Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить позбавити відповідача, права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття її з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Зазначає, що він є власником вищевказаної квартири у якій відповідач зареєстрована, але не проживає з березня 2018 року, комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла, в зв`язку з чим він позбавлений можливості отримати субсидію. Крім цього, він має намір здійснити відчуження квартири, однак не має можливості через те, що у квартирі зареєстрована відповідач. Факт не проживання [PERSON] за місцем реєстрації підтверджується актом та поясненнями свідків. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог позивача наполягав з наведених в позові підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала письмове пояснення, згідно якого заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що вона зареєстрована у квартирі позивача. Дана квартира дійсно належить на праві власності [PERSON] , який зареєстрований в м . Харків та у вказаній квартирі не проживає. Остання сплачувала комунальні послуги з 2013 року, за 2018 рік заборгованості по комунальним послугам не має, надати квитанції про оплату комунальних послуг не має можливості, бо не може попасти у квартиру. Відомостей щодо звернення до суду з позовом щодо вселення відповідач не надала. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , є власником квартири, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 13.03.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т.В., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.03.2015 року №34883683 (а.с.7-8,9-10). Згідно свідоцтва про зміну імені виданого Київським районним у місті Харків відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 09.11.2016 року серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище на [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №76 (а.с.6). В даній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с.12). Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області №01-42/02/1479 від 16.04.2019 року, [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 01.05.2017 року по 30.04.2018 року перебувала на обліку в УПСЗН Лозівської міської ради та їй відповідно до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. З 01.05.2018 року субсидію відмінено (а.с.13). Факт не проживання [PERSON] в зазначеній квартирі підтверджується актом складеним 22.04.2019 року представником позивача [PERSON] , в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що [PERSON] - теща [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , не проживає більше року, а саме з березня 2018 року, її речі у цій квартирі відсутні(а.с.11). Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме можливість відчуження належного майна, нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинен сплачувати з вини відповідача. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Положення статей 383,391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» на ствердження вибуття на інше постійне місце проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, зокрема повідомлення про те у листах, розписках, переадресуванні кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк. У зв`язку з вищенаведеним, суд вважає, що відповідач не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , понад рік без поважних причин, а тому вона втратила право на користування жилим приміщенням. Відомостей щодо звернення відповідача до суду з позовом щодо її вселення у вказану квартиру, матеріали справи не містять. Згідно ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Згідно ст.ст.13,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved