Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати його відмову від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , недійсною. Визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Ліснополянської сільської ради Марківського району Луганської області «за межами населеного пункту», що належить [PERSON] , яка померла [INFO] , згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження голови Марківської районної державної адміністрації від 29.01.2010р.№ 47. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на: -квартиру [ADDRESS] , -земельну ділянку площею 2,0000 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Ліснополянської сільської ради Марківського району Луганської області «За межами населеного пункту», згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження голови Марківської районної державної адміністрації від 29.01.2010 р. № 47. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України він та відповідач [PERSON] є спадкоємцями померлої матері [PERSON] по закону першої черги, як її діти. Інших спадкоємців першої черги не має. На момент смерті мати [PERSON] була зареєстрована за адресою належної їй на праві приватної власності квартири [ADDRESS] . Разом з нею в належній їй квартирі був зареєстрований його брат [PERSON] , який там і проживав. Його мати [PERSON] фактично постійно проживала по день смерті, що послідувала [INFO] р [INFO] , разом з ним та його дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а тому він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Відповідач [PERSON] після смерті матері повідомив його, що за час свого життя мати склала заповіт, як особисте розпорядження на випадок своєї смерті, за яким належну їй квартиру заповіла братові. Так як мати дійсно весь час переживала та неодноразово наголошувала, що у його брата не має свого житла і її квартира була його єдиним помешканням, він сприйняв вказану інформацію відповідача за дійсність. Ця обставина вплинула на його волевиявлення під час подання заяви про відмову від прийняття спадщини після померлої матері. Але згодом йому стало відомо, що ніякого заповіту не існувало, а відповідач навмисно вів його в оману, щоб перешкодити йому оформити на своє ім`я частину спадщини. Крім того, він нещодавно дізнався, що його мати є власником земельної ділянки площею 2,0000 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Ліснополянської сільської ради Марківського району Луганської області «За межами населеного пункту», згідно державного акту-на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження голови Марківської районної державної адміністрації від 29.01.2010 р. № 47. Всі особисті та правовстановлюючі документи покійної матері знаходилися у належній їй квартирі, тобто у володінні відповідача. Доступу до вказаних документів він не мав. Примірник державного акту також знаходився у володінні відповідача і про його існування відповідач умисно приховав від нього вказану інформацію. Тобто, відповідач замовчував про існування належності матері земельної ділянки з тою метою, щоб він не використав свої права спадкоємця і не оформив свою частку на цю земельну ділянку. Відповідно до отриманої адвокатом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.05.2019 р. за відповідачем [PERSON] 20.05.2014 р. зареєстрована лише квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 171 від 20.05.2014 р., виданого Марківською ДНК, а земельна ділянка, належна померлій матері, відповідачем на даний час не переоформлена на його ім`я. Тобто, внаслідок неправомірних дій відповідача він помилився щодо істотних обставин отримання прав спадкоємця на спадщину та позбавився права на отримання своєї частини спадщини, що належала б йому по закону. Таким чином, відповідач [PERSON] з метою одноосібного переоформлення спадщини на своє ім`я навмисно ввів його в оману щодо існування заповіту та навмисне приховав факт належності земельної ділянки та правовстановлюючого документу (державного акту на право власності на земельну ділянку) на земельну ділянку, належну померлій матері і вплинуло на його волевиявлення під час подання заяви про відмову від прийняття спадщини. Сторони в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Позивач та його представник, до початку розгляду справи, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи в їх відсутність, вказавши, що на позовних вимогах наполягають та просять їх задовільнити. (а.с.97). Відповідач, до початку розгляду справи надіслав заяву в якій справу просив розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає, відзиву проти позовних вимог не надав. (а.с.38). В силу положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.05.1960р. [PERSON] являється сином [PERSON] . (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.01.1966р. [PERSON] являється сином [PERSON] . (а.с.11). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 24 лютого 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції у Луганській області [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №20. Згідно зі\~статтею 1261\~ЦК України,\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивач, як син спадкодавця, являється спадкоємцем першої черги. [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 2,0000 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Ліснополянської сільської ради Марківського району Луганської області «За межами населеного пункту», що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження голови Марківської районної державної адміністрації від 29.01.2010 р. № 47 (а.с.13) та квартира [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно довідки про проживання, виданої Марківською селищною радою №2009 від 03.05.2019, померла [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS] по день смерті, що послідувала 21.02.2011 разом із [PERSON] та його дружиною [PERSON] . Із заяви від 09.08.2011 встановлено, що [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після померлої [PERSON] . (а.с.14). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно №165653702 від 07.05.2019, квартира [ADDRESS] 20.05.2014 зареєстрована на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 171, виданий 20.05.2014, виданого Марківською державною нотаріальною конторою. Згідно з ч. 2 ст.\~1220\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до вимог ч.6 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. У разі, коли особа не встигла відкликати заяву про відмову від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, така відмова може бути визнана недійсною судом. Відповідно до ч.5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Тобто, визнання. такої відмови недійсної в судовому порядку здійснюється за наступних підстав: -вчинення відмови спадкоємцем, який в момент її вчинення не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними (ст. 225 ЦК України); -вчинення відмови під впливом помилки (ст. 229 ЦК України); -вчинення відмови під впливом оману або насильства (ст.ст. 230, 231 ЦК України). -вчинення відмови під впливом тяжкої обставини і на невигідних умовах (ст. 233 ЦК України). Частиною 1 статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Частиною 1 статті 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за`цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.19 та в п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Таким чином суд дійшов висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач помилився щодо істотних обставин отримання прав спадкоємця на спадщину та позбавлення права на отримання своєї частини спадщини, що належала б йому по закону, про що свідчить також визнання відповідачем позову. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Згідно з ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до\~ст. 200 ч.3 ЦПК України\~суд у підготовчому судовому засіданні ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 10.05.2019 про сплату судового збору в сумі 1539,8 грн., оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 769,90 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача 769,90 грн.

Outcome: approved