Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вказавши, що 06 серпня 2008 року він був прийнятий на роботу в ТОВ «Новокаховський електромеханічний завод», про що було укладено трудовий договір та видано наказ №222н від 06.08.2008 року. Наказом №160-у від 14.07.2014 року його було звільнено за ст. 38 ч.3 КзпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю та порушенням умов колективного та трудового договору. При звільненні йому була видана трудова книжка, але не були проведені розрахунки з ним. Заборгованість по заробітній платі складає 5721,33 грн. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням виплатити належні йому кошти, проте останній не здійснює виплату заробітної плати, посилаючись на незалежні від нього обставини. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 5721,33 грн. та середній заробіток за затримку заборгованості по заробітній платі з дня нарахування по теперішній час. В судове засідання позивач не з'явився, просив розглядати справу в його відсутність. Представник позивача в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 5721,33 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з часу звільнення 14.07.2014 року до часу постановлення рішення суду. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, тому у суду є достатні підстави для розгляду справи в заочному порядку на підставі ст. 224-233 ЦПК України зі згоди позивача, на підставі наявних доказів у справі. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ТОВ «Новокаховський електромеханічний завод», працював майстром на корпусній дільниці у 01 цеху електродвигунів асинхронних, 14.07.2014 року був звільнений на підставі ст. 38 ч.3 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю та умов колективного договору. З розрахункового листа за грудень 2014 року слідує, що станом на грудень 2014 року підприємство заборгувало йому 5 721,33 грн. Відповідно до ст.115 КзпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст.116 КзпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 цього Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, звільнений з посади на підставі ст. 38 ч.3 КзпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю та умов колективного договору, під час звільнення відповідачем з ним не проведено остаточного розрахунку, заборгованість по заробітній платі становить 5 721,33 грн., проте до цього часу не виплачена, тому вона підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. Невиплата заборгованості по заробітній платі з вини роботодавця розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Так, у справі «Баландіна проти України» (рішення від 06.12.2007 року) встановлено порушення ст. 1 Першого протоколу щодо мирного володіння своїм майном, коли справа стосувалася заборгованості щодо виплати заробітної плати. Аналогічно у справі «Безуглий проти України» Європейським судом з прав людини встановлено порушення ст.1 Протоколу № 1 у зв'язку з тим, що заявнику не виплачено присуджені національним судом виплати щодо заборгованості по заробітній платі. У справах «Дерев'янко та Довгалюк проти України», «Дідух проти України» також розглядалося Європейським судом з прав людини питання про виплату заробітної плати. Враховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів про розмір середнього заробітку позивача, суд під час здійснення розрахунку враховує посадовий оклад позивача, зазначений у розрахунковому листі за липень 2014 року, оскільки розрахункові листи за останні два місяці роботи - травень та червень 2014 року, підприємством не надавалися та обраховує розмір середнього заробітку з урахуванням вимог п.8 Постанови КМУ №100 від 8 лютого 1995 р «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» : (1828 грн. Х 2) : 40 роб. днів Х 287 роб днів (затримки розрахунку при звільненні) = 17 091,80 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з яких слід утримати 15 % податку з фізичних осіб та 1,5 % військового збору, до виплати 14 271, 65 грн. З цих підстав позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 115, 116, 117 КзпП України, п.8 Постанови КМУ №100 від 8 лютого 1995 р «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»,

Outcome: approved