Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено 18.07.2008 року кредитний договір № KIQ0GA0000000007, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 41720,00 доларів США, строком до 18.07.2013 року, та зобов'язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов'язань між банком та позичальником 18.07.2008 року укладено договір іпотеки № KIQ0GA0000000007, згідно якого позичальник надав в іпотеку квартиру загальною площею 37,90 кв.м., житловою площею 17,40 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобов'язання банк виконав в повному обсязі. Позичальник взяті на себе зобов'язання порушив. У зв'язку з чим, банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено 03.03.2014 року, та звернуто стягнення на спірну квартиру шляхом проведення прилюдних торгів. Після звернення стягнення на предмет іпотеки всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя чи нового власника добровільно звільнити помешкання потягом одного місяця з дня отримання вимоги, в разі відмови виселення відбувається на підставі рішення суду. Оскільки, спірна квартира звільнена не була, звернулися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечив з приводу винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи сповіщалися належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] укладено 18.07.2008 року кредитний договір № KIQ0GA0000000007, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 41720,00 доларів США, строком до 18.07.2013 року, та зобов'язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов'язань між банком та позичальником 18.07.2008 року укладено договір іпотеки № KIQ0GA0000000007, згідно якого позичальник надав в іпотеку квартиру загальною площею 37,90 кв.м., житловою площею 17,40 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобов'язання банк виконав в повному обсязі. Позичальник взяті на себе зобов'язання порушив. У зв'язку з чим, банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено 03.03.2014 року, та звернуто стягнення на спірну квартиру шляхом проведення прилюдних торгів. 15.08.2014 року на адресу боржника було направлено вимогу про те, що він та всі мешканці квартири в тридцятиденний строк повинні добровільно звільнити спірну квартиру, дана обставина підтверджується реєстром поштових відправлень від 15.08.2014 року та копіями зворотних повідомлень з відміткою. З довідки № 1773 від 12.12.2014 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Міський житловий центр», слідує, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Відповідно до статей 386, 391 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів до ст. 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених ст. 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Відповідно до статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як було встановлено в суді, іпотекодержателем квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 37,90 кв.м., житловою площею 17,40 кв.м. є ПАТ КБ «ПриватБанк». У зв'язку з невиконанням зобов'язань позичальника, рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки. В квартирі зареєстровані особи, які не мають жодного юридичного права на спірну квартиру. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 243,60 грн., дані кошти підлягають сплаті відповідачем [PERSON] (позичальником), на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved