Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем по справі [PERSON] було укладено кредитний договір від 26.09.2007 року № DN81AR03110066, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 48 914,80 грн. на термін до 25.09.2014 року. Станом на 24.07.2015 року за відповідачем рахується прострочена заборгованість на загальну суму 321 002,96 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце проведення розгляду справи були повідомлені належним чином,причина неявки відповідача суду не відома. [PERSON] був повідомлений за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. Позивач надіслав на адресу суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував ( письмово) позивач. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 26.09.2007 року ПАТ КБ Приватбанк та відповідач по справі [PERSON] уклали кредитний договір за № DN81AR03110066. Відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 48914,80 грн. на термін до 25.09.2014 року. Відповідно до умов цього договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а відповідач порушив взяті на себе зобовязання щодо належного та вчасного повернення коштів і станом на 24.07.2015 року виникла прострочена заборгованість на загальну суму 214303,24 грн., яка складається з наступного: 39 343,59 - заборгованість за кредитом; 73 061,79 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8898,71 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 199 698,87 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. Зазначене підтверджено розрахунком боргу, приєднаним до матеріалів справи (а.с.4-7). При вирішенні даного спору, суд виходив з наступного. За ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Однак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені, підлягають до часткового задоволення, оскільки як було встановлено в судовому засіданні, відповідачу було надано споживчий кредит на придбання товару і це чітко визначено в п. 7.1. самого кредитного договору. Споживчий кредит надається безпосередньо фізичним особам. Його об'єктами є товари тривалого користування (квартири, меблі, автомобілі і т.п.). Він виступає або у формі продажу товарів з відтермінуванням платежу, або у формі надання банківської позики на споживчі цілі. Згідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Пунктом 11 цієї статті визначено, що якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. Цивільний Кодекс України визначає строк, у межах якого можливо звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи положення Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд виходить з того, що, у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв»язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки,накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку. Так, відповідно до п.4.1. вказаного Кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого із зобовязання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3,7.5 даного договору, банк має право нарахувати , а позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Отже, позивач звернувся до суду з даним позовом 18.11.2015 року та ставить питання про стягнення боргу і штрафних санкцій станом на 24.07.2015 року , приводить розрахунок заборгованості, однак, як було зазначено вище, підлягає задоволенню вимога щодо стягнення пені за рік, тобто з 18.11.2014 року по 24.07.2015 р. Відповідно до наданого розрахунку залишок простроченої заборгованості, як в 2013-2014 р.р. так станом і на 24.07.2015 року становить 112405,38 грн. (залишок простроченої заборгованості + залишок заборгованості за відсотками), а 0,15 % від даної суми складає 168,60 грн., таким чином розрахунок пені за період з 18.11.2014 року по 24.07.2015 року наступний: \\168,60 х249 дні = 41983 грн.40 коп.\\., що і підлягає стягненню. Таким чином, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 163287 грн. 50 коп. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати /судовий збір/, пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог 1632 грн. 87 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial