Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що з відповідачем він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2003 року. Від сумісного життя сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з відповідачем. Зазначає, що спільне сумісне майно розділять за домовленістю, а в разі виникнення спору, звернеться до суду з позовною заявою про розподіл майна подружжя. Причиною розірвання шлюбу є та обставина, що на протязі останніх чотирьох років сімейне життя поступово погіршувалося та з 2014 року вони мешкають окремо. За два останні роки він створив нову сім`ю, а тому подальше спільне життя з відповідачем неможливе, та перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем суперечить його інтересам. У зв'язку з чим, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, що був зареєстрований 26 грудня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблений актовий запис № 326, судові витрати залишити за ним. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі, судові витрати залишити за ним, строк для примирення не надавати, так як подальше перебування в шлюбі з відповідачем суперечить його інтересам (а.с. 24-25). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі, спір про поділ майна подружжя відсутній, дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданого 26 грудня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 326 (а.с. 26). Від цього шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO],що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 13 січня 2004 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 6). Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, до примирення не спрямовані, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як відповідач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу залишити прізвище - [PERSON]. За ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно з ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У батьків малолітньої [PERSON], [INFO], відсутній спір щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу, а тому суд вважає доцільним при ухваленні рішення про розірвання шлюбу встановити місце проживання дитини разом з матір'ю. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved