Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 28.02.2008 року між [PERSON] та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», укладено кредитний договір № 16-07-И-11, відповідно до якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі 183 000,00 доларів США, зі строком виконання зобов'язання до 27.02.2027 року. З метою забезпеченя виконання зобов'язань за кредитним договором укладено іпотечний договір, на підставі якого АТ «Банк «Фінанси та Кредит» передано в іпотеку квартиру [ADDRESS]. 06.06.2012 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 415/1998/12, виданого 20.04.2012 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» грошових коштів. Того ж дня державним виконавцем накладено арешт на все майно [PERSON], в тому числі і на спірну квартиру. У зв'язку із чим, їх права, як іпотекодержателя було порушено. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заявлених вимог не заперечував. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи - ПАТ «КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В суді встановлено, що 28.02.2008 року між [PERSON] та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», укладено кредитний договір № 16-07-И/11, відповідно до якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі 183 000,00 доларів США, зі строком виконання зобов'язання до 27.02.2027 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено іпотечний договір, на підставі якого АТ «Банк «Фінанси та Кредит» передано в іпотеку квартиру [ADDRESS]. 01.03.2011 року Деснянський районний суд м. Києва виніс рішення про стягнення боргу з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 2 929 311,93 грн. та судових витрат. 06.06.2012 року державним виконавцем Данилюк Р.В. ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 415/1998/12, виданому 20.04.2012 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ, щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 24 014,43 грн. 06.06.2012 року державним виконавцем Данилюк Р.В. ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про накладення арешту на все майно та заборону його відчуження, що належить [PERSON] Арешт було накладено і на квартиру [ADDRESS] Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» 1. Звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. 2. У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, такий документ повертається стягувачу-заставодержателю в порядку, встановленому пунктом 8 частини першої статті 47 цього Закону. 3. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. 4. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Оскільки, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», як іпотекодержатель, має переважене право перед ПАТ «КБ «ПриватБанк», позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved