Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом і просить: розірвати шлюб між ним та відповідачем по справі, зареєстрований 09.10.2018 року Таращанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (актовий запис №70), дочку [PERSON] , [INFO] надалі залишити проживати разом з матір`ю [PERSON] . Причиною розірвання шлюбу є те, що кожен з них має протилежні погляди на сімейне життя, постійні сварки через прості поточні проблеми. Подружні відносини припинені, спільного господарства - не ведуть, спільно не проживають. Позивач на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить їх інтересам. В судове засідання позивач не з`явився, клопотанням від 01.09.2021 року просить розглядати справу без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи був належно повідомлена, причини неявки не повідомляла. Подала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позов визнає в повному обсязі. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 09.10.2018 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Таращанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (актовий запис №70). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що кожен з них має протилежні погляди на сімейне життя, постійні сварки через прості поточні проблеми. Подружні відносини припинені, спільного господарства - не ведуть, спільно не проживають. Позивач на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить їх інтересам. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Спору щодо місця проживання дитини - сторони не мають. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя, а тому його слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За бажанням позивачки, понесені нею судові витрати, суд залишає за нею. Враховуючи наведене,

Outcome: approved