Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визначити порядок користування житловим будинком, господарськими спорудами та земельною ділянкою, розташованими за адресою: [ADDRESS], наступним чином: виділити позивачу у користування кімнати 1-4 площею 16,4 м2 та 1-3 площею 6,9 м2 будинку літер «А», виділити відповідачці у користування кімнати 1-1 площею 9,8 м2 та 1-2 площею 12,5 м2 будинку літер «А», залишити у спільному користуванні сторін приміщення веранди літер «І» площею 2 м2, тамбура літер «ІІ» площею 4,9 м2, комори літер «ІІІ» площею 2,8 м2, колодязя літер «К», літньої кухні літер «Б», погребу літер «В», сараю літер «Г», «Г1», вбиральні літер «Д», огорожі літер «N2», ворота літер «N1»; встановити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 4039 м2 наступним чином: виділити позивачу у користування частку зазначеної вище земельної ділянки площею 1744,89 м2, виділити відповідачці у користування частку зазначеної вище земельної ділянки площею 1744,89 м2, залишити у спільному користуванні сторін частку зазначеної вище земельної ділянки площею 616,28 м2, яка знаходиться під житловим будинком та господарськими будівлями. Крім того, просив зобов'язати відповідачку припинити чинити йому перешкоди у користуванні спірним житловим будинком та вселити його до цього будинку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що сторонам на праві спільної часткової власності належить зазначене домоволодіння, проте, він позбавлений можливості реалізувати право користування ним, через те, що відповідачка фактично зайняла весь будинок та користується ним одноособово. Відповідачка проти задоволення позову в частині визначення порядку користування спірним домоволодінням не заперечувала, запропонований позивачем порядок не оспорювала. Разом з тим, зазначала, що не чинить перешкод позивачу у користуванні будинком, а тому підстави для його примусового вселення відсутні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Як убачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області Юрченко О.М. 29 листопада 2012 року та зареєстрованого в реєстрі за номером 614, сторонам належить по 1/2 частці житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого на земельній ділянці площею 4039 м2 в [ADDRESS] (а.с. 4). Зазначене домоволодіння складається з житлового будинку літер «А» площею 55,3 м2, веранди літер «І» площею 2 м2, тамбура літер «ІІ» площею 4,9 м2, комори літер «ІІІ» площею 2,8 м2, колодязя літер «К», літньої кухні літер «Б», погребу літер «В», сараю літер «Г», «Г1», вбиральні літер «Д», огорожі літер «N2», ворота літер «N1» (а.с. 5-11). Відповідно до статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності реалізовується співвласниками за їхньою згодою, при цьому кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, яке регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» суд має право встановити порядок користування окремими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку, в цьому випадку підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені у спільному користування співвласників. При цьому, одночасно з вирішенням спору про право власності на будинок, виділення частки чи встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може згідно зі статтею 105 Земельного кодексу України розв'язати позов, якщо такий заявлено, щодо порядку користування та розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким житловий будинок належить на праві спільної власності. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначив, що згідно зі статтями 1225 Цивільного кодексу України та 131 Земельного кодексу України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані. Відповідно до частини 4 статті 120 Земельного кодексу України у випадку набуття права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно часкам цих осіб у праві власності на ці об'єкти нерухомості. Повноваження вирішення земельних спорів з приводу володіння та користування земельними ділянками надані судам згідно з частиною 2 статті 158 Земельного кодексу України. За таких обставин, встановивши дійсну волю співвласників та переконавшись у добровільності їх позиції, суд вважає за можливе визначити узгоджений ними порядок користування спірним житловим будинком, господарськими будівлями та земельною ділянкою. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні спірним домоволодінням та вселення позивача у нього, у зв'язку з їхньою безпідставністю та необґрунтованістю. Враховуючи наявність трьох немайнових вимог, заявлених позивачем, сплату ним судового збору лише за одну з них та часткове задоволення його позову, суд розподіляє судові витрати між сторонами в порядку, передбаченому частиною 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стягуючи з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок за дві немайнові вимоги, незадоволені судом, та стягуючи з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок за задоволену судом немайнову позовну вимогу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial