачу належить 52/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд та не заперечує проти визнання за ним права власності на 52/100 частин будинку з надвірними будівлями. Таким чином, судом встановлено, що позивачу належить 52/100 частини будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Отже, позивач згідно даного договору купівлі-продажу набув право власності на 52/100 частин житлового будинку та надвірних будівель, що належав [PERSON] на підставі рішення народного суду Таращанського району від 17.09.1985 року. Позивач по даний час договір купівлі-продажу житлового будинку не зареєстрував в установленому законом порядку, оскільки є розбіжності між частками житлового будинку та надвірних будівель, які зазначені в договорі купівлі-продажу від 31.01.1987 року та в рішенні суду від 17.09.1985 року на підставі якого [PERSON] належала частина будинку із відповідною частиною надвірних будівель. Отже, позивач не має можливості виправити розбіжності у частках та зареєструвати право власності на 52/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, оскільки [PERSON] померла, а тому у нього немає іншого способу, як визнати право власності на 52/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд у судовому порядку. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. Отже суд вважає, що позивачу на праві власності належить 52/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, 1973 року побудови, що розташовані в [ADDRESS], загальною вартістю 81591 грн. За таких обставин позов підлягає до задоволення. Позивач же просить суд визнати за ним право власності на 52/100 частини житлового будинку та відповідну частину надвірних господарських споруд за набувальною давністю, оскільки з 1987 року він та його родина проживає у 52/100 частині житлового будинку, добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за частиною будинку та утримує її, постійно робить поточний та капітальний ремонт. Дане підтверджується актом депутата Таращанської міської ради Київської області від 03.03.2014 року. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність); якщо інше не встановлено цим Кодексом. Суд вважає, що позов в частині визнання за позивачем права власності на 52/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за набувальною давністю не підлягає задоволенню, оскільки відсутні умови набувальної давності, тобто позивачем невірно встановлені правовідносини. Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Судові витрати по оплаті судового збору суд за проханням позивача залишає за ним.

Outcome: approved