Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 05 грудня 1975 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох дорослих дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що вже вони з відповідачем протягом тривалого часу не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, не підтримують ніяких стосунків. Позивач проживає окремо, сімя існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, у якій проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить суд розглянути справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Суд, вивчивши заяву позивача і відповідачки по справі та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено що [PERSON] та [PERSON] з 05 грудня 1975 року перебувають у шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про одруження, виданого 05 грудня 1975 року Радовецькою сільською радою Деражнянського района Хмельницької області, актовий запис №13 (а.с.25). Від шлюбу з чоловіком вони мають повнолітніх дітей. Шлюбні стосунки сторони припинили, протягом тривалого часу сторони проживають окремо. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов підтримала та також просить шлюб між ними розірвати то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.2\~ст.112 СК України\~Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 24, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved