Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 07.06.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»(далі- ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2891179778. 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730 у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] . Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 31 630,96 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 12 625, 46 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 2 624, 29 грн., заборгованості за щомісячними процентами у розмірі 9 441, 21 грн., заборгованості за пенею у розмірі 6 940. 00 грн., а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн. 23.09.2019 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов, але [PERSON] відзиву так і не надала. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що 07.06.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»(далі- ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2891179778(а.с.6-8). 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730(а.с.18-20) у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] . Позивач належним чином зобов`язання за договором не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 31 630,96 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 12 625, 46 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 2 624, 29 грн., заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) у розмірі 9 441, 21 грн., заборгованості за пенею у розмірі 6 940. 00 грн., а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості(а.с.15). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2891179778 від 07.06.2016 року у розмірі 31 630, 96 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 526-527,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з абзацем 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.( Постанова Верховного суду від 27.12.2018 року по справі № 695/3474/17). Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення - 9 441, 21грн. як суми заборгованості за управління кредитом. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 12 625, 46 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 2 624, 29 грн., заборгованість за пенею у розмірі 6 940, 00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі пропорційному задоволеній частині вимог (22 189,75 грн.(сума задоволених вимог) х 1921,00 грн.(сума сплаченого позивачем судового збору) / 31 630, 96 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 1 347, 62 грн.(сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача)

Outcome: partial