Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що [INFO] померла його рідна мати. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Позивач як спадкоємиць за заповітом звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Шустової Н.С., однак йому було відмовлено. На підставі вказаного позивач звернувся до суду. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 61). Позивач у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позові наполягав (а.с. 60). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 29). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Житловий будинок з надвірними спорудами сараю, цистерни, огорожі, який розташований в [ADDRESS] належав [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.11.1995 року та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 25.08.2016 року (а.с. 7-13), а також довідкою Маяківської сільської ради від 14.12.2017 року № 2542 (а.с.16). 25.09.2013 року [PERSON] був складений заповіт на ім'я позивача - на все майно яке їй належало (а.с. 15). Позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Шустової Н.С., однак листом від 11.07.2016 року № 35/02-14 їй було відмовлено. (а.с. 14). Згідно ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.. Згідно до спадкової справи № 2/2016 заведеної до [PERSON] позивач є єдиним спадкоємцем після ії смерті за заповітом. (а.с. 36-5 7). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. При таких обставинах позов є обґрунтованим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved