Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, обґрунтовуючи яку зазначив, що 28 листопада 2014 року сторонами укладено трудовий договір №54, згідно якого позивач був прийнятий на роботу до відповідача монтажником та повинен був виконувати роботи у Республіці Екваторіальна Гвінея. Строк дії договору до 28 травня 2015 року, оклад 3000 грн. Крім того, сторонами укладено додаткову угоду згідно якої оплата за виконані позивачем роботи становить 2000 евро щомісячно по курсу банку на дату отримання коштів на поточний рахунок підприємства. З 28 листопада 2014 року по 28 травня 2015 року він виконував роботи згідно умов укладеного договору. Відповідач не розрахувався з ним за виконану роботу тому позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати в розмірі 18000 грн. та 120000 євро, компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 5137 грн. та 85580 грн., а також 10000 моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснив, що 28 листопада 2014 року він уклав трудовий договір з відповідачем та був прийнятий на роботу на посаду монтажника з окладом 3000 грн. за місяць. Оскільки робота повинна була виконуватись в Республіці Екваторіальна Гвінея сторонами укладена додаткова угода №1 до вказаного трудового договору згідно якого оплата за виконані роботи, крім визначеної основним трудовим договором становила 2000 евро. Він виконував умови договору однак відповідач з ним не розрахувався, сплативши лише 3000 грн. в грудні 2014 року. З 01 квітня 2015 року він перейшов працювати до іншого працедавця. Представник позивача позовні вимоги підтримала, крім сплачених за грудень 3000 грн., з підстав наведених у позовній заяві Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань суду не подав. Суд, вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 листопада 2014 року ТОВ «Ампір СК» та [PERSON] укладено трудовий договір №54. Згідно умов вказаного договору, який укладено строком на 6 місяців, позивач прийнятий на роботу на посаду монтажника з окладом 3000 грн.. за місяць. Вказані обставин підтверджуються копією трудового договору. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] останньому в грудні 2014 року виплачено 3000 грн.. Факт сплати відповідачем заробітної плати в грудні 2014 року в розмірі 3000 грн. визнається і самим позивачем. Крім того, з пояснень позивача вбачається, що трудові відносини припинені між сторонами 01 квітня 2015 року, переходом позивача на роботу до іншого роботодавця. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу. Компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Компенсація громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати проводиться згідно Постанови КМУ №159 від 21.02.2001 року. Як встановлено судом відповідач в установлений законом строк не виплатив всіх належних сум позивачу, а тому суд захищаючи право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, вважає за необхідне позовні вимоги в даній частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за три із чотирьох відпрацьованих місяці в сумі 9000 грн. 00 коп., а також компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати за вказаний вище період в розмірі 3203 грн. Позивач звертаючись до суду з даним позовом просив також згідно додаткової угоди стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати в розмірі 12000 євро та 85580 грн. компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати. Разом з тим з вказаної додаткової угоди вбачається, що вона не містить підпису відповідача, а тому не є підставою для стягнення передбачених нею платежів та компенсації про які просив позивач у позовній заяві. Оскільки несвоєчасна виплата заробітної плати позивачу відповідачем призвела до істотних вимушених змін в його життєдіяльності, суд вважає, що підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Ампір СК» моральної шкоди, оскільки вказані вимоги відповідають ст.2371 КЗпП України. Однак при визначенні розміру моральної шкоди суд враховуючи, вимоги розумності і справедливості, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 2000 грн. Відповідачем встановлені судом обставини, які стали підставою для задоволення позовних вимог не спростовані належними і допустимими доказами. Суд вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати з відповідача у межах місячної заборгованості, що відповідає ст.367 ЦПК України. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial