Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 18.04.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 3 600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом згідно укладеного між сторонами договору № DOXRRX00361503. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «розстрочка» складає між ним та банком Договір, про що свідчить його підпис у заяві позичальника. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Також вказує, що у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 11.07.2013 року має заборгованість в сумі 52 260,03 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 3 600,00 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 20 700,94 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 970,20 грн., 24 024,13 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також штрафи, відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, а саме 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 464,76 грн. - штраф (процентна складова). В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 52 260,03 грн. за кредитним договором № DOXRRX00361503 від 18.04.2007 року та судові витрати у виді судового збору в розмірі 522,60 грн. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Бажиновський І.О. в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні та просив справу розглянути без його участі. А ні відповідач [PERSON] а ні його представник [PERSON] у судове засідання неодноразово не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, місце і час розгляду справи. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу в порядку ст. 197 ЦПК України на підставі наявних у справі доказах у відсутність не з'явившихся сторін. Ознайомившись з позовною заявою, розглянувши письмову заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 18.04.2007 року відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ (на той час ЗАТ) КБ «Приватбанк» з заявою позичальника № DOXRRX00361503 про бажання отримати споживчий кредит в сумі 3 600,00 грн. з умовами сплати відсотків за його користування в розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення по 18.04.2008 року включно. До зазначеної заяви додані Умови та правила надання банківських послуг, в яких визначені умови та порядок надання кредиту, права та обов'язки сторін, умови передачі коштів позичальнику та повернення кредиту, порядок розрахунку, відповідальність сторін, які не підписані відповідачем, а підписані лише стороною позивача. Згідно з наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем за договором № DOXRRX00361503 від 18.04.2007 року, станом на 11.07.2013 року становить 52 260,03 грн., з яких: 3 600,00 грн. - заборгованість за кредитом, 20 700,94 грн. - заборгованість за відсотками, 970,20 грн. - заборгованість з комісії, 24 024,13 грн. - заборгованість з пені, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 464,76 грн. - штраф (процентна складова). Згідно із ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 610 ч.1 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд вважає, що цивільне право позивача порушено, оскільки відповідач отримав кошти, але не виконав взяті на себе зобов'язання. Проте, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки він сплив на момент звернення позивача до суду, з огляду на наступне. Так, відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 261, 265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В силу вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України закінчення строку позовної давності (спливу позовної давності) до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам зазначено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Також пунктом 7 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Виходячи з того, що кредитні правовідносини між сторонами виникли 18.04.2007 року з кінцевим терміном повернення до 18.04.2008 року включно суд вважає, що саме з 18.04.2008 року позивач дізнався про його порушене право, але ж з позовом до суду звернувся лише 25.07.2013 року через 5 років, після того як дізнався про невиконання відповідачем своїх зобов'язань по споживчому кредиту, а тому, на думку суду, на момент звернення з позовом до суду (25.07.2013 року) закінчився трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Суд не приймає до уваги, надані позивачем «Умови та правила надання банківських послуг» та вважає, що дані Умови не мають відношення до розгляду даної справи, оскільки в заяві позичальник (відповідач у справі) був ознайомлений з іншими Умовами, а саме Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» «Стандарт»), з якими погодився та прийняв їх про що поставив підпис у заяві, але позивачем їх суду представлено не було, що свідчить про те, що надані суду «Умови та правила надання банківських послуг» не були прийняті відповідачем. За таких обставин, враховуючи, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити саме у зв'язку зі спливом строків позовної давності. Крім того, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню з боку відповідача на його користь не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed