Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання недійсними договорів та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням їх уточнень, позивач посилається на те, що 28 вересня 2006 року між ЗАТ «ТАС -Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омегабанк» та позивачем було укладено Кредитний договорі № 691-Ф. В якості забезпечення зобов*язань за кредитним договором між позичальником та банком було укладено договір іпотеки від 28 вересня 2006 року відповідно до якого в іпотеку було передано приміщення, яке розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 118, приміщення № 169 , поз 1-31. 13 жовтня 2013 року ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «Омегабанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу, за яким нібито відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за яким нібито відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідно до пункту 1 Розпорядження Нацкомфінпослуг № 231 від 3 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 0373/16389, до фінансової послуги факторингу віднесено набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - субєктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. В подальшому постановою Київського адміністративного апеляційного суду від 20 серпня 2013 року пункт 1 даного розпорядження визнано не чинним. Отже станом на 28 серпня 2012 рік даний пункт був чинний, а отже у Банку за [PERSON] факторингу не було правових підстав для відступлення права грошової вимоги за договором факторингу щодо фізичної особи не субєкта господарювання, а у ТОВ «Кредитні ініціативи» - відповідно набуття таких прав. Так само не було права у ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» передавати право вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи» за наступним договором факторингу. В порушення вимог закону ні ПАТ «Омегабанк», ні ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ні ТОВ «Кредитні ініціативи» не повідомили його належним чином про відступлення права вимоги за кредитним договором. Окрім того витяг з додатку № 1 до договорів факторингу між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія» «Вектор Плюс» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» не містить печатки та підпису уповноваженої особи первісного кредитора, тому факт уступки права вимоги від первісного кредитора до наступного та від наступного до нібито нового кредитора є недоведеним, що є підставою для висновку, що договори факторингу в частині переходу права вимоги за кредитним договором взагалі не укладено. Тому позивач пославшись на ст.ст. 215, 203, 236 ЦК України просив суд: визнати недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року укладеного між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в частині, що стосується передачі права вимоги за кредитним договором від 28 вересня 2006 року № 691-Ф, укладеним між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» правонаступником якого є ПАТ «Омегабанк» та [PERSON]; визнати недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині, що стосується ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омегабанк» та [PERSON]; визнати недійсним договір від 28 листопада 2012 року про передачу прав за іпотечним договором, укладеним між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ Омега банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в частині, що стосується передачі права вимоги за договором іпотеки від 28 вересня 2006 року укладеним між ЗАТ «ТАС - Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омегабанк» та [PERSON]; визнати недійсним договір від 28 листопада 2012 року про передачу прав за іпотечним договором, укладеним між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині, що стосується передачі права вимоги за договором іпотеки від 28 вересня 2006 року укладеним між ЗАТ «ТАС -Інвестбанк» правонаступником якого є ПАТ «Омегабанк» та [PERSON]; окрім того позивач просив суд визнати таким що не підлягає виконання виконавчий лист № 201/12959/13ц, виданий 17 грудня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська згідно з рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 201/12959/13 від 04 грудня 2014 року. В судовому засіданні позивач заявлені позивні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представники відповідачів в судове засідання не з*явилися про день, час та місце слухання справи були повідомлення належним чином, причин неявки суду не повідомили. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 28 вересня 2006 року між ЗАТ «ТАС -Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омегабанк» та позивачем було укладено Кредитний договорі № 691-Ф /а.с. 4-7/. В якості забезпечення зобов*язань за кредитним договором між позичальником та банком було укладено договір іпотеки від 28 вересня 2006 року відповідно до якого в іпотеку було передано приміщення, яке розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 118, приміщення № 169 , поз 1-31. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» яке виступає правонаступником ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», та ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2. [PERSON] відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Серед переданих за цим договором факторингу, згідно до реєстру заборгованостей боржників, значиться й договір № 691-Ф від 28.09.2006 р.. Передача персональних даних за цим договором відбулася 28.11.2012 р. згідно до відповідного акту прийому-передачі та в цей же день відбулася передача реєстру заборгованостей боржників Банку АТ Сведбанк до ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс. Окрім того, в цей же день, 28.11.2012 р. АТ Сведбанк та ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс уклали нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, укладеними до кредитних договорів, по яких [PERSON] відступив право вимоги Фактору. 28.11.2012 р. між TOB ФК Вектор Плюс та ТОВ Кредитні ініціативи укладено Договір факторингу. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2. [PERSON] Клієнт відступає Фактору (TOB Кредитні ініціативи) свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Передача персональних даних за цим договором відбулася 28.11.2012 р. згідно до відповідного акту прийому-передачі та в цей же день відбулася передача реєстру заборгованостей боржників ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс до TOB Кредитні ініціативи. Окрім того, в цей же день, 28.11.2012 р. ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс та TOB Кредитні ініціативи уклали нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, укладеними до кредитних договорів, по яких було відступлено право вимоги Фактору. Згідно до п.4 виписки №1 з протоколу №9 Спостережної Ради АТ Сведбанк від 20.11.2012 р., товариству ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс надано право передачі боргових зобовязань, відступлених йому Банком, товариству TOB Кредитні ініціативи. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме TOB Кредитні ініціативи набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 691-Ф від 28.09.2006 позичальником згідно якого є [PERSON]. Дані факти встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетрвоська від 11 червня 2014 року зміненого рішенням апеляційного суду Дніпропетрвоської області від 04 грудня 2014 року /а.с.42-52/ Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, уяких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановленол ці обставини. Згідно\~ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», до фінансових послуг належать операції з факторингу. Так, відповідно ч. 1\~ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги (ч. 1\~ст. 1078 ЦК України), оскільки закріплення в\~ст. 177 ЦК України\~майнового права як самостійного обєкта цивільних прав дало юридичну можливість передавати права вимоги кредитора в рамках існуючих цивільно-правових договорів. Статтею 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг За п. 1.2 розпорядження Національної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», в редакції, яка була чинна на час укладення оспорюваного правочину, до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів) з набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення.\~Відповідно до змісту підпункту 2 п. 1\~Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» № 231 від 03 квітня 2009 року\~(в редакції, що діяла на момент укладення договору факторингу), до фінансової послуги факторингу включається набуття грошової вимоги не лише до фізичних осіб, а також і до тих боржників, які є суб'єктами господарювання за договором. Договір факторингу - це фінансова послуга, за якою набувається відступлене право грошової вимоги до боржників, а саме - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. За Договорами факторингу, які є предметом даного спору, відступлено право грошової вимоги до боржника [PERSON]. Згідно з ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~та\~ст. 11 ЦПК України, кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд. Сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підстави своїх вимог або заперечень та надати докази відповідно до ст.\~ст. 57-60 ЦПК України\~(ч. 3\~ст. 10 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав треба розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів вказаний у\~ст. 16 ЦК України, який не є вичерпним та застосовується судом, залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідків, що спричинені цим порушенням. Однак, із оскаржених [PERSON] факторингу слідує, що позивач не є стороною вказаних договорів. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Законодавством України врегульовані питання щодо визнання правочину нікчемним, а саме: нікчемним правочином є встановлений законом недійсний правочин (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу\~(ст. 215 ЦК України). При посиланні на недійсність (нікчемність) укладених [PERSON] факторингу між юридичними особами, чим конкретно порушено права позивача він не зазначив та належних доказів суду не надав. Крім того, сам позивач у своєму позові, як на правові підстави своїх позовних вимог взагалі посилається на\~ст. 233 ЦК України, якарегулює правові наслідки правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини. Хоча зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати договори нікчемними. Тому, позовні вимоги позивача є незрозумілими в частині обґрунтування. Доводи про розповсюдження дії\~Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~на правовідносини факторингу, та неможливість вважати позивача субєктом господарювання, не є підставою для визнання нікчемними спірні договори, бо правовідносини позивача, як Позичальника за кредитним договором, регулюються нормами кредитно-правових відносин. В порушення положень\~ст. 526 ЦК України, позивач не виконував належним чином свої зобов'язання відповідно до умов кредитного договору та графіку погашення кредиту, який є його невід'ємною частиною, у звязку з чим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», як новий кредитор, скористалося своїм процесуальним правом та звернулося до суду для стягнення заборгованості з боржника. При цьому, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» перейшли права та обов*язки Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» в тому самому обсязі, які мав останній на момент укладання договору з позивачем, без зміни будь-яких умов по кредитному договору для позивача. Таким чином, права позивача у спірних [PERSON] факторингу порушені не були, оскільки істотні умови (відсоткова ставка, розмір кредиту чи строки) повернення ним кредитних коштів змінені цим договором не були. В іншій частині доводи позивача також не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують встановлених судом обставин по справі та не звільняють позивача від взятих ним на себе зобовязань по Кредитному договору № 691-Ф від 28 вересня 2006 року, право Кредитора по якому перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог стосовно визнання договорів недійсними. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання виконавчого листа № 201/12959/13 виданого 17 грудня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетрвоська таким що не підлягає виконанню, суд розяснює, що згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed