Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом яким вказав, що постановою серії БАА № 085828 від 06.05.2020 року, інспектором СР патрульної поліції Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Херсонській області Шабадаш Миколою Володимировичем незаконно було притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення (п.1 ст.122 КУпАП) у вигляді штрафу в сумі 255 гривень. У відповідності до постанови Білозерського районного суду Херсонської області від 02.09.2020. року по справі №648/1288/20, вищевказану постанову було скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Також, 06.05.2020 року інспектором СР патрульної поліції Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Херсонській області Шабадаш Миколою Володимировичем також було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №.468452 відносно [PERSON] за матеріалами про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.Ці матеріали про адміністративне правопорушення перебували на розгляді Білозерського районного суду Херсонської області у справі № 648/1346/20, за результатом чого судом 31.07.2020 року було ухвалено постанову, за якою провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , за ч.1 ст. 130 КУАП було закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Під час розгляду Білозерським районним судом Херсонської області справ № 648/1346/20 та № 648/1288/20, у відповідності до статті 16 КАС України, позивач користувався правовою допомогою адвоката Загоруйко Г.А, у відповідності до Договору № 48/2020 про надання правової допомоги від 06.05.2020 року та Ордеру про надання правничої (правової) допомоги ВТ № 1003184 від 06.05.2020 року та на підставі Свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю серії ЗР № 21/2285 від 14.09.2019р.Судом не вирішувались питання щодо відшкодування [PERSON] спричинену інспектором СР патрульної поліції Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Херсонській області [PERSON] матеріальної та моральної шкоду. Так, позивачем були понесені судові витрати на загальну суму 1 807, 50 грн. як витрати на правову допомогу, надану адвокатом Загоруйко Г. А. під час розгляду Білозерським районним судом Херсонської області справи про адміністративне правопорушення № 648/1346/20 за матеріалами про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП, за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №468452, складеним 06.05.2020 року інспектором СР патрульної поліції Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Херсонській області Шабадаш М.В. Також [PERSON] були понесені витрати на загальну суму 11335, 20 грн., як витрати на правову допомогу, надану адвокатом Загоруйко Г.А. під час розгляду Білозерським районним судом Херсонської області справи про адміністративне правопорушення №648/1288/20 за адміністративним позовом [PERSON] , від імені якого діяв адвокатЗагоруйко Геннадій, до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №085828 від 06.05.2020 року. Позивач зазначив, що суб`єктом владних повноважень, під час виконання ним своїх функціональних професійних обов`язків - інспектором [PERSON] , було спричинено позивачу матеріальну та моральну шкоду. Так, внаслідок погіршення самопочуття [PERSON] , спричиненого емоційним потрясінням внаслідок дій інспектора, позивач змушений був нести матеріальні витрати на придбання ліків та проходження медичного обстеження й лікування на загальну суму 4145,50 грн. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, позивач виходив з характеру вчинених дій [PERSON] , глибини своїх фізичних та душевних страждань, перенесеного стресу а оцінив їх у розмірі 140 000,00 грн. З урахуванням вищевикладеного, позивач просив суд: стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції України на свою користь понесені ним судові витрати на правову допомогу адвоката при розгляді справи про адміністративне правопорушення № 648/1346/20 на загальну суму 11807,50 грн. та витрати на правову допомогу адвоката при розгляді справи про адміністративне правопорушення № 648/1288/20 на загальну суму 11335,20 грн.; матеріальну шкоду на загальну суму 4145,50 грн.; моральну шкоду в сумі 140000,00 грн. та просив покласти на відповідача судові витрати у даній справі. В судовому засіданні: Позивач надав суду пояснення аналогічні позову, заявлені вимоги підтримав. Представник позивача [PERSON] просив суд задовольнити позов. На уточнююче питання головуючого пояснив, що наполягає саме на тому, щоб понесені позивачем витрати були стягнуті на його користь за рахунок бюджетних асигнувань саме з Департаменту патрульної поліції України. Представник відповідача-1 Державної казначейської служби України надав суду відзив на позов, яким вказав, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органом досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 Цивільного кодексу України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Представник відповідача-1 наголосив, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.Ні у постанові Білозерського районного суду Херсонської області від 31 липня 2020 року по справі № 648/1346/20, ні в рішенні Білозерського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2020 року по справі № 648/1288/20 неправомірності дій працівників поліції встановлено не було. З огляду на те, що позивачем не надано доказів протиправності дій посадових осіб державного органу, як одного із обов`язкових елементів цивільного правопорушення, Казначейство не вбачає підстав для відшкодування позивачу моральної чи матеріальної шкоди. Представник відповідача-1 вважає такими, що порушують встановлений процесуальним законом порядок і вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу, понесених при розгляді адміністративної справи через подання позову за правилами цивільного судочинства. Крім того, Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, тобто, виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно де частини 1 статті 2 ЦК України. Відповідач-1, як суб`єкт владних повноважень, прав та законних інтересів позивача не порушував, у правовідносинах із позивачем не знаходився і шкоди йому не заподіював, а лише виконує рішення суду та не може уособлювати Державу, як органи державної влади. Представник відповідача-2 Бєльський Р.С. позов не визнав, надав суду відзив на позов, яким вказав, що інспектор СР патрульної поліції Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції ГУНП в Херсонській області [PERSON] знаходиться у трудових відносинах з Головним управління Національної поліції в Херсонській області (код ЄДРПОУ 40108782). Білозерське відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Херсонській області, є територіальним (відокремленим) підрозділом Головного управління Національної поліції в Херсонській області, а отже саме ГУНП в Херсонській області є належним відповідачем, оскільки перебуває у трудових відносинах з особою яка складала адміністративні матеріали відносно [PERSON] . Департамент патрульної поліції (код ЄДРОПОУ 40108646) є окремою юридичною особою та не може нести відповідальність за дії посадової особи, а саме [PERSON] , який ніколи у трудових відносинах з Департаментом не перебував та виносив адміністративні матеріали як посадова особа Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції Головногоуправління Національної поліції в Херсонській області. Крім того, представник відповідача-2 вказав, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що неправомірними діями чи бездіяльністю посадової особи Департаменту патрульної поліції [PERSON] завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку діж шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди слід відмовити. Представники Управління патрульної поліції у Херсонській області та Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Херсонській областів судові засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відзиву чи клопотань суду не надавали. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Процесуальні дії суду по справі: Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 28.10.2020 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ч.1 ЦК України. Відповідно до ст. 5 ч. 1 ЦПК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року по справі № 640/16169/17. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має залучити як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України» № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Зважаючи на вищевикладене, суд, з урахуванням практики ЄСПЛ, вважає за можливе не деталізувати відповіді на кожен аргумент позивача, оскільки заявлені в позовній заяві вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до довідки начальника сектору кадрового забезпечення управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції від 07.12.2020 року, [PERSON] не проходить службу в управлінні патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції. З урахуванням того, що інспектор СР патрульної поліції Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції ГУНП в Херсонській області [PERSON] знаходиться у трудових відносинах з Головним управління Національної поліції в Херсонській області (код ЄДРПОУ 40108782), Білозерське відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Херсонській області, є територіальним (відокремленим) підрозділом Головного управління Національної поліції в Херсонській області, суд дійшов висновку, що саме ГУНП в Херсонській області має бути належним відповідачем у справі, оскільки саме ця установа перебуває у трудових відносинах з особою яка складала адміністративні матеріали відносно [PERSON] . При цьому, суд не може не прийняти позицію представника позивача, який після роз`яснення йому права заявити клопотання про залучення до участі у розгляді справи Головне управління національної поліції в Херсонській області як співвідповідача у справі та наслідків не вчинення цієї процесуальної дії, відмовився уточнювати коло осіб по справі та залучати вказаний орган як співвідповідача. Підсумовуючи вищевикладене, надавши об`єктивну оцінку наявності порушеного права позивача, зважаючи на положення ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, суд, з урахуванням практики ЄСПЛ, вважає за можливе не деталізувати відповіді на кожен аргумент позивача, оскільки заявлені в позовній заяві вимоги про стягнення за рахунок асигнувань Департаменту патрульної поліції України на користь позивача понесених збитків та шкоди, є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України, а отак не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed