Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до договору дарування дачного будинку від 27 жовтня 2008 року йому належить дачний будинок [ADDRESS]. Його колишня дружина та відповідач у справі, з його дозволу проживала у вказаному будинку. Однак останнім часом відносини між сторонами погіршились, вони не можуть знайти порозуміння, часто сваряться, відповідач скржиться до правоохоронних органів. Крім того остання не приймає участі у витратах, пов'язаних з утримання майна. Просить усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом виселення [PERSON] із вказаного дачного будинку. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснили, що дачний будинок подарований позивачу батьками і належить йому на праві власності. У вказаному будинку після розірвання шлюбу між сторонами залишилась проживати [PERSON], яка чинить позивачу перешкоди у користуванні будинком, вчиняє сварки. При цьому відповідач користується всіма наявними в будинку послугами, однак не сплачує їх вартість. Позивач просить усунути перешкоди в користуванні власністю, виселивши відповідача, яка має житло за місцем реєстрації. Відповідач та її представники [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, пояснили, що відповідач заселилась до спірного будинку за згодою батьків позивача, разом з останнім. На даний час вони перебувають у розірваному шлюбі, однак далі разом проживають у цьому ж будинку. З ними проживає їх спільний малолітній син, [INFO]. Заперечили наявність будь-яких перешкод позивачу з боку відповідача, у користуванні нерухомим майном. Крім того зазначили, що відповідач не має іншого місця проживання. Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.08.2003 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 29 листопада 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачу відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування дачного будинку від 27.10.2008 року належить дачний будинок [ADDRESS]. Вказана обставина також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав на дачний будинок від 27.04.2011 року. Сторонами визнається в судовому засіданні, що у вказаному дачному будинку проживають сторони та їх неповнолітній син. Місце реєстрації позивача та відповідач - м.Київ. Вимога про виселення з дачного будинку неповнолітньої дитини, місце проживання якої з кимось із батьків в установленому законом порядку не визначалось, позивачем не заявлялась Як визначено у частині 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, ма згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні відповідач не є власником будинку, між сторонами склались неприязні стосунки, позивач не бажає проживання відповідача у належному йому на праві власності дачному будинку. Доводи відповідача, що вона не має можливості проживати за місцем реєстрації, іншого місця проживання не має, а позивач має окрему кімнату в садовому будинку не можуть бути прийняті до уваги, як підстава для відмови у позові, оскільки право власності є абсолютним і власник має право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Разом з тим суд вважає, що обидві сторони помилково при вирішенні даного спору посилались на норми житлового законодавства, оскільки будь-який дачний (садовий) будинок до житлових будинків не відноситься і призначений лише для літнього (сезонного) використання. Вирішуючи позов, суд не застосовує норми ЖК України, на які посилався позивач у позовній заяві, оскільки вони не підлягають застосуванню у даній справі, а при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог і вважає, що порушені права позивач підлягають судовому захисту, у спосіб зобов'язання [PERSON] звільнити спірний будинок. Щодо витрат на правову допомогу, то суд стягує її виходячи з вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» за участі представника [PERSON] у судовому засіданні в межах заявлених позивачем вимог та наданих відповідних документальних підтверджень. Відповідно до ст.88 ЦПК України при задоволенні позову, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial