Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 25 вересня 2008 р. року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 24-71/08-ДД. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору - предметом цього договору є надання Банком позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів шляхом відкриття на картковий рахунок позичальника на якому обліковуються операції, здійсненні з використанням Карти VISA Electron № 4476070100263318 відновлювальної кредитної лінії з розміром кредитного ліміту в сумі 12 000 гривень з терміном повного погашення заборгованості по наданих кредитних ресурсах до 26 липня 2010 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами у розмірі, порядку та в строки, обумовлені договором. Сума заборгованості за кредитом станом на 04.08.2010 року загалом становила 20390,32 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту - 11800,00 грн.; заборгованість по щомісячній комісії за користування кредитом - 183, 32 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 8 407, 32 грн.. 03 листопада 2010 року рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області первісний позов позивача був задоволений і на користь позивач стягнуто заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати. 16.12.2010\~року відділом ДВС Володарсько-Волинського РУЮ по заяві банку відкрито виконавче провадження відносно відповідача. 30.06.2015 року відділом ДВС Володарсько-Волинського РУЮ закрито виконавче провадження по стягненню заборгованості з відповідача за рішенням суду. В свою чергу позичальник скористалася кредитними ресурсами та свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, систематично порушує виконання умов кредитного договору, про що банком було направлено позичальнику повідомлення про усунення порушень в серпні 2015 року. Однак зобовязання станом на серпень 2015 року відповідач належним чином не виконує, у звязку з цим виникає заборгованість по нарахованих відсотках, щомісячної комісії та пені. Станом на 01.08.2015 року заборгованість відповідача по донарахуванню за період з 04.08.2010 року по 01.08.2015 року складає - 705171,14 грн., а саме: заборгованість прострочена (несанкціонована) за кредитним договором - 12 013 грн.; нараховані відсотки по заборгованості за користування кредитом - 6 179, 26 грн.; нараховані відсотки по простроченій (несанкціонованій) заборгованості - 171 507, 82 грн.; заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне повернення кредиту, відсотків та щомісячної комісії -515 471, 06 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості у розмірі - 705171,14грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн. Представник позивача в судове засідання не прибув, до суду направив клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю. 24 грудня 2015 року ухвалою суду явку представника позивача було визнано обов'язковою,однак в послідуючому в судове засідання не прибув, на вимогу суду позивач додаткову інформацію щодо погашення заборгованості за кредитним договором не надав. - 2 - Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що 03.11.2010 року рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по договору в сумі 20390,32 грн., які стягнуті виконавчою службою і станом на 17.06.2015 року було закрито виконавче провадження. Зазначає, що представник позивача в судове засідання не прибув та в наданих доказах не обґрунтував наявність простроченої заборгованості, збільшення нарахування процентної ставки за договором з 22% до 40% та 60 %, звернення до відповідачки у серпні 2015 року з вимогою про усунення порушень . Вказує, що наявний розрахунок заборгованості не відображає фактичних обставин по погашенню заборгованості, згідно рішення суду у своїй заяві просить застосувати строк позовної давності. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає із слідуючих підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 10 ч. 3,4 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 25.08.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 24-71/08/ДД про надання в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурсів в сумі 12000 грн. з оплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентних ставок передбачених п.4.1,4.1.1,4.1.2, кредитного договору на термін до 24.07.2010 року . Відповідач зобовязувалась повернути кредитні кошти та проценти за користування кредитними ресурсами до 24.07.2010 р. Відповідач порушила умови п.п. 3.3, 4.3, 4.7 кредитного договору і рішенням Володарсько-Волинського районного суду 03.11.2010 року у цивільній справі позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту - 11800 грн., заборгованість по щомісячній комісії за користування кредитом - 183,00 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 8407,32 грн., а всього 20390,32 грн. Після вступу рішення в законну силу відділом ДВС Володарсько-Волинського РУЮ стягнуто з відповідача заборгованість в повному обсязі станом на 17.06.2015 року. 06.10.2015 року позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 24-71/08/ДД від 25.08.2008 року вказуючи, що зобовязальні правовідносини між сторонами за кредитним договором не припинились та просить суд стягнути з відповідачки прострочену заборгованість в сумі 705171,14грн. Враховуючи наявність простроченої заборгованості та наданого розрахунку після стягнення заборгованості за кредитним договором, який є незрозумілим, суд 24.12.2015 року визнав явку представника відповідача обовязковою для обґрунтування проведеного розрахунку та дачі пояснень. Позивач на неодноразові звернення свого представника в судове засідання не направив, інших доказів на вимогу суду обґрунтування своїх доказів не надав. Суд на засадах змагальності сторін приймає рішення на підставі доказів наданих сторонами. Так, позивач не надав суду доказів яким чином він збільшив процентну ставку за даним договором 31.07.2010 року з 22 % до 40 % , а з 29.02.2012 року до 60 %; не обґрунтував, яким чином виникла прострочена заборгованість за кредитним договором в сумі 12013 грн. - 3 - Після отримання стягнутих виконавчою службою сум, банк розподілив кошти відповідно до п. 7.1. договору, а саме: в першу чергу гасив прострочені відсотки, в другу чергу - нараховані відсотки, в третю чергу тіло кредиту, в четверту чергу - пеню та відсотки. Таким чином, банк за рахунок перерахованих виконавчою службою коштів погасив заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами, після чого залишилось не погашеним тіло кредиту і з цієї суми банк нараховував проценти та пеню. Суд вважає, що розподіл коштів банком у відповідності до п. 7.1. договору є безпідставним, оскільки визначає черговість направлення коштів у разі внесення позичальником коштів на погашення поточної заборгованості, а не черговість направлення коштів при виконанні судового рішення. Відповідно до розяснень, що викладені в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у ст.ст.215-217 ЦПК. Враховуючи, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів виникнення простроченої заборгованості за договором про відкриття відновлюваної кредитної лінії №24-1/08-ДД в сумі 12013 грн. після прийняття та виконання судового рішення, нарахування відсотків, пені та щомісячної комісії, підстав збільшення процентної ставки за договором, суд не може прийняти законне та обґрунтоване рішення. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні заявленого позову.

Outcome: dismissed