Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що між сторонами було укладено договір про відкриття кредитної лінії. Позивач зазначив, що надав відповідачу кредит з лімітом не більше 3000 грн, однак відповідач взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. У зв`язку з наведеним позивач просить: стягнути з відповідача заборгованість в сумі 6359,10 грн, яка складається з такого: 2659,68 грн заборгованості за кредитом; 1807,42 грн заборгованості по процентам; 1140,06 грн пені; 204,05 грн 3% річних; 547,89 грн інфляційних втрат; зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення. Відповідач своїм правом надати відзив на позовну заяву не скористався, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони уклали договір про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії № 8032360086 від 07 лютого 2014 року, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит з лімітом у розмірі не більше 3000 грн для проведення операцій із застосуванням картки (п. 2.4.) до 28 лютого 2017 року (п. 2.6.), за користуванням яким відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати проценти у розмірі 36 % річних (п. 2.7.). Також відповідач зобов`язався у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом та/або процентами за користування кредитом сплатити банку за кожний день прострочення, включаючи день сплати, пеню, яка нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості до дня погашення відповідної заборгованості у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (п. 8.1.1.) (а.с. 6-13). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК). Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (абз. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 18 березня 2019 року відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 6359,10 грн, яка складається з такого: 2659,68 грн - основний борг; 1807,42 грн - проценти за період з 29 квітня 2017 року по 18 березня 2019 року; 1140,06 грн - пеня за період з 18 березня 2018 року по 18 березня 2019 року, 204,05 грн - 3 % річних за період з 29 квітня 2017 року по 18 березня 2019 року, 547,89 грн - інфляційні втрати за період з 29 квітня 2017 року по 28 лютого 2019 року (а.с. 15-16). З огляду на наведене, враховуючи те, що відповідач своєчасно не повернув кредит, суд вважає за потрібне задовольнити позовну вимогу про стягнення кредиту в розмірі 2659,68 грн. Стосовно процентів за користування кредитом суд зазначає наступне. Як убачається з наданого позивачем розрахунку, останнім було проведено розрахунок заборгованості відповідача по процентам за користування кредитом за період з 29 квітня 2017 року по 18 березня 2019 року. Однак, як убачається з умов договору, а саме п. 2.6., кредит був наданий до 28 лютого 2017 року. Тобто, право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом виникло з дня укладення договору та припинилося після спливу визначеного договором строку надання кредиту, а саме 28 лютого 2017 року. Отже, включення позивачем до розрахунку процентів за користування кредитом періоду з 29 квітня 2017 року по 18 березня 2019 року є помилковим. З огляду на наведене, суд вважає за потрібне відмовити в задоволенні позовної вимоги стосовно стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 1807,42 за період з 29 квітня 2017 року по 18 березня 2019 року. Стосовно стягнення пені суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 610 ЦК неналежне виконання є порушенням зобов`язання. Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549). Отже, враховуючи доведеність порушення відповідачем взятого на себе зобов`язання, суд вважає за потрібне задовольнити позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 1140,06 грн пені за період з 18 березня 2018 року по 18 березня 2019 року. Стосовно стягнення інфляційних втрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК). З огляду на наведене, враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, суд вважає за потрібне задовольнити позовну вимогу про стягнення з відповідача 3 % річних за період з 29 квітня 2017 року по 18 березня 2019 року в розмірі 204,05 грн, а також інфляційні втрати за період з 29 квітня 2017 року по 28 лютого 2019 року в розмірі 547,89 грн. З огляду на те, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, свій контррозрахунок суду не представив, суд, виходячи із наданого розрахунку позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 4551,68 грн, яка складається з такого: 2659,68 грн - кредит; 1140,06 грн - пеня за період з 18 березня 2018 року по 18 березня 2019 року, 204,05 грн - 3 % річних за період з 29 квітня 2017 року по 18 березня 2019 року, 547,89 грн - інфляційні втрати за період з 29 квітня 2017 року по 28 лютого 2019 року. Стосовно нарахування відсотків та пені до моменту виконання рішення суд зазначає наступне. Відповідно до диспозитивних положень ч. 10 ст. 265 ЦПК суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Отже, встановлення подальшого нарахування відсотків або пені є правом, а не обов`язком суду. Однак, враховуючи обставини справи, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, суд не вбачає підстав для встановлення подальших нарахувань відсотків та пені до виконання рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи те, що судом задоволено 71,58 % майнової позовної вимоги, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 1375,05 грн (71,58 % від 1921 грн).

Outcome: partial