Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що з квітня 2003 р. був зареєстрований в гуртожитку на вул. Супруна, 13 м. Суми згідно виданого ВАТ «Насосенергомаш» на його ім'я ордеру від 16.04.2005 р. за № 18 на вселення в гуртожиток без зазначення конкретної кімнати. Фактично він є наймачем кімнати за номером № 49 вказаного гуртожитку, але його право на користування зазначеною житловою площею фактично ніким не визнається. Гуртожиток переданий у комунальну власність територіальної громади міста [PERSON] згідно рішення [PERSON] міської ради від 28.10.2009 р. № 3065-МР «Про затвердження Програми передачі гуртожитків у власність територіальної громади міста [PERSON] та реалізації житлових прав мешканців гуртожитків на 2009 - 2012 роки». У Додатку 1 рішення серед переліку гуртожитків, які прийняті до комунальної власності територіальної громади міста [PERSON] є і гуртожиток по вулиці Супруна, 13. З травня 2014 р. він залишився єдиним наймачем займаної ним кімнати № 49 у гуртожитку, сплачує житлово-комунальні послуги на загальну площу всієї кімнати і саме номер кімнати зазначається у рахунках. Оскільки він перебуває на обліку для одержання державного житла, 27.04.2016 р. з письмовою заявою звернувся до управління обліку, розподілу та приватизації житла [PERSON] міської ради, щодо прийняття рішення по передачі йому в офіційне користування займаної ним житлової кімнати № 49 в гуртожитку по вулиці Супруна в місті Суми для подальшої реалізації права на приватизацію займаного ним житлового приміщення гуртожитку, але відповідачем було відмовлено. Просить визнати за ним право користування кімнатою гуртожитку № 49 буд. 13 по вул. Супруна в м. Суми та зобовязати [PERSON] міську раду в особі управління обліку, розподілу та приватизації житла укласти з ним договір найму на житлову кімнату у гуртожитку. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримав і просив задовольнити. [PERSON] пояснив, що йому як працівнику ПАТ «Насосенергомаш» дали ордер на заселення у гуртожиток по вул. Супруна, 13 в м. Суми. Комендант поселив його у кімнату № 49, в якій він проживає з 2003 р. У кімнаті було зареєстровано ще двоє осіб, які тривалий час не проживали і у 2014 році рішенням суду визнані такими, що втратили право користування кімнатою № 49. Він проживає у кімнаті сам, сплачує повністю всі послуги, перебуває на обліку для поліпшення житлових умов, неодноразово звертався до ЖЕУ та [PERSON] міської ради з заявою про визнання його наймачем всієї кімнати, проте йому відмовили та повідомили, що це питання слід вирішувати у суді. У ЖЕУ пропонували заплатити борг за колишніх мешканців, тоді виділять у користування всю кімнату. У його паспорті зазначено про реєстрацію у гуртожитку, номер кімнати не вказано, хоча він займає одну кімнату і бажає зареєструватися саме в ній, це також є перешкодою для подальшої приватизації житла. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримав і просив задовольнити. Зазначив, що позивач з 2003 р. постійно проживає у кімнаті № 49 гуртожитку по вул. Супруна, 13 в м. Суми. При наданні ордеру на заселення кімнати не вказано номер кімнати, проте і не вказано, що це ліжкомісце. У 2014 р. інші особи, які проживали у кімнаті були рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми визнані такими, що втратили право користування кімнатою, оскільки тривалий час не проживали у кімнаті. Позивач проживає у кімнаті один і з 2014 р. здійснює оплату комунальних послуг за всю кімнату та є її фактичним наймачем. З 2016 р. перебуває на квартирному обліку. Звернувшись до [PERSON] обліку і приватизації житла [PERSON] міської ради з заявою про визнання його наймачем кімнати отримав відмову та розяснення необхідності звернення до суду з цим питанням. З цих підстав позивач позбавлений у подальшому реалізувати право на приватизацію житла. Оскільки позивач постійно користується і зареєстрований у спірній кімнаті гуртожитку, а відповідач це право не визнають, просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] міської ради в особі управління обліку, розподілу та приватизації житла і Виконавчого комітету [PERSON] міської ради - [PERSON] позов не визнала. В обґрунтування заперечень зазначила, що позивач з 2003 р. проживає у гуртожитку по вул. Супруна, 13 в м. Суми, займає ліжкомісце. Гуртожиток передано до територіальної громади і він не є соціальним житлом. У 2014 р. рішенням суду, осіб, які були зареєстровані у гуртожитку і мешкали у кімнаті позивача визнали такими, що втратили право користування житлом у звязку з не проживанням без поважних причин. З січня 2016 р. позивач перебуває на квартирному обліку, як особа яка проживає у гуртожитку. Як правило, на даний час [PERSON] міська рада ордер на ліжкомісце не надає, адміністрації ПАТ «Насосенергомаш» до них не зверталася. Оскільки позивач не є першим за списком на черзі, йому відмовлено у виділенні всієї кімнати. Рішення про визнання наймачем приймає Виконавчий комітет [PERSON] міської ради за рекомендацією житлової комісії. Отже у разі задоволення позову виконавчий комітет шляхом відкритого голосування визнає позивача наймачем житла. Договір найму житла укладається громадянином з відповідними обслуговуючими організаціями на підставі ордеру. Треті особи ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Суми», Відділ державної реєстрації місця проживання [PERSON] ЦНАП у м. Суми [PERSON] міської ради надали листи відповідно до яких просили розглядати справу без участі їх представників. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. 26.03.2002 р. АТ «Насосенергомаш» видало [PERSON] ордер № 18 від 16.03.2002 р. на поселення в гуртожиток № 2 по вул. Супруна, № 13 м. Суми (а.с. 8). Відповідно до довідки ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» № 5930 від 08.10.2015 р. [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], кім. 49, ліжкомісце (а.с. 9). Гуртожиток по вул. Супруна, 13 в м. Суми перебуває у комунальній власності територіальної громади міста [PERSON] та обліковувався на балансі комунального підприємства «Сумижитло» [PERSON] міської ради, що підтверджується листом [PERSON] майна комунальної власності СМР № 09.01-16/4585 від 09.01.2014 р. (а.с. 50). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.05.2014 р. (справа № 592/533/14-ц, провадження № 2/592/610/14), яке набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] міської ради, визнано [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням кімнатою № 49, будинку № 13 по вул. Супруна в м. Суми. Рішенням суду встановлено, що рішенням [PERSON] міської ради від 24.09.2003 р. № 549-МР було надано згоду на прийняття з власності ВАТ «[PERSON] завод «Насосенергомаш» в комунальну власність територіальної громади гуртожитків, зокрема за адресою: вул. Супруна, 13. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 21.03.2006 р. № 167 було затверджено акти приймання-передачі в комунальну власність територіальної громади м. Суми гуртожитку по вул. Супруна, 13. Встановлено факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] без поважних причин за місцем реєстрації за адресою: м. Суми, вул. Супруна, 13 кім. 49 (а.с. 15). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно повідомлення [PERSON] обліку, розподілу та приватизації житла № 205/1105 від 26.01.2016 р. рішенням міськвиконкому від 21.01.2016 р. [PERSON] взятий на чергу для отримання державної житлової площі за обліковим № 23701 (а.с. 10). 27.04.2016 р. [PERSON] звернувся з заявою до Виконавчого комітету [PERSON] міської ради про надання йому у користування житлового приміщення за № 49 у гуртожитку по вул. Супруна, 13 в м. Суми, шляхом постановлення виконавчим комітетом [PERSON] міської ради відповідного рішення про визнання його наймачем вказаної кімнати гуртожитку (а.с.11). На вказане звернення позивача [PERSON] обліку, розподілу та приватизації житла листом від 28.04.2016 р. № 113/11.04-11 повідомило, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.05.2014 р. [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування кімнатою № 49 по вул. Супруна, 13, однак рішення суду стосовно визнання його наймачем даної кімнати відсутнє. У звязку з тим, що він є наймачем ліжко-місця, його прохання про визнання його наймачем всієї кімнати, виконавчий комітет задовольнити не має законних підстав (а.с.12). Згідно довідок ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» № 102 від 04.08.2015 р. та № 759/07-02 від 19.08.2016 р. [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO], кім. 49. За кімнатою рахується заборгованість у сумі 9929,29 грн., яка утворилася через несплату попередніми власниками ліжко-місць до квітня 2014 р., які були виписані у судовому порядку. За заявою [PERSON] з 01.06.2014 р. комунальні послуги за користування кімнатою у гуртожитку нараховується на загальну площу користування 23,16 кв.м. Окремий рахунок на кім. 49 на імя [PERSON] не відкрито. Заборгованість по комунальним послугам за [PERSON] станом на 01.08.2016 р. не значиться (а.с. 13, 61, 62). Факт сплати комунальних послуг позивачем за користування кімнатою 49 підтверджується квитанціями (а.с. 14, 51, 52). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до вимог ст. ст. 61, 63 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією і наймачем громадянином, на імя якого видано ордер. За змістом ст.ст. 128, 129 ЖК України підставою для вселення на жилу площу у гуртожиток є спеціальний ордер, що видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі спільного рішення адміністрації та відповідного профспілкового комітету. Згідно зі ст. 130, 131 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається Примірним положенням про гуртожитки. Відповідно до Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 р. № 84, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.07.2015 р. , яким встановлено порядок надання жилої площі в гуртожитках, вселення на надану жилу площу, користування цією жилою площею та виселення з гуртожитків , жила площа в гуртожитках надається відповідно до статті 128 Житлового кодексу Української РСР незалежно від черговості, наявності пільг тощо в розмірі не менше 6 квадратних метрів на одну особу (пункт 8, 9 Розділу І). При цьому, вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку (пункт 1 Розділу ІІ). Особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у звязку з проживанням у гуртожитку (пункт 7 Розділу ІІІ). Аналогічні положення містилися у пунктах 9, 10, 12, 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою [PERSON] Міністрів України № 208 від 03.06.1986 р., яке діяло на момент заселення позивача до гуртожитку та втратило чинність з 19.08.2015 р. відповідно до постанови КМУ від 12.08.2015 р. № 582. Відповідно до положень ст. 1, ч. 1 ст. 4, п. 5 ст. 5, ч. 2 і ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера цього закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше 5-ти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають в них. Громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади, місцева рада приймає в межах своєї компетенції рішення щодо подальшого його використання: залишити цілісний майновий комплекс у статусі «гуртожитку» та дозволити приватизацію житлових і не житлових приміщень; надати цілісному майновому комплексу статус «соціального житла» та не дозволити приватизацію його жилих приміщень. Виконавчий орган відповідної місцевої ради на підставі рішення ради про надання соціального житла мешканцям гуртожитку, на яких поширюється дія цього Закону, видає згідно з чинним законодавством ордер, який є підставою для вселення до соціального житла. Перед вселенням у надане соціальне житло укладається договір про найм такого житла і який укладається між органом місцевого самоврядування або уповноваженим ним органом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 2003 року постійно проживає і зареєстрований у гуртожитку по вул. Супруна, 13 в м. Суми, тобто більше пяти років на законних підставах займає кімнату № 49, з червня 2014 року здійснює оплату житлово-комунальних послуг за всю кімнату загальною площею 23,16 кв.м., а не за ліжкомісце (6 кв.м.). Гуртожиток по вул. Супруна, 13 в м. Суми має статус гуртожитку та не має статусу соціального житла, що у судовому засіданні підтвердила представник відповідачів, тобто житлові приміщення гуртожитку відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» можуть бути приватизовані відповідно до закону, зокрема і позивачем. Право позивача користування кімнатою № 49 у гуртожитку по вулиці Супруна, 13 в місті Суми не визнається відповідачами. Зважаючи на наведені норми права та встановлені обставини, суд дійшов висновку про необхідність захисту права позивача, яке не визнається відповідачами та визнання за ним права користування кімнатою № 49 у гуртожитку по вулиці Супруна, 13 в місті Суми. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК України. Вимоги позивача про зобовязання [PERSON] міської ради в особі управління обліку, розподілу та приватизації житла укласти з ним договір найму на житлову кімнату у гуртожитку, суд вважає необґрунтованими. Так, ні [PERSON], ні його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів [PERSON] міською радою в особі управління обліку, розподілу та приватизації житла прав позивача, зокрема що останній звертався з відповідними заявами про укладення договору найму на житлову кімнату у гуртожитку. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Outcome: partial