Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 04.11.2012 року помер його батько [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, яку він прийняв. До складу спадкового майна ввійшли дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на які за спадкодавцем було посвідчено відповідними державними актами серії ЯЛ №784265 та ЯЛ №784266. При оформлені спадщини в нотаріальній конторі було встановлено, що у цих державних актах кадастрові номери земельних ділянок записані не вірні і не відповідають кадастровим номерам, що занесені до Державного земельного кадастру. Посилаючись на вказані розбіжності у правовстановлюючих документах, просив встановити факт належності на праві власності [PERSON] зазначених земельних ділянок та визнати за ним, як за спадкоємцем право власності на них. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Представники відповідачів та третьої особи в задоволенні позову не заперечували, справу просили розглянути без їх участі, про що надали до суду письмові заяви. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 листопада 2012 року помер [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, яку прийняв його син позивач [PERSON], являючись спадкоємцем першої черги за законом в силу ст.1261 ЦК України, що підтверджується показами позивача, свідоцтвом про його народження, свідоцтвом про право на спадщину за законом, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру та свідоцтвом про смерть спадкодавця (а.с.3,5,6). До складу спадщини ввійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6228 га та 0,5021 га розташовані на території Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області, право власності на які було посвідчено за спадкодавцем на підставі Державних актів на право приватної власності на землю серії ЯЛ №784265 та ЯЛ №784266, відповідно, що вбачається з копії зазначених Державних актів про право власності на земельну ділянку (а.с.9,19). Разом з тим, як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку та довідок відділу Держземагенства у Буринському районі (а.с.10-18,20-28) при роздруківці зазначених Державних актів про право власності на земельну ділянку було допущено технічну помилку у розділі кадастровий номер земельної ділянки, та записано невірні кадастрові номери земельних ділянок. А саме, в Державному акті серії ЯЛ №784266 записано кадастровий номер земельної ділянки 5920986000:10:002:0131 замість вірного 5920986000:01:006:0866, в Державному акті серії ЯЛ №784265 записано кадастровий номер земельної ділянки 5920986000:11:001:0024 замість вірного 5920986000:01:007:0086. Таким чином наявність вищевказаних помилок в кадастрових номерах земельних ділянок унеможливили отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно, оскільки в силу п.4.15 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. При цьому відповідно до ст. 47 Закону «Про нотаріат» нотаріус не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства, що також вбачається з листа Конотопської районної державної нотаріальної контори (а.с.29). Разом з тим, дослідженими судом доказами беззаперечно встановлено, що зазначені земельні ділянки належали [PERSON], а помилки у правовстановлюючих документах, що підтверджують право власності на них мають технічний характер, однак не можуть бути виправлені у звязку зі смертю спадкодавця. Статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.1 ст.126 цього Кодексу, в редакції чинній на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом… Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов в частині вимог щодо визнання права власності на земельні ділянки підлягає задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Однак вимоги позивача щодо встановлення факту належності спадкодавцеві на праві власності вищевказаних земельних ділянок суд вважає необґрунтованими, оскільки ці обставини ніким не оспорюються і підтверджуються відповідними правовстановлюючими документами, в яких є суто технічні помилки, у звязку з чим обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України, а задоволення судом вимог позивача щодо визнання за ним права власності на ці земельні ділянки в порядку спадкування є достатнім для захисту його цивільних інтересів.

Outcome: partial