Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. У підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що позивач є власником пасажирського автомобіля Ford Focus, державний реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 09.06.2015 року. 16 червня 2017 року о 18 годині 15 хвилин в [ADDRESS] водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] Завчасно не вжила заходів для зниження швидкості та скоїла зіткнення з автомобілем «Тойота Корола» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], після чого автомобіль продовжив рух та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Форд Фокус» д.н.з. [NUMBER]. В наслідок даної ДТП водій [PERSON] та пасажири авто «Форд Фокус» С-МАХ [PERSON] та [PERSON] отримали травми, а транспортні засоби - механічні пошкодження. Відносно [PERSON] був скажений протокол про адміністративне правопорушення за ст.. 124 КУпАП, серії БР № 067761. З метою повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставини справи потерпілий [PERSON] звернувся до Дніпропетровський науково-дослідний експертно-криміналістичного центру про проведення авто-технічного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди від 16.06.2017 року. Відповідно до висновку експертного авто технічного дослідження № 7/10.1-36: 1) У даній дорожній обстановці водій «Тойота Корола» [PERSON] повинен діяти згідно вимог п.10.1 ПДР. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Мерседес Банс» [PERSON] повинна була діяти згідно вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. 2) В діях подія автомобіля «Тойота Корола» [PERSON] при заданому механізмі пригоди, невідповідностей вимогам п. 10.1 не вбачається. 02 листопада 2017 року Апеляційним судом Дніпропетровської області задоволено апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2017 року скасовано. Винесено нову постанову, якою визнано винною [PERSON], [INFO], у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП, провадження у справі закрити на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з закінченням на момент розгляду даної справи строків, передбачених ст.. 38 КУпАП. Згідно висновку № 280/17А щодо оцінки вартості матеріального збитку завданої власнику колісного транспортного засобу, матеріальний ущерб позивача становить 102982,15 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Мерседес Бенц» д.н.з. [NUMBER] була застрахована за договором № АМ-0001332005 у Товаристві з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» франшиза складає 1000,00 грн. З урахуванням того, що страховий ліміт на страхову виплату складає 100000,00 грн., франшиза 1000,00 грн. страхова компанія повинна була виплатити позивачу 99000,00 грн. однак страхова компанія сплатила лише 24828,50 грн. таким чином не вичерпавши ліміт на страхову виплату. Позивач вважає, що страхова компанія повинна виплатити ще 74171,50 грн. Позивач зазначає, що йому було спричинено ще моральну шкода, яку він отримав внаслідок ДТП. Позивач просив суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» матеріальну шкоду в розмірі 74171,50 грн., витрати пов'язані з визначенням вартості матеріального збитку у розмірі 1600,00 грн., та судовий збір в розмірі 750,00 грн. Стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн. Позивач в судове засіданні не з'явився. Про день, час та місце судового засіданні повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» у судовому засіданні позовні вимоги не визнавав, заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] та її представник у судове засідання не з'явились. Про день, час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку. Надала суду відзив на позовну, в якій позов відповідач не визнавала, заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником пасажирського автомобіля Ford Focus, державний реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 09.06.2015 року. 16 червня 2017 року о 18 годині 15 хвилин в [ADDRESS] водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] Завчасно не вжила заходів для зниження швидкості та скоїла зіткнення з автомобілем «Тойота Корола» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], після чого автомобіль продовжив рух та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Форд Фокус» д.н.з. [NUMBER]. В наслідок даної ДТП водій [PERSON] та пасажири авто «Форд Фокус» С-МАХ [PERSON] та [PERSON] отримали травми, а транспортні засоби - механічні пошкодження. Відносно [PERSON] був скажений протокол про адміністративне правопорушення за ст.. 124 КУпАП, серії БР № 067761. 02 листопада 2017 року Апеляційним судом Дніпропетровської області задоволено апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2017 року, ячкою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] закрито у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП - скасовано. Винесено нову постанову, якою визнано винною [PERSON], [INFO], у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП, провадження у справі закрити на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з закінченням на момент розгляду даної справи строків, передбачених ст.. 38 КУпАП. Згідно висновку № 280/17А щодо оцінки вартості матеріального збитку завданої власнику колісного транспортного засобу, матеріальний ущерб позивача становить 102982,15 грн. Відповідно висновку експерта за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи № 3272-18по цивільній справі від 20.08.2018 року вартість матеріального збитку, завданого власнику Форд Фокус становить складає 76809,70 грн. Платіжним дорученням № ID-102011 від 05/01/2018 позивачу відшкодовано страхове відшкодування згідно страхового акту № ЦВ/17/2362 за договором страхування № АК-001332006 від 19.09.2016 року у розмірі 24828,50 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.1ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів тому, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди і ін.) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У зв'язку з тим, що відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанії «Альфа-Гарант» до тепер не відшкодував різницю між спричиненими збитками та виплаченим розміром страхового відшкодування, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50981,20 грн. ( 76809,70 грн. - 24828,50 грн.) В іншій частині позовні вимоги щодо відшкодування матеріальних збитків належними та допустимими доказами суду не підтверджені. Щодо заявлених вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди суд виходить з наступного. Позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 25 000 грн., яка завдана душевними стражданнями, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням свого майна в результаті ДТП, ушкодженнями в наслідок ДТП членів сім'ї, які знаходились в автомобілі на час ДТП та тривалості невиконання відповідачем свого обов'язку зі сплати відшкодування матеріальної шкоди, передбаченої полісом та чинним законодавством та загалом спричиненої шкоди ДТП. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У ч. 1ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2ст.1167ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст.1167,1187 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За п. 5 Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідач не надав суду доказів того, що шкоду, завдану позивачу, спричинено внаслідок непереборної сили або умислу останнього, а тому має нести відповідальність незалежно від доведеності вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума 5000,00 грн., яка підлягає стягненню. Щодо стягнення на користь позивача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що відповідно до ст.144 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Крім того, з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн. та вартість проведення оцінки пошкодженого автомобіля у розмірі 5491,20 грн. Також стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial