Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, зазначаючи, що він є власником [ADDRESS] в багатоквартирному житловому будинку по [ADDRESS]. В 1997 році він звернувся до Скадовської міської ради з питання облаштування веранди до квартири. Архітектором міста вказано на необхідність розробки проекту реконструкції. 15.08.1997 проект реконструкції був розроблений, затверджений і погоджений з архітектором міста. За вказівкою посадових осіб міської ради, звернувся до ОСББ «Север», як власника будинку і користувача земельної ділянки, з проханням погодити проект реконструкції. Даний проект було погоджено 30.07.2009 на зборах співвласників. Після погодження з усіма зацікавленими сторонами, на підставі розробленого проекту, на земельній ділянці, виділеній відповідачем для будівництва багатоквартирного житлового будинку, він провів реконструкцію існуючої огорожі з облаштуванням веранди площею 37,0 кв.м. За час виготовлення і погодження проекту, проведення будівництва змінилося законодавство, будівельні правила і норми та вимоги для оформлення земельної ділянки. З наведених підстав, посилаючись на положення частини 3 статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач просив визнати за ним право власності на веранду площею 37,0 кв. м. в складі належної йому квартири. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 06.02.2019 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 15-16). У підготовчому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримав позовну заяву з підстав у ній викладених. Представник відповідача - Чаюк М. В. висловив позицію Скадовської міської ради Херсонської області про визнання заявлених в позовній заяві вимог. Від голови Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Север» (далі - ОСББ «Север») надійшла заява з проханням розглядати справу без участі їх представника, висловлено позицію про визнання позовної заяви. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] є власником [ADDRESS] в багатоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 03.10.1995 (а.с. 5). Відповідно до технічного паспорту, до складу вищевказаної квартири входить веранда позначена літерою «S» площа якої становить 37 кв.м., також зазначено, що вказана веранда є самовільним будівництвом (а.с. 6-8). 15.08.1997 проект реконструкції, з урахуванням облаштування, вказаної веранди був розроблений, затверджений і погоджений з архітектором міста Скадовська та 30.07.2009 погоджено на зборах ОСББ «Север» (а.с. 9-11). Статтею 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою (статті 9, 123, 125, 126 Земельного кодексу України). Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). Отже, частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 28 січня 2015 року № 6-225цс14, від 02 грудня 2015 року № 6-1328цс15 та постанови від 28 травня 2018 року у справі № 2-809/09. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на визнання відповідачем позовної заяви, наявність у позивача належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позовної заяви.

Outcome: approved