Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати в порядку поділу спільного майна подружжя, за кожним із сторін, право власності на ? частину квартири №37 в будинку № 5 по вулиці 2-ї Пятирічки в м. Харкові; визнати за відповідачем право власності на металевий кіоск, площею 11,56 кв.м., що розташований на ринку ПП «К.В.К.», за адресою: пр. Московський, 256 в м. Харкові, вартість якого з покращенням становить 128562 грн. 50 коп.; визнати за відповідачем право особистої приватної власності на телевізор «Самсунг», діагональ 42 см., вартість якого становить 8999 грн.; визнати за позивачем право особистої приватної власності на телевізор «Філіпс», діагональ 32 см., вартістю 6999 грн.; визнати за позивачем право особистої приватної власності на пральну машину «Арістон-Ход Поінд», вартістю 7999 грн. та DVD LG, вартістю 2500 грн., а також на відеомагнітофон «Соні», вартістю 1500 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію в сумі 65281 грн. 25 коп. за металевий кіоск та за телевізор «Самсунг», а також стягнути судові витрати в сумі 3654 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 24 вересня 1999 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від подружнього життя 29.10.1999 року у них народився син [PERSON]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.11.2013 року шлюб розірвано. Відповідачка у звязку з укладанням нового шлюбу змінила прізвище, та стала [PERSON]. За час шлюбу подружжям, 30.05.2003 року, за спільні кошти була придбана квартира №37 в будинку №5 по вул. 2-ї Пятирічки в м. Харкові, право власності на яку зареєстровано за позивачем. Тимчасова споруда (металевий кіоск) площею 11,56 кв.м. придбаний у травні 2008 року, за розпискою у [PERSON] за 5000 доларів США, розташований на ринку ПП «К.В.К.» за адресою: пр. Московський, 256 в м. Харкові. В 2008 році придбаний телевізор «Філіпс», діагональ 32 см., вартістю 6999 грн. В 2009 році придбаний телевізор «Самсунг», діагональ 42 см., вартістю 8999 грн. Під час реконструкції ринку ПП «К.В.К.», в травні 2013 року позивач з відповідачем позичали гроші у сестри позивача [PERSON] 1250 доларів США, для облаштування кіоску «Ремонт одягу». Під час шлюбу, в 2003 році, позивачу особисто були подаровані: сестрою [PERSON] пральна машина, та знайомою [PERSON] у 2003 році DVD LG. Ще до шлюбу позивачу належав відеомагнітофон «Соні». В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги та доводи наведені в їх обґрунтування підтримали у повному обсязі. Разом з цим, пояснили, що документів, які могли б свідчити, що рухоме майно про яке йдеться у позові, було набуте сторонами, як за час шлюбу, так і до його укладання відсутні. Також відсутні і докази, які б свідчили про підстави його набуття сторонами за час шлюбу. Відповідач та її представник проти позову заперечували посилаючись у письмових запереченнях на те, що спірна квартира була придбана лише за кошти відповідача, які вона отримала від продажу 02.08.2002 року квартири, яка була набута у спадок після смерті матері. Разом з цим, у судовому засіданні відповідач зазначила, що наявних у неї грошей було недостатньо для сплати повної вартості квартири і частину грошей, необхідних для придбання спірної квартири вніс позивач. Щодо належності кіоску зазначила, що кіоск у якому вона здійснює підприємницьку діяльність належить ринку, а вона його тільки займає на підставі договору суборенди. Підприємницьку діяльність у кіоску здійснює з 2013 року. Щодо рухомого майна про яке йдеться у позові зазначила, що перелічене у позові рухоме майно дарувалося сімї. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 24 вересня 1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя 29.10.1999 року у них народився син [PERSON]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.11.2013 року шлюб розірвано. Відповідачка у звязку з укладанням нового шлюбу змінила прізвище, та стала [PERSON]. За час шлюбу подружжям, 30.05.2003 року, за спільні кошти була придбана квартира №37 в будинку №5 по вул. 2-ї Пятирічки в м. Харкові, право власності на яку зареєстровано за позивачем. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою ст. 61 Сімейного кодексу України , може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У разі наявності в майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя , неподільних речей, то в силу частини другої статті 71 СК України, такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом частин четвертої, пятої статті 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Встановивши, що спірна квартира на підставі статті 16 Закону України «Про власність» та частини першої статті 22 Кодексу про шлюб та сімю України, які були чинними на час виникнення правовідносин, і згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами ст. 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Згідно зі ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено й у ст. 70 СК України. Оскільки одним із подружжя в період шлюбу у 2003 році придбано спірну квартиру, то в силу ст.ст. 22, 24 КпШС України в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на ? частину квартири. Таким чином, позовна вимога позивача про визнання за ним права власності на ? частину спірної квартири є такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи спір у частині поділу неподільних речей, а саме: зазначеної у позові побутової техніки, суд, встановив, що сторонами не підтверджено належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування, обґрунтування вимог про поділ неподільних речей. А тому визначити варіанти поділу зазначеного у позові рухомого неподільного майна , необхідність сплати грошової компенсації та її розмір неможливо, тому що сторонами не надано доказів щодо вартості цього майна на час розгляду справи, та підстав його набуття. Крім того, судом встановлено, що металевий кіоск «Ремонт одягу», площею 11,56 кв.м., розташований на території ринку ПП «К.В.К.» за адресою: пр. Московський, 256 в м. Харкові сторонам ніколи не належав, а є власністю ПП «К.В.К.», що підтверджується наданими договорами оренди (а.с.58-59, 71), показами свідка [PERSON] та по суті не спростовується і поясненнями позивача. В звязку з наведеним вище позовні вимоги з приводу розподілу рухомого майна задоволенню не підлягають. Не підлягає задоволенню і позовна вимога позивача про визнання за відповідачем права власності на частину спірної квартири, оскільки відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України [PERSON] має право самостійно, звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial