Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що 08 травня 2012 року його прийняли на роботу в управління охорони і режиму на посаду охоронника другого класу у ПАТ «Сумське НВО». 01 листопада 2013 року був переданий в тому ж підрозділі охоронником першого класу. 04.04.2014 року переведений в тому ж підрозділі на посаду помічника начальника варти. 15 лютого 2017 року він звільнився з роботи за власним бажанням у зв»язку з невиконанням власником умов колективного договору ч.3 ст. 38 КЗпП України. На день звільнення з роботи 15.02.2017 року, відповідач розрахунок із заробітної плати та компенсацію в розмірі трьох середньомісячних окладів не здійснило. На період звільнення заборгованість перед позивачем складає 20040 грн. Крім того, йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 20000 грн. Тому просив стягнути за відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середньомісячного заробітку та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти заборгованості по заробітній платі перед позивачем, при визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені зазначав, що слід враховувати, що в товаристві встановлений режим неповного робочого часу, а саме триденний робочий тиждень з робочими днями, не визнавав завдану моральну шкоду. В суді встановлено, що 08 травня 2012 року позивача прийняли на роботу в управління охорони і режиму на посаду охоронника другого класу у ПАТ «Сумське НВО». 01 листопада 2013 року він був переданий в тому ж підрозділі охоронником першого класу. 04.04.2014 року позивач переведений в тому ж підрозділі на посаду помічника начальника варти. 15 лютого 2017 року позивач звільнився з роботи за власним бажанням у зв»язку з невиконанням власником умов колективного договору ч.3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки(арк.с.9-10). На день звільнення з роботи 15.02.2017 року, відповідач розрахунок із заробітної плати та компенсацію в розмірі трьох середньомісячних окладів не здійснив. На період звільнення заборгованість перед позивачем складає 20040 грн. 73 копійки, що підтверджується наданою відповідачем довідкою(арк.с.25) Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення, або якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Оскільки станом на час розгляду справи судом відповідачем не виплачено належні позивачеві при звільненні суми заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підлягають задоволенню. При визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню з підприємства в зв»язку з затримкою виплати заробітної плати, суд виходить з того, що розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 152,37 гривень( арк.с.25), кількість робочих днів становила 31 день, що підтверджується поясненнями представника відповідача, даними в судовому засіданні, копією наказу про встановлення режиму неповної робочої неділі( арк.с.26) та не оспорюється сторонами. З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості заробітної плати в розмірі 20040 грн. 73 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4723 гривень 47 копійок є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 500 гривень. Суд вважає, що незаконними діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, що вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у справі в дохід держави.

Outcome: approved