Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з нею у шлюбі з 14 червня 2008 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини не склались через несумісність характерів та різні погляди на життя, що призводило до постійних суперечок. З травня 2015 року шлюбних стосунків не підтримують, а тому просив шлюб розірвати, визначити місце проживання дитини з відповідачем. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, категорично заперечивши можливість примирення. Відповідач позов визнала, підтвердила ті обставини, що збереження шлюбу суперечить обом з подружжя. Вони з позивачем проживають окремо і жодних мір до примирення не приймають. Суд, заслухавши сторони, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 червня 2008 року, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданими відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області відповідно 14 червня 2008 року та 30 грудня 2008 року. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. З травня 2015 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, мір до примирення не приймають, їх сім»я фактично розпалась, шлюб носить формальний характер. Сімейні відносини між подружжям припинились через різні погляди на життя. Рішення сторін про небажання збереження шлюбу є категоричним, викликано обґрунтованими причинами. Розлад в сім»ї не носить тимчасового характеру. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстав, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу, не має. Згідно зі ст.ст. 160, 161 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Сторони зазначили, що дійшли згоди щодо проживання малолітнього сина матір»ю. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатив 243 гривні 60 копійок судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 149 від 19 червня 2015 року. Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved