Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідача та просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане 24.10.1978 року виконавчим комітетом Обухівської селищної ради народних депутатів, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] та визнати за ним право власності у порядку спадкування на 3/8 частки житлового будинку, що складається із коридору - 2,9 кв. м, кладової - 3,8 кв.м., кухні - 18,2 кв.м., чотирьох житлових кімнат площами: 11,2; 11,0; 8,5; 13,1 кв. м., ванної - 2,6 кв.м , загальною площею 71,3 кв. м, житловою площею - 43,8 кв.м та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на 3/8 частини вищезазначеного житлового будинку, в якому він проживав до дня своєї смерті. Позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Гринько А.П., проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, їй було відмовлено та надано Інформаційну довідку № 81/02-14 від 26.03.2019 року, у якій зазначено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме зазначено, що документом, що підтверджує право власності на 3/8 частки зазначеного житлового будинку, є свідоцтво про право особистої власності, видане Виконавчим комітетом Обухівської селищної ради народних депутатів 24.10.1978 року, на підставі рішення зазначеного виконкому № 154 від 24.10.1978 року «Про оформлення права власності на будинок», зареєстроване Фастівським МБТІ (яке виконувало обов`язки щодо реєстрації права власності по Обухівському району) 17.05.1988 року, в реєстровій книзі № 130. Із вказаного свідоцтва вбачається, що воно видане відповідно до рішення № 154 виконавчого комітету Обухівської селищної ради народних депутатів 24.10.1978 року. Проте, зазначене рішення № 154 було прийняте 27.09.1978 року, про визнання права власності на цілий житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), копія рішення додається, але свідоцтво про право власності видане та зареєстроване на 3/8 частки цього будинку. В зв`язку з тим, що рішення № 154 про визнання права власності житловий будинок винесено на цілий будинок, а свідоцтво видане та зареєстроване на 3/8 частки, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на ім`я позивача та рекомендує йому звернутись до суду. Ухвалою суду від 23.09.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 25.11.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність та позовні вимоги задовольнити з підстав вказаних у позові. Представник відповідача, Обухівської міської ради Київської області, в судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому просив про розгляд справи у його відсутність, посилався на те, що міська рада є неналежним відповідачем у справі і відсутність у міської ради компетенції на скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності в порядку спадкування, а при розгляді справи покладається на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, заяв, клопотань чи пояснень по суті справи не надала, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 372 та видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на 3/8 частки житлового будинку, що складається із коридору - 2,9 кв. м, кладової - 3,8 кв.м., кухні - 18,2 кв.м., чотирьох житлових кімнат площами: 11,2, 11,0, 8,5, 13,1 кв. м., ванної - 2,6 кв.м , загальною площею 71,3 кв. м, житловою площею - 43,8 кв.м та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги майна померлого [PERSON] за законом є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П., а сини померлого, [PERSON] і [PERSON] , на ім`я яких померлий спадкодавець залишив заповіт, звернулись до нотаріуса з заявами, в яких зазначили, що пропустили строк звернення з заявами на прийняття спадщини і з позовами про встановлення факту прийняття спадщини чи продовження строку для її прийняття не будуть, зазначені обставини підтверджуються копією належним чином завіреної спадкової справи до майна померлого [PERSON] . Спадщину за законом позивач [PERSON] після смерті чоловіка прийняла та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, загальною площею 0,0290 га, кадастровий номер 3223110100:01:102:0166, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку, загальною площею 0,0270 га, кадастровий номер 3223110100:01:102:0165, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] та на автомобіль DAEWOO LANOS, реєстраційний номер [NUMBER] . У видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/8 частки житлового будинку, що складається із коридору - 2,9 кв. м, кладової - 3,8 кв.м., кухні - 18,2 кв.м., чотирьох житлових кімнат площами: 11,2, 11,0, 8,5, 13,1 кв. м., ванної - 2,6 кв.м , загальною площею 71,3 кв. м, житловою площею - 43,8 кв.м та знаходиться за адресою: [ADDRESS] їй було відмовлено нотаріусом в інформаційній довідці № 81/02-14 від 26.03.2019 року. Відмову у видачі свідоцтва приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. обґрунтував тим, що документом, що підтверджує право власності на 3/8 частки зазначеного житлового будинку, є свідоцтво про право особистої власності видане Виконавчим комітетом Обухівської селищної ради народних депутатів 24.10.1978 року, на підставі рішення зазначеного виконкому № 154 від 24.10.1978 року «Про оформлення права власності на будинок», зареєстроване Фастівським МБТІ (яке виконувало обов`язки щодо реєстрації права власності по Обухівському району) 17.05.1988 року, в реєстровій книзі № 130. Із вказаного свідоцтва вбачається, що воно видане відповідно до рішення № 154 виконавчого комітету Обухівської селищної ради народних депутатів 24.10.1978 року. Проте, зазначене рішення № 154 було прийняте 27.09.1978 року, про визнання права власності на цілий житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), але свідоцтво про право власності видане та зареєстроване на 3/8 частки цього будинку. В зв`язку з тим, що рішення № 154 про визнання права власності житловий будинок винесено на цілий будинок, а свідоцтво видане та зареєстроване на 3/8 частки, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на ім`я позивача та рекомендував позивачу звернутись до суду. Рішенням виконавчого комітету Обухівської селищної ради народних депутатів № 154 від 27.09.1978 року на підставі зібраних матеріалів та висновку Фастівського БТІ, вирішено оформити право власності на цілий будинок [ADDRESS] за заявою [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 24.10.1978 року, виданого Обухівською селищною радою за [PERSON] зареєстровано на право приватної власності на 3/8 частини житлового будинку [ADDRESS] . Рішенням [ADDRESS] Народного суду від 07.05.1986 року було розділено зазначений житловий будинок та виділено [PERSON] у власність 3/8 частки цього житлового будинку. Його колишній дружині, [PERSON] , виділено у власність 5/8 часток спірного житлового будинку. 27.08.1986 року судовим виконавцем Обухівського райнарсуду було складено акт про фактичний розділ та виділ у фактичне користування та володіння колишнього подружжя зазначеного житлового будинку відповідно до визнаних у рішенні суду у власність часток. Судом встановлено, що з часу розподілу житлового будинку [PERSON] фактично проживав і користувався 3/8 частками житлового будинку, що складається із: коридора - 2,9 кв.м., кладової - 3,8 кв.м., кухні - 18,2 кв.м., чотирьох житлових кімнат площами: 11.2, 11.0, 8.5, 13.1 кв.м., ванної - 2.6 кв.м., загальною площею 71,3 кв.м., житловою площею - 43,8 кв.м. зі своєю дружиною [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради народних депутатів №134 від 03.08.1987 року вирішено перейменувати частину [ADDRESS] на [ADDRESS], а рішенням 10 сесії двадцять першого скликання Обухівської міської Ради народних депутатів Обухівського району Київської області «Про перейменування вулиць в місті Обухові» від 26.04.1993 року [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. Відповідно до архівної довідки виданої КП КОР «Західне бюро технічної інвентаризації» № 781 від 24.07.2017 року станом на 29.12.2012 року за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 24.10.1978 року зареєстровано на праві власності 3/8 частини житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.16 Цивільного кодексу України та ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.ст.328, 392, 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності належало 3/8 частини житлового будинку [ADDRESS] та вказане нерухоме майно входить до складу спадкової маси, а позивачу відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно, оскільки наданий правовстановлюючий документ на ім`я спадкодавця виданий на 3/8 його частини, а реєстрація права власності проведена вже після ухвалення рішення суду про поділ майна, від 07.05.1986 року, а отже з огляду на вищевикладені обставини (наявність технічних помилок) для захисту порушеного права позивача, позовні вимоги в частині щодо визнання права власності на вищезазначену частину спадкового будинку за позивачем слід задовольнити. Отже, суд не вбачає перешкод для задоволення позову в цій частині, оскільки в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини, на які посилався позивач при обгунтуванні позовних вимог в цій частині та не були спростовані відповідачем по справі. Щодо вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, видане 24.10.1978 року виконавчим комітетом Обухівської селищної ради народних депутатів, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , то суд вважає за необхідне в цій частині позову відмовити виходячи з наступного. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди (ч.2 ст.393 ЦК України). Виходячи зі змісту наведених норм, судовому захисту підлягає лише порушене право особи. До суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та виникнення додаткового обов`язку. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову. З матеріалів справи встановлено, що за спадкодавцем станом на 29.12.2012 року зареєстровано право власності на 3/8 частин спадкового будинку, Свідоцтво про право власності видане 24.10.1978 року виконавчим комітетом Обухівської селищної ради народних депутатів видане на підставі чинного рішення виконавчого комітету Обухівської селищної ради народних депутатів № 154 від 27.09.1978 року у відповідності до вимог чинного на час його видачі законодавства. Позивачем не наведено законних підстав для визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності та того, що воно було видане з порушенням встановленого порядку і будь-яких належних доказів цього суду не надано і в суді таких доказів не здобуто, а посилання позивача на допущену в свідоцтві помилку щодо дати рішення щодо оформлення права власності за спадкодавцем та реєстрацію права власності за спадкодавцем на 3/8 частини зазначеного будинку не є такою підставою та не свідчить про порушення прав позивача. З врахуванням вищевикладених обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв`язок в сукупності приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на частину належного спадкодавцю [PERSON] житлового будинку.

Outcome: partial