Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що рішенням Миронівського районного суду Київської області від 10 липня 2009 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даний час він не працює, є інвалідом ІІІ групи, у нього на утриманні перебуває син [PERSON] від першого шлюбу, який навчається та потребує матеріальної допомоги, а тому він не спроможний сплачувати аліменти в розмірі, встановленому вказаним рішенням суду. Враховуючи вказані обставини, просив зменшити розмір аліментів на утримання дітей, та стягувати з нього аліменти на користь відповідача на утримання дітей в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. В поясненнях послався на ті обставини, що має заборгованість по аліментах, стягнення аліментів у розмірі, встановленому рішеннями суду, поставить його у скрутне матеріальне становище. Зазначив, що на час прийняття рішення про стягнення аліментів був працевлаштований та перебував у декретній відпустці по догляду за дитиною. Відповідач позов не визнала. Заперечуючи проти позову, послалась на ті обставини, що позивач після набрання рішенням чинності тривалий час не сплачував аліменти на утримання дітей, створив заборгованість по аліментах. Вона не спроможна надати належне утримання дітям навіть при утриманні, яке повинен надавати позивач за рішенням суду. Діти хворіють, батько не надає необхідної допомоги на лікування. З роботи відповідач звільнявся за власним бажанням, за станом здоров»я може працювати. Вважає, що позивач не надав доказів зміни матеріального стану, які можуть бути підставою для задоволення його вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. На підставі статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 192 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них. Вказані положення викладені і в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач мають сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Діти проживають з матір»ю, кошти на їх утримання з батька стягуються в примусовому порядку на підставі рішення Миронівського районного суду Київської області від 10 липня 2009 року, яким з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Викладене не оспорюється відповідачем та підтверджується доданими до позовної заяви копіями рішення про стягнення аліментів та виконавчого листа. За наявності передбачених у ст. 182 - 184 СК України обставин аліменти на прохання зобов'язаного до їх сплати батька можуть бути присуджені у меншій частині чи у твердій грошовій сумі, ніж передбачено законом. Ці обставини можуть бути відсутніми на час постановлення рішення і настати пізніше, і навпаки, ці обставини могли відпасти за період дії аліментного зобов'язання. У зв'язку з чим стаття 192 СК України передбачила зменшення чи збільшення розміру аліментів, а також припускає можливість звільнення батьків від обов'язків утримувати дитину взагалі. Розмір аліментів, який був установлений статтями 183, 184 СК України, може бути зменшений судом у таких випадках: погіршення матеріального стану платника аліментів; зміна сімейного стану; погіршення здоров'я платника аліментів; дитина знаходиться на повному державному чи релігійному утриманні. Встановлено, що позивачу підтверджена ІІІ група інвалідності в зв»язку із загальним захворюванням з 17 липня 2013 року, він перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області та отримує пенсію по-інвалідності, з якої стягуються аліменти на користь відповідача в сумі 524,50 грн., не працює. Вказані обставини підтверджені довідкою до акту огляду МСЕК від 17.07.2013, пенсійним посвідченням позивача, довідками управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області № 254 від 17.06.2014 та № 271 від 14.07.2014, копією трудової книжки позивача. Фактів погіршення матеріального стану платника аліментів в судовому засіданні не встановлено. В судовому засіданні позивач підтвердив, що отримував пенсію по-інвалідності на час прийняття рішення про стягнення аліментів, був працевлаштований, проте не отримував заробітку, оскільки перебував у відпустці по догляду за дитиною. Дані обставини підтверджені судовим рішенням від 10 липня 2009 року. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд врахував ті обставини, що батько дітей сплачує аліменти на двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу. На даний час аліментні зобов'язання позивача припинені. Його доводи про сплату коштів на утримання сина від першого шлюбу [PERSON] на період його навчання не заслуговують на увагу, оскільки згідно довідки Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х.Гаркавого Білоцерківського НАУ № 726 від 14 липня 2014 року син закінчив навчання 27 червня 2014 року та отримав диплом. Вказані встановлені обставини дають підстави для висновку, що матеріальний стан платника аліментів не погіршився. Відсутні інші обставини, що можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Не встановлено факту погіршення стану здоров'я платника аліментів, його сімейного стану та факту зміни складу осіб, які зобов'язані за законом надавати утримування одержувачам аліментів. Дані обставини вказують на те, що підстави для зменшення розміру аліментів, встановлені ч. 1 ст. 192 СК України, відсутні. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивач не довів обставини, на які посилається як на підставу заявлених вимог, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову. Факт наявності у позивача заборгованості по аліментах не є підставою для зменшення розміру аліментів, встановленого судовим рішенням. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 - 183, 192 Сімейного Кодексу України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: dismissed