Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 03.07.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10-29/7740 на купівлю автотранспортних засобів. Згідно даного договору банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кошти в сумі 24 569,00 доларів США, з терміном погашення до 02.07.2015 року, зі сплатою 7,99 % річних. Позичальник зобов'язався щомісячно здійснювати погашення заборгованості. Банк свої зобов'язання виконав. Позичальник коштами скористувався, проте свої зобов'язання належним чином не виконав. Станом на 19.05.2016 року загальна сума боргу позичальника складає 46 307,49 грн., що включає в себе: сума заборгованості за кредитом - 23 068,27 доларів США, еквівалент 582 640,81 грн.; сума заборгованості за відсотками - 11 164,90 доларів США, еквівалент 281 994,52 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 8 758,25 доларів США, еквівалент 221 209,19 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 3 316,07 доларів США, еквівалент 83 754,80 грн. В забезпечення виконання зобов'язання, між Банком, [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки, за якими поручилися зобов'язалися відповідати солідарно за виконання позичальником зобов'язання. В судовому засіданні представник позивача обставини викладені в позовній заяві, та позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачів позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, врахувати їх письмові заперечення. Зауважив, що останній платіж позичальником був здійснений 06.10.2011 року, а вимоги до поручителів в 2010- 2011 році, у зв'язку з чим порука припинена. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. В суді встановлено, що 03.07.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10-29/7740 на купівлю автотранспортних засобів. Згідно умов даного договору банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кошти в сумі 24 569,00 доларів США, з терміном погашення до 02.07.2015 року, зі сплатою 7,99 % річних. Кредит надано на придбання автомобіля «Toyota Corolla», 2008 року випуску, згідно договору купівлі-продажу № 02998 від 19.05.2008 року укладеним з ТОВ «Автосаміт ЛТД». 17.06.2009 року додатковою угодою № 1 про внесення змін до договору кредиту, визначено термін погашення - до 02.07.2017 року, та складено новий графік. В забезпечення виконання зобов'язання, між Банком та позичальником 03.07.2008 року укладено договір застави № 02-10/2711. Крім того, між банком, [PERSON] та [PERSON], а також між банком, [PERSON] та [PERSON], були укладені договори поруки. Поручителі зобов'язалися солідарно відповідати перед кредитором у повному обсязі. Відповідно до 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно ст.ст. 510, 511 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 553, 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З договору поруки слідує, що він не містить визначеної дати (ст. 252 ЦК України), то в силу ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З матеріалів справи встановлено, що остання сплата коштів позичальником здійснена 06.10.2011 року, тоді як подано позов лише 08.09.2016 року. Враховуючи вимоги чинного законодавства, договори поруки припинили свою дію. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя [PERSON] та [PERSON] З приводу стягнення боргу з позичальника суд дійшов наступного. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 264 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В Постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року по справі № 6-990цс15 було винесено правову позицію щодо перебігу позовної давності, пов'язаного зі строком виконання зобов'язання. Так, Верховним Судом України по справі № 6-990цс15 визначено, що за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинно було здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору позивач використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, надіславши їм письмову вимогу від 26.11.2011 року про дострокове повернення (негайно) всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів. Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. В даному випадку вимога про дострокове виконання зобов'язання [PERSON] була направлена 26.10.2011 року, тоді як позов подано 05.09.2016 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову має бути відмовлено. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed