Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача інфляційні збитки в сумі 6099,39 грн. та 3% річних від простроченої суми 233,32 грн. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29 січня 2015 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області 14 квітня 2015 року з відповідача на його користь було стягнуто 35933,64 грн. До цього часу відповідач вказану суму йому не виплатив, а тому з нього підлягають стягненню інфляційні збитки та 3% річних. В судове засідання позивач не зявився, але направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає та дав згоду на заочний розгляд справи в разі неявки відповідача. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення йому судової повістки 26.09.2015 року. Про причину неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. За згодою позивача суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача заочно, відповідно положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29 січня 2015 року з Державного підприємства «ДГ «Покровське» на користь [PERSON] по цивільній справі за його позовом було стягнуто невиплачену заробітну плату в сумі 35933,64 грн., а також заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 3279,83 грн. та допущено негайне виконання рішення суду (а.с. 3-4). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2015 року вказане рішення суду залишено без змін (а.с. 5-6). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а частиною 2 ст. 625 цього Кодексу встановлено, що боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правова позиція Верховного Суду України щодо застосування\~ст. 625 ЦК України\~викладена у постанові від 14 листопада 2011 року, яка прийнята за результатом перегляду судового рішення з підстави,\~передбаченої\~п. 1ч. 1 ст. 355\~ЦПК\~України, у справі № 6-40цс11. Верховний Суд України дійшов висновку про те, що грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів. Грошовим зобовязанням є таке правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, у якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Частина 3\~ст. 510 ЦК України\~визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасної права і обовязки, вона вважається боржником тому, що зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 509 ЦК України\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду (частина 5 ст. 11 ЦК України). Рішенням суду від 29.01.2015 року, яке вступило в законну силу, задоволено цивільний позов [PERSON] про стягнення на його користь невиплаченої заробітної плати в сумі 35933,64 грн. Таким чином між позивачем та відповідачем існують зобовязальні правовідносини, а оскільки таке зобовязання зводиться до сплати грошей, то воно є грошовим зобовязанням. А тому до цих правовідносин необхідно застосувати положення ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно розрахунку (а.с. 8) позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати на суму боргу 35933,64 грн. в період з 14.04.2015 року по 30.06.2015 року у розмірі 6099,39 грн., а також 3% річних за цей же період в сумі 233,32 грн., а всього 6332,71 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов обґрунтований і законний, а тому він підлягає задоволенню.

Outcome: approved