Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду\~ з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і пояснили, що позивачу на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія\~ЯА № 580194 від 04 вересня 2006 року належить земельна ділянка площею 2,4100 га, що розташована на території Великоберезянської сільської ради та призначена для ведення особистого селянського господарства. Раніше дану земельну ділянку обробляв відповідач. Восени 2015 року позивач звернувся до відповідача з приводу виділення в натурі даної земельної ділянки для власного використання за призначенням в звязку з тим, що договір оренди земельної ділянки не укладався. Проте, позивачу у відповідь було надано примірник договору оренди даної земельної ділянки № 341 від 01.06.2012 року, згідно якого позивач передав відповідачу належну йому відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія\~ЯА № 580194 від 04 вересня 2006 року земельну ділянку площею 2,4100 га в оренду строком на пять років. Також було надано акт прийому-передачі даної земельної ділянки. Строк дії договору\~ розпочався з дати державної реєстрації 19.11.2012 року\~і закінчуватиметься\~19.11.2017 року. Отже, на день подання позову договір діє. Позивач та його представник стверджують, що підпис від імені позивача виконано невідомою особою, а не позивачем. Відповідно до Висновку експертів № 8043/8044/16-32 від 05.08.2016 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи від імені [PERSON], в графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки № 341 від 01.06.2012 року виконано не [PERSON], а іншою особою. Представник позивача просить визнати договір оренди земельної ділянки № 341 від 01.06.2012 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Відродження» недійсним, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. і за проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 3082,80 грн.. Представник відповідача в судовому засіданні\~ позовні вимоги не визнав в повному обсязі і пояснив, що договір оренди земельної ділянки № 341 від 01.06.2012 року між позивачем та відповідачем укладений, хоча експертиза і визнала, що підпис не позивача, оскільки його діями, а саме отриманням орендної плати, фактичне користуванням відповідачем його земельною ділянкою починаючи з 2007 року до даного часу, існуванням акту прийому-передачі земельної ділянки, який є невідємною частиною оспорюваного договору, в якому (акті) позивачем не оспорюється його підпис, відбулося схвалення оспорюваного правочину. Крім того, представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності з мотивів того, що із дати укладення договору оренди земельної ділянки № 341 01.06.2012 року почав спливати термін позовної давності щодо недійсності спірного договору, тривалість якого три роки. Просить суд відмовити у задоволенні позову також з підстав пропущення строку позовної давності. Свідок [PERSON] підтвердила той факт, що позивач лише у жовтні 2015 року дізнався про існування договору оренди його земельної ділянки № 341 від 01.06.2012 року і що у вказаному договорі стоїть не його підпис. Суд встановив, що позивачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія\~ЯА № 580194 від 04 вересня 2006 року належить земельна ділянка площею 2,4100 га, що розташована на території Великоберезянської сільської ради та призначена для ведення особистого селянського господарства. Восени 2015 року позивач звернувся до відповідача з приводу виділення в натурі даної земельної ділянки для власного використання за призначенням в звязку з тим, що договір оренди земельної ділянки не укладався. Проте, позивачу у відповідь було надано примірник договору оренди даної земельної ділянки № 341 від 01.06.2012 року, згідно якого позивач передав відповідачу належну йому відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія\~ЯА № 580194 від 04 вересня 2006 року земельну ділянку площею 2,4100 га в оренду строком на пять років. Також було надано акт прийому-передачі даної земельної ділянки. Строк дії договору\~ розпочався з дати державної реєстрації 19.11.2012 року\~і закінчуватиметься\~ 19.11.2017 року. Отже, на день подання позову договір діє. Позивач категорично стверджує, що вказаний договір не укладав та його не підписував. Відповідно до Висновку експертів № 8043/8044/16-32 від 05.08.2016 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи від імені [PERSON], в графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки № 341 від 01.06.2012 року виконано не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Частини 1 та ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а волевиявлення \~учасника правочину має бути вільним і \~відповідати його внутрішній волі. У Постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-94 цс 13 викладено правову позицію щодо визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, яка полягає в наступному. Відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у звязку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також зясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Представник відповідача стверджує, що договір укладався, оскільки позивач своєчасно отримував всі ці роки з 2012 по 2015 орендну плату, а господарство використовувало земельну ділянку, тому як зі сторони відповідача та і зі сторони позивача виконувалися умови договору оренди земельної ділянки, тобто їхні дії були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором оренди земельної ділянки. Суд не бере до уваги цю обставину як підставу відмови у задоволенні позову в звязку з тим, що даний договір підписувався не позивачем, а тому у момент його укладення було відсутнє вільне волевиявлення позивача щодо укладення договору, яке б відповідало його внутрішній волі, що є обовязковою умовою укладення договору оренди земельної ділянки. Отримання позивачем орендної плати є зрозумілим, оскільки йому на праві власності належить земельна ділянка, яка використовувалася відповідачем. Проте, це не є підтвердженням того, що він укладав договір оренди і його дії були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором оренди земельної ділянки. Крім того, посилання відповідача на Постанову Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-94 цс 13 щодо того, що сторонами договору досягнуто усіх істотних умов, а визнання договору недійсним з формальних підстав неможливо суперечить обставинам справи, оскільки згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи позивач не підписував даний договір оренди земельної ділянки, а тому і досягнення істотних умов договору з його сторони є неможливим. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами 23 липня 2007 року було укладено договір оренди спірної земельної ділянки, який передував оспорюваному договору, і відповідно підписано акт приймання передачі земельної ділянки і дані обставини визнаються сторонами. Тобто, фактично після закінчення дії першочергового договору оренди відповідач продовжував використовувати земельну ділянку позивача, за що сплачував орендну плату і будь-яких заперечень з боку позивача не надходило. Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» однією з підстав поновлення договору оренди землі передбачено: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Отже, враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідач мав можливість іншим чином захистити своє право оренди, а ніж укладати спірний договір оренди з невстановленою особою, оскільки безспірно встановлено, що позивач даний договір оренди від 01.06.2012 року не підписував, а тому волевиявлення на його укладання не виявляв. В звязку з існуванням даного оспорюваного договору оренди земельної ділянки позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатися належною йому земельною ділянкою, а саме самостійно її обробляти та отримувати від цього прибуток. Крім того, представник відповідача просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Проте судом встановлено, що позивач довідався про порушене своє право в жовтні 2015 року, отримавши тоді від працівників ТОВ «Відродження» у відповідь на його звернення про виділення йому земельної ділянки в натурі договір оренди його земельної ділянки № 341 від 01.06.2012 року та виявив, що у вказаному договорі стоїть не його підпис, що підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON]. До цього часу він не міг знати про існування договору, оскільки відповідно до висновку експерта підпис у договорі йому не належить, а тому строк позовної давності починає свій перебіг з моменту, коли особа узнала про порушене право, в даному випадку з жовтня 2015 року, а тому строк позовної давності позивачем не пропущений. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Відродження» підлягають задоволенню, як такі, що підтверджуються матеріалами справи та наданими доказами, оскільки в ході судового розгляду підтверджена та обставина, що [PERSON] не підписував вищезазначений договір, а значить і не укладав його. Указані обставини встановлені з пояснень сторін по справі, показань свідка [PERSON], матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Судові витрати понесені позивачем, які складаються з витрат по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. та витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 3082,80 грн. у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved