Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи його наступним. 05.06. 1993 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого народилось троє дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], 1999 р. н., [PERSON], [INFO] З 2005 року подружжя [PERSON] разом з дітьми переїхали проживати в будинок, який знаходиться в Ужгородському районі, с. Чабанівка, вул. Молодіжна, 36. На підставі рішення виконавчого комітету Ірлявської сільської ради Ужгородського району від 27.11. 2012 року № 31 [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на даний будинок. Позивачі вказують на те, що впродовж 2007-2014 років відповідач [PERSON] постійно провокував сварки, погрожував позивачці фізичною розправою і в результаті з 2014 року вигнав [PERSON] разом з дітьми на вулицю. Як доказ неправомірної поведінки відповідача позивачі вказують на численні заяви до правоохоронних органів, за якими [PERSON] було визнано винним та за якими останнього притягнуто до адміністративної відповідальності. 03.09.2008 року Ужгородським міськрайонним судом було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] та стягнуто аліменти з відповідача на утримання дітей. Після розірвання шлюбу подружжя певний час проживало за одною адресою, однак через неможливість співжиття позивачка разом з дітьми була змушена переїхати проживати до батьків. [PERSON] вказує на те, що відповідач злісно ухилявся від виконання рішення суду щодо стягнення аліментів і як наслідок - державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника в межа суми звернення на 18\~250, 00 грн. 07.11. 2013 року між [PERSON] та [PERSON] в інтересах [PERSON], [PERSON] було укладено Договір про припинення права власності на аліменти для дітей у звязку з передачею права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: Ужгородський р-н, с. Чабанівка, вул. Молодіжна, 36, згідно якого [PERSON] передав своїм дітям [PERSON], [PERSON] у спільну часткову власність, кожній по ? частці належний йому на праві приватної власності будинок. Позивач вказує на те, що всупереч укладення зазначеного договору вона, як мати неповнолітніх дітей, цілий рік не може разом з дітьми в повній мірі володіти, користуватися, розпоряджатися їхнім правом власності на будинок у звязку з тим, що [PERSON] перешкоджає їм у цьому. На підставі наведеного позивачі просять суд усунути перешкоди у здійсненні права власності позивачів шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення відповідача [PERSON], зняття його з реєстраційного обліку за адресою: Ужгородський р-н, с. Чабанівка, вул. Молодіжна, 36. В судовому засіданні позивач та її представник уточнили позовні вимоги і внесли зміни до предмету позову, зокрема просять суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на будинок № 36 в с. Чабанівка, Ужгородського району, який належить їм по ? згідно Договору від 07.11. 2013 року; визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою:Ужгородський р-н, с. Чабанівка, вул. Молодіжна, 36.; зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, хоч повідомлялись судовими повістками про дату та час судового засідання, причина неявки суду невідома. Третя особа представник Ужгородської районної державної адміністрації в судовому засіданні не заперечили щодо задоволення уточнених позовних вимог. Третя особа представник СГІРФО Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області в судове засідання не зявився, хоч повідомлявся про дату та час судового розгляду справи, причина неявки суду невідома. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 07.11. 2013 року між [PERSON] та [PERSON], що діє за згодою батьків [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] від імені якої діє [PERSON] було укладено договір Договір про припинення права власності на аліменти для дітей у звязку з передачею права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: Ужгородський р-н, с. Чабанівка, вул. Молодіжна, 36, згідно якого [PERSON] передав своїм дітям [PERSON], [PERSON] у спільну часткову власність, кожній по ? частці належний йому на праві приватної власності житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. З пояснень позивача та її представника встановлено, що вказаний договір є чинним на час розгляду справи, ніким не скасований, підтвердженням цього є зокрема ухвала Колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області, якою рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 квітня 2016 року залишено в силі та відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визнання вищезазначеного договору недійсним. Позивачі вказують на те, що всупереч Договору про припинення права власності на аліменти для дітей у звязку з передачею права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами відповідач [PERSON] чинить перешкоди у праві вільно користуватися та розпоряджатись вказаним нерухомим майном позивачці [PERSON] та її неповнолітнім донькам [PERSON] та [PERSON] Вказана обставина стала підставою для звернення позивачів з позовом про визнання за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на будинок № 36 в с. Чабанівка, Ужгородського району, який належить їм по ? згідно Договору від 07.11. 2013 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі зазначеного суд приходить до переконання, що позовна вимога щодо визнання за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на будинок № 36 в с. Чабанівка, Ужгородського району, який належить їм по ? згідно Договору від 07.11. 2013 року є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Вивчивши вимоги позивачів щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Ужгородський р-н, с. Чабанівка, вул. Молодіжна, 36 та зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою судом встановлено наступне. З доданих до матеріалів справи письмових доказів вбачається, що постановами про притягнення до адміністративної відповідальності та про відмову в порушенні кримінальної справи (а. с. 10-17; 35 - 40) зафіксовані багаточисленні випадки неправомірної поведінки відповідача [PERSON] по відношенню до [PERSON] А та дітей, що фактично унеможливило їх спільне проживання за одною адресою. Згідно довідок № 332 від 29.06.2016 року, № 319 від 19.10.2015 року, та № 51від 22.01.2016 року виданих Ірлявською сільською радою Ужгородського району вбачається, що фактично [PERSON] більше року не проживає за адресою [INFO]. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. З огляду на те, що [PERSON] доводиться [PERSON]М, та [PERSON] рідним батьком, він відповідно має право на проживання у належному їм будинку, як член сімї не дивлячись на те, що вже не є власником вищезазначеного будинку. Разом з тим законодавцем у відповідності до положень ст.ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті. Збереження права користування в разі тимчасової відсутності фізичної особи передбачене також і щодо приватного житлового фонду. Згідно ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Жодних доказів того, відповідач з поважних причин не проживає за [INFO] стороною відповідача не надано, що дає підстави суду визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Водночас відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає з указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, що відповідно до вимог\~ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи те, що судом задоволено вимогу про визнання відповідача особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, відповідно обгрунтованою є вимоги про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позов уточнений позов є обгрунтованим і такий, що підлягає до задоволення. Керуючи \~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.\~71,\~72 Житлового кодексу України,\~ст. 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved