Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що мати позивача [PERSON] проживала та була зареєстрована з 1990 року в квартирі [ADDRESS] . Власниками квартири [ADDRESS] були позивач та її мати. У 2002 році, вони та донька позивача [PERSON] вирішили, що донька буде проживати разом з бабусею в квартирі [ADDRESS] . Тому, 05.07.2002 року, було належним чином зареєстровано місце проживання доньки у вказаній квартирі. [PERSON] проживала разом з бабусею за вказаною адресою до 2004 року. Після досягнення донькою повноліття, вона поїхала до свого батька [PERSON] в Грузію і залишається там до теперішнього часу. Позивачу відомо, що донька проживає в новій родині. З моменту від`їзду доньки до батька, позивач з нею не спілкується, родинних стосунків ми не підтримують. З 2004 року [PERSON] жодного разу додому не поверталася, на територію України не в`їжджала, проживає постійно в Грузії, наміру повертатися в Україну не має. Постійне місце проживання позивача в квартирі зареєстроване з 14.04.2011 року. Отже наведене свідчить, що [PERSON] не проживала у квартирі [ADDRESS] років. У зв`язку з чим позивач просила суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з місця проживання за вказаною адресою. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити його в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Правом надання відзиву на позов відповідач не скористалась. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідив докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.11.2010 року, виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та заповіту, складеного 07.06.1994 року, складеного її матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно довідки про склад сім`ї [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] , донька позивача [PERSON] та була зареєстрована [PERSON] , яка померла [INFO] . Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив , що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою». Таким чином, власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом. Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради). Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст.ст.16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач по справі не проживає в житловому приміщенні понад рік без поважної причини, що підтвердили викликані у судове засідання свідки, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача по справі таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації у вказаному житловому приміщенні. Згідно зіст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial