Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення його на роботі. Мотивуючи свої вимоги позивач зазначив, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва, яке набрало чинності згідно постанови Київського апеляційного суду від 20.07.2020 року, його поновлено на посаді менеджера другого управління нагляду Департаменту банківського нагляду Національного банку України з 19.07.2019 року. Відповідно до ч.5 ст. 235 КЗпП України рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, проте відповідач всупереч вимогам ч.5 ст. 235 КЗпП України поновив його на роботі не з 19.07.2019 року як передбачено рішенням суду, а з 22.07.2020 року згідно наказу № 1831-к. Вважає, що відповідач має сплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за 101 робочі дні при затримці виконання рішення суду про поновлення його на роботі в загальній сумі 205289,57 грн. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.11.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 08.12.2020 року від Національного банку України надійшло клопотання про закриття провадження у справі. 08.12.2020 року від Національного банку України надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року та постанова Київського апеляційного суду від 20.07.2020 року виконано у повному обсязі. Позивача не було поновлено на роботі з 21.02.2020 року у зв`язку з оскарженням рішення в апеляційному порядку. Також зазначив, що спір з приводу стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вже був вирішений вказаними рішеннями судів. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. Також, відповідач просив проводити розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.12.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 22.12.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій він зазначив, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. 24.12.2020 року від Національного банку України надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких він зазначив, що посилання [PERSON] на затримку виконання рішення суду першої інстанції про його поновлення на роботі з 21.02.2020 року до 20.07.2020 року є безпідставним. Крім того, вважає, що [PERSON] пропущений строк звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.03.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовлено. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачає ч. 1 ст. 15 ЦК України. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені, що відповідає ст. 3 ЦПК України. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.07.2020 року визнано незаконним та скасовано наказ Національного банку України №2102-к від 18.07.2019 року про звільнення [PERSON] . Поновлено [PERSON] на посаді менеджера другого управління нагляду Департаменту банківського нагляду Національного банку України з 19.07.2019 року. Стягнуто з Національного банку України нс користь [PERSON] 304885,50 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з ч. 7 ст. 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За змістом ст. 236 КЗпП в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зазначена норма передбачає обов`язок власника виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування. Поряд із цим, вказана норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, у разі звернення власника із заявою до виконавчої служби про роз`яснення якихось обставин, які на думку власника ускладнюють виконання рішення суду. Вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 20.07.2020 року позивача поновлено на роботі. Проте, відповідач всупереч вимогам ч. 5 ст. 235 КЗпП України поновив [PERSON] на роботі не 21.02.2020 року, а 22.07.2020 року згідно наказу № 1831-к, тобто через 101 робочих днів. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року №100. З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). На підставі ст. 236 КЗпП України суд приходить до висновку про те, що відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за 101 робочих днів при затримці виконання рішення суду про поновлення його на роботі в загальній сумі 205289,57 грн., що розраховується за наступною формулою: 101 робочих днів - період вимушеного прогулу (з 21 лютого 2020 року по 20 липня 2020 року) х 2032,57 грн. (розмір середньоденного заробітку) = 205289,57 грн. У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки, що передбачає ст. 236 КЗпП України. Виплата середнього заробітку проводиться за час вимушеного прогулу та законом України не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин, такий правовий висновок зробив Верховний Суд України 25 травня 2016 року. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Згідно п. 21 вказаної Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд вважає, що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 101 робочих днів за період вимушеного прогулу (з 21 лютого 2020 року по 20 липня 2020 року) при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача, в загальній сумі 205289,57 грн. проведений у відповідності до вимог закону й повинен бути покладений в основу рішення. Що стосується заперечень відповідача стосовно того, що позивачем пропущено строк звернення до суду передбачений ст. 233 КЗпП України, то суд не приймає їх до уваги, оскільки відповідно до Глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови КМУ №211 від 11.03.2020 року, постанови КМУ №392 від 20.05.2020 року з 12.03.2020 року по 31.12.2020 року на території України установлено карантин. Таким чином, твердження відповідача про порушення позивачем строку для звернення до суду є безпідставними та необґрунтованими. Також, відповідач в своєму відзиві зазначає, що ним виконано рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 20.07.2020 року, а тому підстав для задоволення позову немає. Однак, суд зазначає, що вказане рішення виконано з порушенням строків, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем фактично було поновлено позивача на роботі 20.07.2020 року, тобто через 101 день після ухвалення Солом`янським районним судом м. Києва рішення від 20.02.2020 року, що підтверджується наказом № 1831-к від 22.07.2020 року Національного банку України, згідно з яким також позивачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Отже, посилання відповідача на те, що ним у повному обсязі виконано рішення суду у строки встановленні чинним законодавством є безпідставними. Що стосується посилань відповідача на те, що середній заробіток не підлягає стягненню на користь позивача, оскільки судом вже вирішений даний спір, то суд е приймає їх до уваги, оскільки періоди нарахування середнього заробітку у рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року та у даному спорі відрізняються, а отже, даний спір вирішений не був. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2052,91 грн. Згідно ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 235, 236 КЗпП України, з урахуванням Закону України про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,

Outcome: approved