Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи який зазначив, що в листопаді 2012 року його знайомий [PERSON] запропонував йому працювати на будівництві в [ADDRESS]. Погодившись на пропозицію він завіз житловий причіп «BUERSTNER», д.н.з. [NUMBER] на територію домоволодіння, власником якого відповідач [PERSON] В ході виконання робіт між [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт, який закінчився зупиненням будівельно-оздоблювальних робіт та матеріальними спорами. Після припинення робіт причіп залишився на території домоволодіння відповідача [PERSON] Позивач намагався забрати свій причіп, але на територію домоволодіння його не пустила охорона, а відповідач не реагує на його звернення по поверненню його власності. За таких обставин, просить позовні вимоги задовольнити та витребувати належне йому майно, а саме житловий причіп з чужого незаконного володіння. В судове засідання позивач не з'явився, в поданій суду заяві просив слухати справу у його відсутність, не заперечує з приводу винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать розписки в матеріалах справи, заперечень щодо позовних вимог не надав,заяв та клопотань про слухання справи у його відсутність суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно довіреності від 06 травня 2008 року, серія [NUMBER], виданої строком на десять років, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатись: у тому числі продати, передати в оренду, застави, належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 10 січня 2008 року, причепом фабричної марки «BUERSTNER», модель «5005» випуску 1979 року, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], тип ТЗ причіп житловий, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER]. З матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON], його знайомий [PERSON] запропонував роботу в Обухівському районі смт. Козин, по вул. Старокиївській, 32, власником якого є відповідач по справі [PERSON] У кінці листопада 2012 року позивач завіз власний причіп - вагончик, який використовував там для проживання та як побутове приміщення. З відповідачем особисто він не домовлявся про встановлення вагончику, але це питання погоджував [PERSON], який запропонував йому роботу. В процесі виконання робіт між відповідачем та [PERSON] виник конфлікт, який закінчився зупиненням будівельно-оздоблювальних робіт та матеріальними спорами. Після припинення робіт позивач [PERSON] виїхав з смт. Козин, а вагончик залишився на території домоволодіння відповідача. Коли відповідач вирішив забрати вагончик-причіп то його на територію домоволодіння не пустила охорона відповідача. З факту незаконного володіння та утримання відповідачем причепу, 13.11.2013 року позивач звернувся з заявою до Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області щодо неправомірних дій [PERSON] Згідно висновку Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області від 22.11.2013 року, перевіркою встановлено, що [PERSON] проводив будівельні роботи, за його адресою проживання, [ADDRESS], працювало багато будівельних компаній, майно деяких, в тому числі і вагончик, досі знаходяться на його території. До нього особисто з приводу повернення причепа ні [PERSON], а ні [PERSON] не зверталися, договорів про відповідальне зберігання їх майна він також не укладав. За результатами висновку Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області позивачу порекомендовано звернутись до суду, оскільки між сторонами виникли цивільні правовідносини. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. (ст. 317 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право володіння, право користування (сервітут), право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Згідно ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого не власника. Негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, їх одночасне пред'явлення є неможливим, оскільки такі за своїм правовим змістом є різними. До того ж однією з умов застосування як індикаційного, так і негаторного позову є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки у такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов'язально-правових способів. Слід зазначити, що така позиція висловлена Верховним Судом України, яка міститься в його рішенні та викладена в Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, який також був зроблений Верховним Судом України. Тоді як, встановлено, що правовідносини, які зараз виникли між сторонами не містять жодного договірного чи зобов'язального характеру, а тому обраний спосіб захисту відповідає порушеному праву з огляду на те, що позивач, як власник майна просить його витребувати з володіння не власника. Отже, з огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про порушення прав позивача, які підлягає захисту в передбачений законом спосіб. Відповідачем дані обставини не спростовані належними та допустимими доказами. Вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених позивачем судових витрат підлягають задоволенню, відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved