Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 05 вересня 2003 року з [PERSON] , аргументуючи свої вимоги тим, що від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , а спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність їх характерів та різні погляди на сімейні обов`язки. Між ними часто виникають сварки, вони втратили почуття взаємоповаги і подальше збереження шлюбу неможливе. Ухвалою від 14 січня 2021 року постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначенона 03.02.2021. 03 лютого 2021 року ухвалою суду задоволено заяву відповідача [PERSON] та сторонам надано строк для примирення тривалістю три місяці, в зв`язку з чим провадження у справі зупинено. Ухвалою від 13 травня 2021 року провадження у справі поновлено. Позивач і відповідач у судове засідання не з`явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач подала заяву про відкладення розгляду справи, причини неявки в заяві не зазначені. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає, оскільки відповідачем у заяві не зазначено причини неявки в судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 вересня 2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом № 390. Мають сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим і свідомим, причини, з якої він наполягає на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, наданий судом строк для примирення результатів не дав. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved