Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання розірваним на підставі ст. 38 КЗпП України трудового договору між ним та ТОВ «Гранде 2020» з 19.01.2021 року та зобов`язати видати йому належним чином оформлену трудову книжку. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 березня 2017 року його було прийнято на роботу до ТОВ «Гранде 2020» на посаду відбірника сировини. Під час перебування з відповідачем у трудових відносинах у грудні 2019 року, він отримав виробничу травму та після періоду непрацездатності, 18.03.2020 року йому було встановлено 3 групу інвалідності. В цей час керівництво ТОВ «Гранде 2020» перестало виходити з ним на зв`язок, неможливо було встановити діючі контакти відповідача. 05.01.2021 року він надіслав рекомендованим листом заяву про звільнення за власним бажанням, проте вказаний лист повернувся невручений відповідачу. Оскільки такі дії відповідача порушують його право на вільний вибір виду діяльності, тому він змушений звернутись до суду для захисту своїх прав. Ухвалою від 05 травня 2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Від позивача надійшла заява, в якій він просить проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечує заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ «Гранде 2020» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, тому справа розглянута відповідно до ст. ст. 280-281 ЦПК України, в порядку заочного розгляду. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, з 01.03.2017 року [PERSON] був прийнятий на роботу у ТОВ «Гранде 2020». Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування, [PERSON] отримував заробітну плату від ТОВ «Гранде 2020», починаючи з березня 2017 року по березень 2020 року (а.с. 6-7). 05.01.2021 року позивач на адресу відповідача ТОВ «Гранде 2020» надіслав заяву, в якій просив звільнити з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 19 січня 2021 року, надіслати йому трудову книжку та провести розрахунок, проте вказана заява не отримана відповідачем (а.с. 9-10). Листом від 30.03.2021 року за № 08/02.8-06/3549 Головне управління Держпраці у Запорізькій області повідомило позивача про те, що під час спроби провести інспекційне відвідування ТОВ «Гранде 2020» з приводу можливих порушень законодавства про працю, встановлено відсутність підприємства, посадових осіб і працівників за адресою, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і рекомендовано йому звернутися до суду (а.с. 11). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Стаття 21 КЗпП України визначає, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Судом встановлено, що на даний час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, крім звернення до суду, оскільки його заява про звільнення залишена без реагування. У зв`язку з цим, з метою надання можливості позивачу в подальшому реалізовувати своє право на працю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання трудового договору, на підставі ст. 38 КЗпП України, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Відповідно до абзацу 5 пункту 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Оскільки саме на роботодавця покладений обов`язок вести трудові книжки та вчиняти у них відповідні записи, враховуючи, що фактично трудовий договір між сторонами повинен був припинитися 19 січня 2021 року, проте у встановленому законом порядку таке припинення трудового договору не оформлене, то вимоги позивача про видачу йому належним чином оформленої трудової книжки підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 гривень.

Outcome: approved