Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 34115,97 грн, інфляційні втрати у сумі 2637,99 грн та три проценти річних у сумі 1410,45 грн; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем у будинку [ADDRESS] , власником квартири [ADDRESS] є відповідач. Позивач належним чином надає житлово-комунальні послуги. Відповідач ухиляється від виконання обов`язку здійснювати оплату за отримані послуги у розмірі, строки та порядку, визначених чинним законодавством. Разом із тим, оскільки відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, а отже прострочив виконання грошового зобов`язання, а відтак такому необхідно здійснити оплату 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України. Згідно з Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 625 ЦК України просить позов задовольнити. Разом із тим, просить вирішити питання про розподіл судових витрат, згідно з ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. 09 березня 2021 року відповідачем подано відзив на позов, який містить заперечення на нього. В обґрунтування покликається на те, що коронавірусна хвороба стала причиною несвоєчасної оплати за житлово-комунальні послуги. Окрім цього, заборгованість за надані послуги сплачено добровільно. У зв`язку з наведеним просить у позові відмовити. 28 січня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 11 червня 2021 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача просить задовольнити позов в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки відповідачем добровільно сплачено суму основного боргу. У судовому засіданні відповідач заперечив проти позову повністю та просить у такому відмовити, адже добровільно сплатила основну суму боргу. У судовому засідання третя особа [PERSON] заперечив проти позову та просить у такому відмовити, адже сума боргу за отримання житлово-комунальні послуги сплачена добровільно. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджено відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 вересня 2013 року № 9641889. Відповідач є фактичним споживачем житлово-комунальних послуг за вищевказаною адресою, адже між сторонами відсутні договірні відносини з цього питання. Разом із тим, договірні відносини наявні між позивачем та третьою особою [PERSON] , що підтверджено наданими договорами про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 02 серпня 202 року № 106А/17-3, договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення фізичним особам власникам житлових приміщень від 02 серпня 2012 року № 106А/17-4. Позивач надає послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, з централізованого опалення, постачання холодної так гарячої води і водовідведення за вищевказаною адресою. Дана обставина сторона не заперечується, підтверджено наявними у справі доказами, а тому приймається судом до уваги. Відповідно до статті 322 Цивільного власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно з ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісячно, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отримання ним до укладення відповідного договору. Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду №285/4671/15-ц від 14 січня 2019 року. Згідно з розрахунку заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги заборгованість за: послуги з утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 20232,64 грн, інфляційні втрати у сумі 479,95 грн, три відсотки річних у розмірі 576,99 грн; послуги з теплопостачання у розмірі 13883,33 грн, інфляційні втрати у сумі 2158,04 грн, три відсотки річних у розмірі 833,46 грн. Відповідач не надав заперечень проти розрахунку основної суми боргу. [PERSON] після подання позову до суду оплатила вказаний борг, що підтверджено актом звірки між сторонами від 27 лютого 2021 року, що містяться у матеріалах справи. Дана обставина визнається представником позивача. Таким чином, зазначені дані приймаються судом до уваги. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо). Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ЦПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Враховуючи встановлене, суд прийшов до переконання про врахування суми сплаченої заборгованості відповідачем, відсутність заперечень із цього питання позивачем, а відтак суд прийшов до висновку про наявність підстав для застосування у цій частині п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (відсутність предмету спору) та закриття провадження. Щодо частини позовної вимоги про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, суд прийшов наступного. Суд установив, відповідач прострочив виконання зобов`язань за отримані житлово-комунальні послуги. Дана обставини сторонами не оспорюється, а тому приймається судом до уваги. Відповідно до поданого позивачем розрахунку за послуги з утримання будинку та прибудинкової території індекс інфляції становить у розмірі 479,95 грн, три проценти річних у сумі 576,99 грн; за послуги теплопостачання індекс інфляції становить у розмірі 2158,04 грн, три проценти річних у сумі 833,46 грн. Даний розрахунок відповідач не оспорювався, заперечень не надходило, а відтак є чинним та приймається судом до уваги. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 цієї статті). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, який у силу ч.4 ст.264 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що відповідач взятих на себе зобов`язань належним чином не виконав, прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому суд приходить до переконання, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача за спожиті послуги утримання будинку та прибудинкової території інфляційні втрати у розмірі 479,95 грн та 3% річних у розмірі 576,99 грн; за спожиті послуги з теплопостачання інфляційні втрати у розмірі 2158,04 грн та 3% річних у розмірі 833,46 грн, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а відтак позов в цій частині необхідно задовольнити. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2197,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 233,10 грн.

Outcome: partial