Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, який підтримав в судовому засіданні та пояснив, що в лютому 2011 року до нього звернувся [PERSON] з проханням позичити кошти в сумі 23600 доларів США для закупівлі нафтопродуктів, так як на той час [PERSON] володів заправкою. 01.02.2011 року він уклав нотаріально завірений договір з [PERSON], згідно умов якого останній отримав кошти в сумі 188800, 00 гривень, що на момент передачі становило 23 600 доларів США та зобов'язався повернути їх не пізніше 01 серпня 2011 року. При цьому повна сума позики, що підлягає поверненню на день остаточного розрахунку мала відповідати еквіваленту суми в доларах США. Відповідач умов вищевказаного договору не дотримався, та після його неодноразових звернень 10.10.2013 року повернув 10 000 доларів США, що на день поверненя еквівалетно сумі в 81 800 гривень та 06.11.2013 року повернув кошти в сумі 10 000 доларів США, що на день повернення еквівалентно 81800 гривень. Про отримання частини боргу він /[PERSON]/ написав розписку. Станом на 25.06.2014 року сума не повернутого боргу по договору позики становить 3 600 доларів США. Просить суд стягнути з відповідача суму 3600 доларів США боргу еквіваленту сумі у гривнях по курсу НБУ, 55640,44 грн відсотків облікової ставки Національного банку за час користування коштами, одну тисячу грн. витрат на правову допомогу, 20 000 грн моральної шкоди та судові витрати. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що дійсно 01.02.2011 року між ним та позивачем був укладений договір позики, згідно умов якого він повинен був отримати кошти в сумі 188000 гривень, що не відповідає дійсності, оскільки позикодавець [PERSON] брав на себе зобов'язання позичи гроші в іноземній валюті 23 600 доларів США. Однак розписки про факт отримання визначеної суми в іншій валюті, ніж визначена договором відповідач не писав. Грошові кошти від [PERSON] він не отримував, а тому відповідно і не повертав їх у встановлений договором термін. Проте після неодноразових психічних погроз фізичною розправою над ним він був вимушений у жовтні та листопаді 2013 надати [PERSON] по 10 000 доларів США з однією метою, щоб уникнути фізичної розправи та зберегти свій бізнес. Факт отримання [PERSON] іноземної валюти підтверджується розписками від 10.10.2013 року та 06.11.2013 року. Заначені позивачем вимоги про стягнення з нього відсотків, збитків та індексу інфляції від просточеної суми вважає безпідставними, оскільки дані стягнення застосовуються тільки на випадок прострочення грошового зобов'язання, яке визначено договором, але тільки в гривнях. Просить суд відмовити в задовленні позову в повному обсязі. Суд вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 01 лютого 2011 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. посвідчено договір позики між [PERSON], як позикодавцем та [PERSON] як позичальником, заресєтрованого в реєстрі за № 320. Відповідно до п. 1 даного договору [PERSON] отримав від [PERSON] . грошы в сумі 188 800 грн., що на день передачі грошей відповідало еквіваленту суми 23 600 доларів США. Передачу грошей було здійснено до підписання даного договору. Відповідно до п.2 даного договору сторони домовились, що договір позики є безпроцентним, остаточний розрахунок повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 01 серпня 2011 року і повна сума позики, що підлягає поверненню на день остаточного розрахунку має відповідати еквіваленту суми 23 600 доларів США на день передачі грошей. Однак, відповідач умов договору не дотримався і в обумовлений договором термін гроші не повернув. Тільки, 10 жовтня 2013 року [PERSON] повернув позивачу 10 000 доларів США, що на день повернення еквівалетно сумі в 81 800 гривень та 06 листопада 2013 року повернув таку ж суму, що підтвердждується контрозписками. Однак, станом на час звернення до суду [PERSON] сума неповернутого боргу по договору позики становить 3 600 доларів США, що еквівалентно на час розгляду справи 80 820 грн., із розрахунку офіційного курсу гривні Національного Банку України щодо іноземних валют 1 долар США становить 22, 45 грн. Твердження відповідача про те, що вказаної суми він не отримував, а повертав кошти тільки після неодноразових погроз, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки [PERSON] підтвердив факт передачі грошей про, що обумовлено в договорі, який скріплений підписами та нотаріально засвідчений. Посилання позивача на стягнення з відповідача відсотків облікової ставки Національного банку за час користування коштами, суд не бере до уваги, оскільки договором позики передбачено, що він є безвідсотковим та укладеним в іноземній валюті, а отже такі вимоги не відповідають нормам чинного законодавства. Пункт 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачає, що за змістом статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушенням боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, інфляційне нарахування застосовується лише до грошових зобов'язань, що були укладені саме в національній валюті - гривні України. Оскільки між позивачем та відповідачем існує грошове зобов'язання в доларах США, тому індекс інфляції на суму боргу за позикою в доларах США не нараховується. Отже, в частині стягнення суми інфляції щодо суми боргу за договором позики необхідно відмовити. Вимогу про відшкодування моральної шкоди позивач мотивував тим, що така шкода була завдана йому невиконанням відповідачем зобов'язання за договором позики. Разом з тим, правовідносини, що виникли між сторонами у зв'язку з укладанням договору позики, регулюються нормами глави 71 ЦК України. Зокрема, ст. 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, серед яких не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди і крім того, укладеним договром позикиміж сторонами не передбачено відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі, понесені за сплату судового збору при подачі позову до суду в межах задоволених позовних вимог, в розмірі 808 грн. 20 коп. та 124, 80 грн. сплаченого судового збору за накладення арешту на майно, що підтверджується квитанціями ( а.с. 1-3, 49). Таким чином, з урахуванням уточнених позовних вимог, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача залишку суми коштів за договором позики, який укладений між сторонами, в розмірі 3600 доларів США, що еквівалетно до гривні згідно курсу НБУ становить 80 820 грн., 933 грн. сплаченого судового збору та 1000 грн. витрат на правову допомогу, а отже сума, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, складає 82 753 гривень. Встановлене судом підтверджується копією договору позики, копіями розписок від 10.10.2013 року та 06.11.2013 року, копією паспорта та ідентифікаційного коду, витягом з НБУ про офіційний курс гривні до іноземних валют станом на 27 квітня 2015 року та іншими перевіреними в суді доказами. На підставі ст.ст. 525, 526, 533, 1046, 1049 ЦК України та

Outcome: partial