Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і доводи мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2020 року, вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач обіцяв виписатися з квартири у місячний строк після укладення договору купівлі-продажу, але до теперішнього часу не виписався, пояснюючи тим, що у нього не має часу. У зв`язку з чим, вона сплачує комунальні послуги за кількістю зареєстрованих в квартирі осіб. Крім того, будучи власником квартири позивач не може володіти нею на свій розсуд. Відповідач продав їй квартиру, тому вважає, що він втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Його реєстрація у належній позивачу квартирі перешкоджає здійсненню своїх прав, як власника майна, тому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явився, у своїй заяві зазначив про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. В судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 268 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З договору купівлі-продажу квартири від 12.03.2020 року вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №203811103 від 12.03.2020 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі купівлі-продажу квартири від 12.03.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №296. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , в квартирі зареєстрована і мешкає. Відповідач по даній справі був зареєстрований в зазначеній квартирі, але 12.03.2020 року між ним та позивачем було укладено договір купівлі-продажу, його особистих речей в квіртирі не має, про те відповідач за адресою позивача зареєстрований. Враховуючи, що відповідачем було продано вище зазначену квартиру позивчу, добровільно не мешкає в ній без поважних причин, його особистих речей в будинку не має, добровільно не знявся з реєстрації, до суду за викликом не з`явився, але позовні вимоги визнав, що дає право суду визнати, що він перешкоджає позивачу як власнику будинку користуватися і розпоряджатися своїм майном, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання стягнення судових витрат позивач не ставить. На підставі ст.ст. 386 ч.2, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved