Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором на обслуговування позики в іноземній валюті № ОКН-00117 від 04.09.2007 року в розмірі 19550,93 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного договору № ОКН-00117 від 04.09.2007 року банк зобов'язався здійснювати обслуговування позики в іноземній валюті, що отримана відповідачем від іноземного позикодавця (з урахування додаткових угод), а відповідач зобов'язався сплачувати банку комісію щомісяця з 26-го числа поточного місяця, але не пізніше останнього робочого дня цього місяця в розмірі 0,5% річних, що нараховується у національній валюті України за курсом НБУ, що діє на дату нарахування на фактичну суму позики за фактичний період користування позикою (із розрахунку 360 днів у році). Позивач виконав зобов'язання за цим договором у повному обсязі, проте відповідач в порушення умов договору починаючи з червня 2012 року перестав здійснювати оплату комісії за обслуговування іноземного кредиту, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 19550,93 грн. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судові засідання не з'являвся, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено судом, 04.09.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Марфін Банк», та [PERSON] було укладено договір № ОКН-00117. Відповідно до договору ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» за дорученням [PERSON] здійснює обслуговування позики в іноземній валюті, що отримана останнім від іноземного позикодавця відповідно до договору позики від 04.09.2007 року № 04/09 з урахуванням Додаткової угоди № 2 від 27.11.2009 року. Згідно з п. 3.4 цього договору відповідач зобов'язався сплачувати банку за операційні послуги, що надаються, комісію щомісяця з 26-го числа поточного місяця, але не пізніше останнього робочого дня цього місяця, і в день, встановлений для повернення суми позики, а у випадку дострокового погашення - у день фактичного погашення заборгованості за позикою, в розмірі 0,5% річних, що нараховується у національній валюті України за курсом НБУ, що діє на дату нарахування на фактичну суму позики за фактичний період користування позикою (із розрахунку 360 днів у році). Згідно з Додатковою угодою № 1 від 24.10.2007 року комісію визначено у розмірі 0,2%, а згідно з Додаткової угоди № 2 від 27.11.2009 року - 0,3%. Відповідно до п. 3.4.1 договору у разі порушення позичальником умов договору щодо сплати комісії він сплачує уповноваженому банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Згідно з Додатковою угодою № 2 від 27.11.2009 року зазначений пункт договору викладений в новій редакції та передбачено сплату пені в розмірі 0,3% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня. Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, комісію у зазначені в договорі строки не сплачував, чим порушив істотні умови укладеного договору. У зв'язку з цим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 14.05.2014 року становить загальну суму у розмірі 19550,93 грн., що підтверджується відповідним розрахунком в матеріалах справи та складається з наступного: - 16986,07 грн. - заборгованість по комісії; - 2565,86 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved