Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, в якій просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з батьком дитини - [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивував тим, що він з відповідачем [PERSON] з 03.08.2012 року по 28.09.2015рік перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 17.09.2015 року був розірваний. Від даного шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . З часу реєстрації шлюбу, позивач та відповідач з дружиною та в подальшому з донькою проживали за адресою: [ADDRESS] , хоча за рішення суду про розірвання шлюбу, встановлено місце проживання дитини з матір*ю. В середині 2014 року [PERSON] виїхала до Російської Федерації в республіку Дагестан, а дитина залишилася проживати з позивачем та його батьками. За цей період часу відповідачка приїздила на території України лише три рази на нетривалий час. Навіть в період приїзду донька залишалася проживати з позивачем та його батьками. На даний час дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . За період знаходження дитини у позивача, відповідачка ніякої допомоги на утримання дитини не надавала. Спочатку іноді телефонувала та цікавилася життям доньки, але в подальшому перестала дзвонити. На дзвінки та СМС, які надходили від матері позивача , [PERSON] не відповідала. Спочатку обіцяла найближчим часом приїхати до доньки, але потім зазначила, що у неї немає намірів повертатися до України, т.я. вона там створила нову сім*ю та прийняла нову віру- іслам. Відповідачка повністю самоусунулась від виконання своїх обов*язків до дитини. Актом про не проживання та не спілкування з дитиною , складеного 18.04.2019 року ТОВ «Місто для людей» за участю сусідів ,підтверджено той факт що малолітня дитини [PERSON] , з 2012 року по теперішній час проживає з батьком [PERSON] . Позивач має стабільний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За місцем мешкання створені належні умови для проживання дитини. Відповідач не цікавиться здоров*ям та розвитком дитини, тим паче не надає дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання. На даний час позивач та відповідач не можуть вирішити питання про подальше проживання малолітньої дитини. Питання про встановлення місця проживання дитини на даний час відповідає інтересам дитини, оскільки мати не бажає виховувати її, не цікавиться її життям, не дзвонить, не надає ні моральної, ні матеріальної підтримки. На даний час виникли складнощі в оформленні дитини в школу, в лікувальний заклад, в органи реєстрації, оскільки позивач не в змозі зареєструвати дитину а місцем її фактичного проживання. Тому змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів дитини з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його адвокат позовні вимоги про визначення місця проживання дитини підтримали в повному обсязі, прохали суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Надав до суду висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави Суд, вислухавши позивача та його адвоката, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мали спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 25.09.2012 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.09.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дитину- [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір*ю [PERSON] . На даний час дитина проживає разом з батьком, позивачем по справі, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено актом про проживання, виданим 18.04.2019 року ТОВ « Місто для людей Кременчук». Довідкою за № 257, виданою 09.09.2019 року Кременчуцьким обласним психоневрологічним диспансером підтверджено, що [PERSON] на диспансерному обліку не значиться, за медичною допомогою не зверталась. Відповідно до медичної довідки №6085, виданої 04.06.2018 року Кременчуцьким обласним наркологічним диспансером [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває. Відповідно до медичної довідки №6936, виданої 09.09.2019 року головним лікарем наркодиспансеру, [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч.1 ст. 160 , ч.1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно акту обстеження умов проживання спеціалістами служби у справах дітей., проведено обстеження умов проживання дитини від 20.01.2020 року за адресою: [ADDRESS] , яким встановлено, що житловий будинок з централізованим електро-,водо-,газопостачанням. Умови проживання задовільні. В будинку наявні всі належні умови для проживання. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окрема кімната, в якій об лаштовані зони для сну, навчання та відпочинку. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови, забезпечена одягом, взуттям та шкільним приладдям. Під час бесіди малолітня [PERSON] , [INFO] пояснила, що завжди проживала з бабусею,дідусем та батьком по [ADDRESS] . Зазначила, що з матір*ю спілкується дуже рідко, оскільки вона проживає в РФ. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи, що на даний час малолітня дитина- [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком, позивачем по справі [PERSON] , за місцем проживання дитини створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, а тому суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини з батьком, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати на судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved