Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Виконавчий комітет Камянсько-Дніпровської міської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Камянка-Дніпровська, вул. Йожикова, 328 за договором дарування. З ним в будинку зареєстрована колишня дружина [PERSON], [INFO]. З грудня 2017 року відповідач не проживає за місцем реєстрації, не використовує його за призначенням без будь-яких поважних на те причин. Наявність реєстрації\~відповідача в\~житловому будинку\~позивача не\~дозволяє розпоряджатися\~ним на\~власний розсуд\~та значно\~обмежує його\~законні права. Просить суд визнати, [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Запорізька область, м. Камянка-Дніпровська, вул. Йожикова, 328. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач не зявилась, повідомлена своєчасно та в належній формі рекомендованою поштою з повідомленням за зареєстрованим місцем її проживання, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи, зміну адреси місця проживання (перебування, знаходження), відомостей про місце роботи, а також номери засобів телефонного звязку або електронного поштового звязку, від відповідача до суду не надійшло. Третя особа, представник Камянсько-Дніпровської міської ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, заперечень та пояснень не має. У звязку з неявкою в судове засідання відповідача, суд, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Підставами позову є фактичні обставини, що мають місце і наведені у заяві, а предметом доказування під час судового розгляду є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. На підтвердження факту відсутності відповідача за місцем його реєстрації Як вбачається з копій договору дарування житлового будинку від 02.12.2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13820201 житловий будинок № 328 по вул. Йожикова в м. Камянка-Дніпровська Запорізької області належить [PERSON] на праві приватної власності. Шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] розірвано 29.12.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-Жс № 123016 виданого Камянсько-Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Запорізької області (а.с.11). Як вбачається з копії домової книги відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 16-17). Згідно довідки від 11.02.2019 року № 633 виданої виконавчим комітетом Камянсько-Дніпровської міської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області [PERSON], [INFO], має наступний склад сімї: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.12). Як вбачається з довідки від 11.02.2019 року відповідач [PERSON], [INFO], яка є колишньою дружиною позивача [PERSON], за адресою: Запорізька область, м. Камянка-Дніпровська, вул. Йожикова, 328 не проживає з 2017 року (а.с.13). Згідно ст.12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Пункт 7\~ст. 92 Конституції України\~встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України\~визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. 2 ст.317 ЦК України\~на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно\~ст. 321 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. Згідно ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. При цьому згідно до ст.391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.\~155\~ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. За правилами ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 4 ст.\~156\~ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За матеріалами справи відповідач не є членом сімї позивача, є колишньою дружиною. Згідно ст.\~158\~ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Таким чином, враховуючи ті обставини, що між сторонами по справі договір найму не укладався, відповідач не є і наймачем житлового будинку за адресою: Запорізька область, м. Камянка-Дніпровська, вул. Щаслива, 328. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Домовленості між сторонами про проживання відповідачів у житлі позивача та збереження за ними права користування вищевказаним житловим приміщенням не встановлено. Реєстрація місця проживання хоча і не тягне за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов'язані з правом розпорядитися ним. Оскільки, відповідач не зміняв реєстрацію місця проживання, договір найму житла відсутній, відповідач не являється членом сімї позивача, не проживає в будинку без поважних причин, то нею порушено право власності позивача і право позивача щодо вимоги захисту порушеного права є законними і підлягає захисту, визнавши відповідача таким, що втратив право користування вказаним вище житловим будинком. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наданими доказами, є законними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved