Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якій зазначає, що з вини відповідача була скоєна дорожньо-транспортна пригода. Згідно договору страхування Позивачем було відшкодовано потерпілому в ДТП завдані збитки. Вказані витрати відповідач добровільно не відшкодував, а третьою особою вони були відшкодовані лише частково. У звязку з наведеним позивач просить стягнути виплачені страхувальником кошти з відповідача, а також судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю, посилаючись на ухилення відповідача від виконання своїх цивільно-правових зобовязань. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлений, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав. Представник третьої особи в судове засідання не зявився повторно, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлений, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим вирішити спір на підставі наявних у справі доказів за відсутності відповідача та третьої особи. Вислухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 30 квітня 2014 року о 12 год. 30 хв. в м.Києві по вулиці Заболотного відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль «Renault», державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], та автомобіль «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується довідкою ДАІ. Постановою судді Голосіївського районного суду м.Києва від 15.05.2014 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні цієї ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, оскільки він порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь та сама особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди доведена судом при розгляді адміністративних матеріалів, а тому суд вважає доведеним факт скоєння ДТП та вину в його скоєнні саме відповідача. Внаслідок зіткнення автомобілю «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER], було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 8 757 грн. 56 коп., що підтверджується розрахунком, актом та іншими матеріалами. На виконання умов договору страхування та згідно заяви страхувальника [PERSON] відповідно до страхового акту позивач ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виплатило страхове відшкодування в сумі 8 757 грн. 56 коп., що підтверджується видатковим касовим ордером, заявою, договором. Статтею 1187 ЦК України встановлено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно статті 27 Закону України Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальній за заподіяний збиток. Враховуючи викладене, суд вважає правомірним звернення позивача із вказаним позовом, оскільки саме відповідач зобовязаний відшкодувати різницю між страховим відшкодуванням сплаченим позивачем своєму страхувальнику та встановленим лімітом відповідальності страхової компанії відповідача. Цивільно-правова відповідальність відповідача станом на час ДТП згідно страхового полісу була застрахована ПрАТ «Інго-Україна», яке сплатило позивачеві суму страхового відшкодування з урахуванням коефіційенту фізичного зносу та франшизи в розмірі 6\~787 грн. 97 коп., тому залишок заборгованості перед позивачем становить 8 757 грн. 56 коп. 6\~787 грн. 97 коп. = 1 969 грн. 59 коп. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позову ґрунтуються на законі та узгоджуються із наявними у справі доказами. При цьому всупереч вимогам ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України відповідач заперечень на позов не подав, доводів позивача не спростував, тому враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства суд покладає в основу рішення подані лише позивачем докази. Таким чином, позов слід задовольнити повністю. Сплачені позивачем судові витрати повинні бути відшкодовані йому відповідачем вимог згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved