Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, відносно їх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], вказуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, не піклується про їх здоров'я, духовний та моральний розвиток, не приймається здобуттям дітьми освіти. З кінця 2010 року позивач разом з дітьми проживає окремо від відповідача, ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, жодних грошових коштів на оплату медичної допомоги, проведених операції не надає, сплачуючи лише по 150 грн. на кожну дитину щомісячно. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з наведених підстав. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог та просили суд у їх задоволенні відмовити посилаючись на їх безпідставність. Представник третьої особи, Ради опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання третя особа повідомлялася належним чином, про причини неявки представника третьої особи суд не повідомлено. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 26 січня 2011 року розірвано шлюб між [PERSON] до [PERSON] про що зроблено відповідний запис №1519/2-2317/11. Відповідач [PERSON], являється батьком неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що відповідач проявляє байдужість до дітей, не цікавиться їх життям, станом здоров'я, вихованням та утриманням дітей не займається. Згідно висновку від 28.03.2013 р. № 1086/01-20 Орган опіки та піклування Малиновської районної держадміністрації Одеської міської ради визнав за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітніх дітей, на підставі свідчень позивача, а саме через те, що позивач стверджувала про те, що відповідач не приймає більше двох років участі у вихованні та лікуванні дітей. Разом з тим, у висновку зазначено, що обидва батьки були запрошені на засіданні ради опіки та піклування, однак батько на запрошення не відреагував та не з'явився. Суд критично ставиться до такого висновку, оскільки насамперед в ньому не зазначено обґрунтованих підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON], а також не надано доказів того, що про засідання ради він був повідомлений належним чином. Таким чином, відповідач фактично був позбавлений права захищати свої інтереси, що на думку суду є грубим порушення його законних прав. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27.02.1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Разом з тим у свої усних запереченях, які підтверджуються доданими до суду письмовами доказами, відповідач проходив медичний огляд, при якому ознаків психічного розладу не було визначено, тому суд вважає, що твердження позивача про те, що відповідач є хворою людиною та зловживає наркотичними речовинами не знайшли свого підтвердження та є надуманними. До кримінальної відповідальності не притягався та не був засуджений. Наданою характеристикою Начальником УМЗ ГУМВС України в Одеській області з останього місця роботи, відповідач [PERSON] виявив свої здібності з позитивного боку, доримувався посадових обов'язків та стійких моральних принципів. Негативні наслідки у поведінки та характері виявлено не було. Згідно довідки Головного управління МВС України в Одеській області від 08 грудня 2010 року № 372, надані чіткі цифри про сплату аліментів на утримання дітей у розмірі 1926,54 грн за липень - листопад 2010 року, що також спростовує доводи позивача, про те що відповідач сплачує лише по 150 грн на дитину щоміся. Згідно довідки ГУМВС України в Одеській області Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 25.10.2012 року за №14/1-365 визначено, що відповідач з липня 2010 року по жовтень 2012 року сплатив аліментів на загальну суму 16525,42 грн. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проте, судом чітко були встановлені всі обставини справі, які повністю спростовують доводи позивача, та визначають, що відповідно до ст.60 ЦПК України, позивач не підтвердив та не довів жодного з посилань на невиконання своїх обов'язкув по утриманню та наданні матеріальної допомоги відповідачем, що може бути підставою для побавлення батьківських прав. З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані та надумані, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed