Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позов в якому просив припинити право власності відповідача на 1/24 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]; стягнути з нього на користь відповідача компенсацію вартості припиненої частки у праві власності у розмірі 39 750,00 грн.; визнати за позивачем право власності на 1/24 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.04.2012 р. відповідача було виселено та знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] є неподільним, частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування є неможливим. Провадження у справі відкрито ухвалою від 14.12.2017 р. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.), дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. В своєму відзиві відповідач зазначив, що вартість належної йому 1/24 частки будинку [ADDRESS] між сторонами не узгоджена. Вказує, що вартість, яка вказана в звіті про оцінку нерухомого майна наданому позивачем, не відповідає дійсності, оскільки ціна значно занижена, а позивачем не внесено грошових коштів на депозитний рахунок суду у відповідності до ринкової вартості домоволодіння. В своєму доповненні до відзиву відповідач зазначив про те, що право власності позивача не зареєстровано в установленому законом порядку. Позивач та представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав повністю, від свого відзиву відмовився. Додав, що він погоджується на виплату йому суми, яка несена позивачем на депозитний рахунок. Вислухавши пояснення сторін у справі, врахувавши їх доводи та дослідивши надані письмові докази, яким надана оцінка в їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з такого. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.08.2011 року виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], з будинку [ADDRESS] (справа № 22-ц-2690/6676). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.11.2012 року визнано частково недійсним свідоцтво від 04.08.2008 року, видане [PERSON] про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], посвідчене державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-3940 ( спадкова справа № 23/2008). Даним судовим рішенням також визнано за [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування на 1/24 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], що складається з житлового будинку - дерев»яного, жилою площею - 33,70 кв.м., загальною площею - 43,70 кв.м., зазначений в плані під літ. «А», надвірні будівлі та споруди: сарай з погребом під літ. «Б», навіс - під літ. «Н», вбиральня - під літ. «Ж», спорудження під № 1-3, № 1. В іншій частині вимог [PERSON] було відмовлено (справа № 22ц/2690/12531/12). Тим самим, на час розгляду справи співвласниками вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], є сторони у справі [PERSON] (5/6) та [PERSON] (1/24). Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно Звіту від 18.09.2017 р. про оцінку нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], проведеного суб'єктом оціночної діяльності - ПП «Виробничо-комерційне агентство «Ріко-Інвест» (оцінювач - [PERSON].) на підставі відповідних документів на право зайняття такої діяльності, дійсна (ринкова) вартість спірного житлового будинку з надвірними будівлями становить 954 000,0 грн., при цьому вартість 1/24 частини житлового будинку з надвірними будівлями становить 39 750,0 грн., а вартість 1/36 частини житлового будинку з надвірними будівлями становить 26 500,00 грн. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Згідно з частинами 4, 5 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільного необхідності, на підставі і в порядку, встановленому законом та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника га членам його сім'і. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Із змісту ст. 321 ЦК України випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею, допускається у передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадках, в разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Судом встановлено, що позивачем внесено на депозитний рахунок суду грошова компенсація вартості згідно квитанцій № 44 від 13.12.2017 року на суму 39 750,00 грн., що відповідає ринковій вартості 1/24 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS], визначеної у висновку експертного дослідження. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою при розгляді справи № 6 - 68цс14, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. В судовому засіданні достеменно встановлено, що частка у праві власності відповідача є незначною (1/24) сторони не оспорюють, що не може бути виділена в натурі. Із матеріалів справи вбачається, що припиненням права власності [PERSON] на його частку в спільній частковій власності йому не буде спричинено шкоди. Оцінюючи надані позивачем докази та встановлені судом обставини, суд вважає, що умови, передбачені ст. 365 ЦК України є доведеними. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На спростування доказів сторони позивача відповідач не надав своїх документів на підтвердження іншої вартості та в судовому засіданні погодився на підтверджену стороною позивача вартість частки у власності на вищевказане домоволодіння з надвірними побудовами. Як вбачається з наданих документів, вищевказаний будинок має: жилу площу - 33,70 кв.м., загальну площу - 43,70 кв.м. Відповідно до ст.365 ч.2 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 24.02.2016 року № 6-2784цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем. Позивач здійснив виплату компенсації вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду, що підтверджується квитанцією № 44 від 13.12.2017 р., виданої ГУ Ощадбанку по м.Києву та області ТВБВ 10026/104. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, а таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам сім'ї, вартість частки внесені позивачем на депозитний рахунок суду, то суд вбачає наявність обставин, визначених п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, передбаченої п. 4 ч. 1 вказаної статті, а тому позов підлягає задоволенню із визнанням за позивачем права власності на компенсовану частку. Визнання права власності за позивачем на дану частку не є виходом за межі заявлених вимог, а є повним захистом права позивача як власника та відповідає вимогам ст.5 ч.2 ЦПК України. Згідно наданих документів, відповідач має 2 групу інвалідності, що на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» є підставою для звільнення від сплати судового збору. В зв'язку з чим, відповідно до ст.141 ЦПК України суд не стягує з відповідача сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 640,0 грн. Оскільки суд дійшов висновку про визнання за позивачем права власності на частину будинку, яка компенсована позивачем відповідачу, то з позивача в дохід бюджету підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,0 грн. (за ставкою на час звернення до суду, виходячи з 1% вартості, але не менше встановленого законом нижньої границі судового збору). На підставі наведеного, ст.ст.15, 16, 328, 365 ЦК України,

Outcome: approved