Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує, що 31.10.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним бакном «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/1422/82/53896 на суму 3000 доларів США строком до 30.11.2010 року. Згідно до умов цього Договору, відповідач зобов'язалася погашати суму кредиту та процентів рівними щомісячними платежами у розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів. У забезпечення виконання зобов'язань 01.12.2005 року між сторонами було укладено іпотечний договір №014/1422/82/53896/1, предметом я кого є належна позичальниці на праві приватної власності житлова квартира [ADDRESS] Однак, боржник взяті на себе зобов'язання не виконала, в зв'язку з чим станом на 11.03.2014 рік загальна сума заборгованості по Кредитному договору, яка складається з суми заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, пені та штрафу складає - 159 776 гривень 98 копійок. В зв'язку із неповерненням позики, позивач, для задоволення забезпечених іпотекою вимог, просить звернути стягнення на предмети іпотеки - житлову квартиру [ADDRESS], право власності на яку за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 02.12.2008 року було визнане за [PERSON]. Сторони в судове засідання не з'явилися. Відповідач та третя особа про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток. Позивач надав суду письмову заяву про підтримку своїх позовних вимог в повному обсязі, проханням розглянути справу без участі їх представника та винести заочне рішення. Враховуючи згоду представника позивача суд розглядає справу в заочному режимі, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 530 ЦК України говорить що, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з Кредитного договору №014/1422/82/53896, укладеного 31.10.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним бакном «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] на суму 3000 доларів США, позичальник зобов'язалася в строк до 30.11.2010 року своєчасно здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі передбаченому Графіком зниження розміру заборгованості повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 14,50% річних. У забезпечення виконання зобов'язань між сторонами було укладено Іпотечний договір №014/1422/82/53896/1, предметом я кого стала житлова квартира [ADDRESS], що належала [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 02.07.2005 року приватним нотаріусом Чугуїуського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2686. Відповідно до ст.ст.1046,1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Однак, позичальник не виконала належним чином взяті на себе зобов'язання по сплаті кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Згідно п.6.5 Кредитного договору №014/1422/82/53896 від 31.10.2005 року банк має право вимагати дострокового повернення Кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов Договору, у випадку, коли: позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів. За порушення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів за умовами п.9.1. вищезазначеного Договору позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу та штраф у розмірі 20 гривень за кожний день прострочення. Так, згідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 11.03.2014 рік загальна сума заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № 014/1422/82/53896 складає 159 776 гривень 98 копійок, з яких: - 1 464 долари США 94 центи, що еквівалентні за курсом НБУ станом на 11.03.2014 рік 13 530 гривням 04 копійкам - заборгованість за кредитом; - 1 115 долари США 45 центів, що еквівалентні за курсом НБУ станом на 11.03.2014 рік 10 302 гривням 18 копійкам - заборгованість за відсотками; - 12 345 долари США 82 центи, що еквівалентні за курсом НБУ станом на 11.03.2014 рік 114 024 гривням 76 копійкам - пеня; - 21 920 гривень - штраф. Судом встановлено, що [PERSON] і досі не виконала перед позивачем зобов'язань за Кредитним договором, що дає підставу для кредитору скористатись правами, наданими йому Законом України «Про іпотеку» та умовами Договору іпотеки №014/1422/82/53896/1 від 01.12.2005 року. Згідно ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Пунктом 5.2. Договору іпотеки від 01.12.2005 року, що зареєстрований за №4856 визначено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до вимог чинного законодавства України у разі коли, в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою, вони не будуть виконані. В разі виникнення права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель вправі реалізувати предмет іпотеки відповідно до приписів чинного законодавства України, самостійно визначивши спосіб його реалізації. Також, умовами вищезазначеного договору (п. 5.5.3.) передбачене право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. За рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 02.12.2008 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу укладений 16.11.2008 року між [PERSON] (позичальником) та [PERSON] (відповідачем по справі) житлової квартири [ADDRESS] та визнано за [PERSON] прова власності на вищезазначений обьєкт нерухомого майна, що є предметом іпотеки за іпотечним договором №014/1422/82/53896/1 від 01.12.2005 року. Згідно до ст.23 Закону України « Про іпотеку» вiд 05.06.2003 року (№ 898-IV) у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо права продати предмети іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд в рахунок задоволення вимог в розмірі 159 776 гривень 98 копійок за Кредитним договором №014/1422/82/53896 від 31.10.2005 року є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Ціна продажу предметів іпотеки визначається, виходячи з положень ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», в силу якої, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Вартість предмету іпотеки - житлової квартири [ADDRESS], житловою площею 25,0 кв. метри, загальною площею 39,1 кв.м. за згодою сторін визначена в Договорі іпотеки №014/1422/82/53896/1 від 01.12.2005 року в розмірі 17 986 гривень. Отже, ціна продажу позивачем предмету іпотеки має бути не нижче за її вартість, визначену сторонами в відповідному Договорі іпотеки. В силу ч.10 ст.38 Закону України «Про іпотеку» договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Також, суд приймає до уваги, що ні Кредитний договір, ні Договір іпотеки в судовому порядку не оскаржені, самостійних вимог відповідач та третя особа також до суду не пред'являли. Порушень прав інших осіб при розгляді даної справи судом не встановлено. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved