Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач\~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~в якій\~вказав,\~що 02.08.2014 року він уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньорогачицького районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 15. Від спільного життя з відповідачем мають малолітню дочку: [PERSON] , [INFO] , яка проживає з відповідачкою. Спільне життя сторін не склалося в зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та обов`язки, в них часто виникали сварки з різних питань. Вони втратили почуття поваги та довіри один до одного. Можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини між ними фактично припинилися з травня 2021 року. З цього часу спільне господарство не ведуть, майже не спілкуються, проживають окремо, спору про поділ\~ майна, що є їх спільною власністю немає. Спір про виховання, проживання та утримання малолітньої дитини між сторонами відсутній також. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить інтересам позивача. На примирення не згоден і просить суд шлюб розірвати. Ухвалою від 10.08.2021 року провадження у справі відкрито та призначено до судового засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 08.09.2021 року. Позивач в судове засідання не з`явився, але при подачі позову просив справу розглянути за його відсутності та позов задовольнити (а.с.7 ). Відповідач в судове засідання також не з`явилася, але надіслала заяву (а.с.18-19), згідно якої справу просила розглянути за її відсутності, позов\~ визнала та\~ не заперечила проти його задоволення. Також просила не змінювати її прізвище на дошлюбне. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, суд вважає за можливе судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки згідно статті 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 02.08.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньорогачицького районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 15, що підтверджено відповідним свідоцтвом серія [NUMBER] (а.с. 5) . Від спільного життя позивач та відповідачка мають малолітню дочку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджено відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с. 6). Подружні відносини між сторонами припинилися, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, а також про виховання, проживання та утримання дитини немає. У відповідності до ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як вбачається із п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України №3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98). Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, з урахування викладеного, а також враховуючи заяву відповідача з даного приводу, суд вважає необхідним після розірвання шлюбу не змінювати [PERSON] її прізвище на дошлюбне. Оскільки позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат, то дане питання, яке регулюється ч. 1 ст. 141 ЦПК України, розгляду не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved