Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної завданої внаслідок ДТП, на обґрунтування якого зазначив, що на розгляді Немирівського районного суду Вінницької області знаходилось кримінальне провадження по факту ДТП, яке мало місце 06 вересня 2016 року на повороті с. Червоне Немирівського району за ознаками складу злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, відносно [PERSON] . [PERSON] обвинувачувався в тому, що він 06 вересня 2016 року, біля 15.00 годин, рухаючись автомобілем марки «МЕРСЕДЕС БЕНЦ СПРІНТЕР 313 CDI» д.н.з. [NUMBER] , який належить йому на праві приватної власності на ділянці автодороги біля повороту на с. Червоне Немирівського району, грубо порушив декілька пунктів ПДР України, не впоравшись з керуванням, допустив зіткнення із належним [PERSON] автомобілем марки «ВАЗ - 2107», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав середнього ступеню тілесні пошкодження, а належний йому автомобіль марки «ВАЗ -2107» д.н.з. [NUMBER] було майже повністю технічно пошкоджено. Таким чином, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене в ч.1 ст. 286 КК України - тобто порушення правил безпеки дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Відповідно до ухвали Немирівського районного суду від 24 березня 2020 року, яка вступила в законну силу 31 березня 2020 року, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальну справу було закрито. [PERSON] цивільний позов, поданий в рамках кримінального провадження, був залишений без розгляду і йому було рекомендовано звернутись до суду про відшкодування збитків в порядку цивільного судочинства. Так, у відповідності до вимог ч.8 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. В результаті вчинення відносно [PERSON] злочину він отримав ряд серйозних тілесних ушкоджень, внаслідок яких тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Немирівської центральної районної лікарні, а також проходив лікування амбулаторно. В результаті пошкодження здоров`я [PERSON] та його близькі понесли слідуючі матеріальні збитки: - за пошкоджений належний йому автомобіль - 51 559.81 гривень; - на [PERSON] лікування та транспортні послуги вже було затрачено - 10 000 гривень; - на санаторно-курортне лікування необхідно ще затратити - 5 000 гривень. Таким чином загальний розмір матеріальної шкоди завданої [PERSON] становить - 66 559.81 гривень. Крім матеріальної шкоди йому [PERSON] було заподіяно також значну моральну шкоду. Ця подія завдала значний психічний зрив, який напевно вкарбується на все його життя. Йому тяжко словесно виразити всі ці моральні страждання, які виникають при одній згадці про цю пригоду. Через тілесні пошкодження, які він тримав внаслідок даної дорожньої пригоди, виникли психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції і переживання, призвели до погіршення стану його здоров`я, викликали необхідність тривалого лікування. Крім того, ця подія призвела до тяжких фізичних і моральних страждань, порушила нормальні життєві зв`язки з знайомими, рідними, друзями, колегами по роботі. Був технічно пошкоджений повністю належний йому автомобіль. На даний час він не має можливості придбати інший транспортний засіб. [PERSON] змушений був пересуватись для здійснення лікування, використовуючи чи громадський транспорт чи винаймаючи автомобіль. Ці обставини посилюють його і так не малі душевні страждання. У Преамбулі до Загальної Декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А(ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року (надалі - Декларація прав людини), закріплено, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основною свободи, справедливості та загального миру. Преамбулою до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року встановлено, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Відповідно до ст. 3 Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та на особисту недоторканність. Згідно із ст. 5 Декларації прав людини ніхто не повинен піддаватись тортурам або жорстокому, нелюдському чи принижуючому його гідність поводженню та покаранню. Стаття 3 Конституції України говорить наступне: «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.». Із аналізу зазначених норм випливає, що гідність людини є однією з тих категорій, на захисті яких стоїть як національне законодавство України, так і норми міжнародного права. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з абз. 1 п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. (надалі - Постанова Пленуму ВСУ № 4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Частиною 2 п. 5 вказаної Постанови Пленуму ВСУ визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: -наявність такої шкоди; -протиправність діяння заподіювача шкоди; -наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діям заподіювача; -наявність вини останнього в заподіяння шкоди. Отже, відповідно до ч.1 і ч.2 ст. 23, ч.1 ст. 1166, ч.1 ст. 1167 та ст. 1168 ЦК України, абз. 1 п. 3 ч.2 п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4, а також вище викладених обставин, [PERSON] має законне право на відшкодування заподіяної неправомірними діями [PERSON] моральної шкоди. Відповідно до абз. 2 ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з абз. 1 п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Важко оцінити розмір душевних страждань, пов`язаних із практично непоправною втратою здоров`я, у грошовому еквіваленті. Проте, враховуючи характер та обсяг пережитих ним в результаті неправомірних дій відповідача душевних та психічних страждань, характеру правопорушення, ступінь вини заподіювача, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, зокрема погіршення також його стану психічного здоров`я (знервованість, постійне відчуття страху й тривоги за життя та здоров`я, втрата спокійного сну, тощо), зіпсування сімейних та дружніх стосунків, розмір відшкодування моральної шкоди становить 100 000 гривень. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. А також,згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особою, внаслідок вини якої йому позивачу було завдано шкоди, то володільцем джерела підвищеної небезпеки 0 автомобіля, являється водій відповідач [PERSON] . Автомобіль марки «МЕРСЕДЕС БЕНЦ СПРІНТЕР 313 CDI» д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є забезпеченим транспортним засобом, так як є в наявності страховий поліс, укладений із Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія», із лімітом відповідальності: 100 000 гривень - за шкоду, завдану майну, 200 000 гривень з а шкоду завдану життю чи здоров`ю. Згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - ст. 22.1 - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Крім того, у відповідності до вимог вказаного вище Закону, зокрема ст. 29, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, виключаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобі з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу чи стоянки та плата за послуги стоянки. В ст. 24.1 Закону зазначено, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та ребіалітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Таким чином, саме страхова компанія - відповідач, яка застрахувала водія забезпеченого транспортного засобу, повинна відшкодувати йому всі наявні матеріальні збитки, які він поніс в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, а також інші виплати, визначені в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,» в межах лімітів відповідальності, в даному випадку, до 200 000 гривень. А матеріальну відповідальність за понесені моральні страждання у визначеній ним сумі 100 000 гривень, які не покриваються страховою виплатою [PERSON] покладає на відповідача автомобіля [PERSON] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги визнає частково. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази вважає, позовні вимоги таким, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 06 вересня 2016 року біля 15.00 годин, [PERSON] рухаючись автомобілем марки «МЕРСЕДЕС БЕНЦ СПРІНТЕР 313 CDI» д.н.з. [NUMBER] , який належить йому на праві приватної власності на ділянці автодороги біля повороту на с. Червоне Немирівського району, грубо порушив декілька пунктів ПДР України, не впоравшись з керуванням, допустив зіткнення із належним [PERSON] автомобілем марки «ВАЗ -2107» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до ухвали Немирівського районного суду від 24 березня 2020 року, яка вступила в законну силу 31 березня 2020 року, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальну справу було закрито. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 6 Закону Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності. Відповідно до статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Отже, за змістом законодавства про страхування настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» поліс АЕ/8882055 від 26.07.2016 р. Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то суд виходив з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України. Позивач просить стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. посилаючись на те, що в результаті ДТП, він як власник пошкоджено транспортного засобу зазнав душевних страждань через пошкодження його автомобіля, погіршився стан здоров`я та психологічний стан, порушено його нормальні життєві зв`язки, оскільки замість спокійного повсякденного життя, позивач був змушений займатися збором необхідних документів для подання даного позову. Крім того, у зв`язку з тим, що автомобіль втратив технічні характеристики, у нього зникла впевненість у безпеці автомобіля, тому позивач був змушений пересуватися на громадському транспорті. Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі та гідності людини. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною та достатньою аби компенсувати людські страждання, тому її розмір може мати суто умовний вираз. Враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, на користь позивача в розмірі по 25000 грн. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. З урахуванням викладеного, відповідно ст. ст. 625, 979, 990, 988, 1166, 1167, 1194 ЦК України

Outcome: partial