Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що він є суб'єктом підприємницької діяльності і здійснює торгівельну діяльність в магазині, що розташований на першому поверху в багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS], який орендує. В цьому магазині він здійснює продаж взуття. 23.09.2013 р. приміщення його магазину було залито з вини мешканців квартири [NUMBER] цього будинку, що розташована на другому поверху над приміщенням його магазину, квартира належить на праві власності відповідачу [PERSON] В результаті залиття було пошкоджено як саме приміщення магазину, так і взуття, яке там знаходилось і підлягало продажу. За його заявою працівниками ТОВ «ХЖБК» в присутності відповідача [PERSON] було здійснено обстеження приміщення магазину, складений акт, яким зафіксовано як факт залиття з вини відповідача, так і факт пошкодження 14 пар взуття. Вартість цього взуття загалом складає 10 508,00грн. Вважає, що пошкодженням взуття йому заподіяно матеріальну шкоду на вищевказану суму. Також вважає, що неправомірними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку з пошкодженням свого майна. Моральну шкоду оцінює в 5000,00грн. Просить стягнути з відповідача вказані суми та понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та додатково пояснив, що обстеження магазину після залиття відбувалось за участі [PERSON], він бачив пошкоджене взуття і спочатку не заперечував проти добровільного відшкодування шкоди. Взуття, яке знаходилось в магазині на час залиття, він придбав в різні періоди часу оптом на відповідних складах, що підтверджується товарними накладними на цей товар, де значиться і вартість придбаного ним товару. Товар придбав за власні кошти. Для реалізації взуття він визначив його ціну шляхом додавання до вартості товару 20% торгівельної націнки. В товарних чеках, його позові зазначена ціна взуття вже з урахуванням цієї націнки, тобто та, за якою він планував продати товар. В результаті залиття було пошкоджено значно більше взуття, але 14 пар це те взуття, яке вже не підлягало реалізації і було пошкоджено значно. При цьому, пояснив, що характер та ступінь пошкодження він визначив на власний розсуд, до спеціалістів не звертався і проводити експертизу на встановлення цього факту не бажає. Де зараз знаходиться пошкоджене взуття, він достовірно не знає, мабуть частина в магазині, частину віддали в будинок для малозабезпечених. Матеріальна шкода полягає у вартості взуття, яку він оплатив при його придбанні на оптовому складі та в доходах, які він міг отримати в результаті реалізації цього товару. Моральна шкода полягає в тому, що було пошкоджено його майно і він не зміг його в подальшому реалізувати. Просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача позов не визнала повністю та пояснила, що дійсно 23.09.2013р. відбулося залиття приміщення магазину, яке орендує позивач, відповідачем. Факт залиття та вину в цьому відповідача вона не оспорює. Але вважає, що позивач не довів належним чином факт пошкодження взуття, його вартість, що є суттєвим для вирішення даного спору. Вказала, що відповідач [PERSON] участі в обстеженні магазину не приймав, відповідний акт складався не в його присутності, що підтверджується цим самим актом, де підпис відповідача відсутній. Крім того, в акті вказано, що пошкоджено 14 пар взуття, але не вказано яке саме взуття, його основні характеристики, які б допомогли його ідентифікувати, характер та ступінь пошкодження, його вартість. На підтвердження цих обставин позивачем не надано і інших доказів, зокрема, висновку спеціаліста або експерта з приводу характеру пошкодження взуття, неможливості його подальшої реалізації. Товарні чеки, які надані позивачем, не підтверджують того, що пошкоджено було саме це взуття. Визначити розмір матеріальної шкоди також неможливо, оскільки надані позивачем документи на містять вказівки на первісну вартість товару, його торгівельну націнку і остаточну ціну для реалізації, що є суттєвим для вірного визначення реальних збитків та розміру упущеної вигоди, які доказуються окремо. Вважає, що позивач не довів і спричинення йому моральної шкоди, в чому саме вона полягає, з яких обставин він виходив при визначенні її розміру. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за наступними підставами. Суд вважає, що між сторонами виникли деліктні зобов'язання, пов'язані з відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Та, згідно ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суд за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст. 16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було поуршено (упущена вигода). Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає в душевних стражданнях, що фізична особа випробувала в зв'язку з знищенням чи ушкодженням його майна. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст.. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, що містяться в постановах Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому слід врахувати, що обов'язок доказування наявності чи відсутності вини заподіювача в спричиненні шкоди покладається на відповідача, в той час, коли позивач повинен довести наявність такої шкоди та її розмір. Суд встановив, що позивач [PERSON] є суб'єктом підприємницької діяльності - фізична особа і здійснює роздрібну торгівельну діяльність в приміщенні магазину загальною площею 34,7 кв.м., яке знаходиться на першому поверху багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS], на підставі договору оренди, укладеного з СПДФО [PERSON] 01.01.2013р. 23.09.2013р. відбулося залиття приміщення магазину мешканцями квартири №4 вказаного житлового будинку, що знаходиться поверхом вище над приміщенням магазину і належить на праві власності [PERSON] Залиття сталося з вини відповідача. Вказаний факт підтверджується актом, складеним представниками ТОВ «ХЖБК» 23.09.2013р., і в судовому засіданні не оспорюється представником відповідача, яка підтвердила, що залиття приміщення магазину відбулося з вини відповідача [PERSON], він це визнає. Наявність протиправного діяння - залиття та вина відповідача [PERSON] в цьому відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню при розгляді даної справи не підлягають. В той же час між сторонами виник спір щодо наявності шкоди, спричиненої позивачу в результаті залиття приміщення магазину, та її розміру. На підтвердження своїх вимог в цій частині позивач посилається на акт обстеження від 23.09.2013р., згідно з яким в результаті обстеження приміщення магазину виявлено пошкодження 14 пар взуття, на фотознімки з приміщенні магазину, на товарні чеки №1 та №2 від 23.09.2013р., виданими ПП [PERSON], згідно з якими вартість чобіт (28284, розмір 39) становить 950,00грн., чобіт (17249, розмір 38) - 960,00грн., чобіт (21140, розмір 39) - 529,00грн., чобіт (28307, розмір 40) - 1270,00грн., чобіт (28329, розмір 38) - 1250,00грн., чобіт (F183-3, розмір 38) - 835,00грн., чобіт «Дівчинка» (розмір 37) - 285,00грн., черевик (62716, розмір 37) - 689,00грн., черевик (511, розмір 38) - 630,00грн., чобіт (28232, розмір 40) - 750,00грн., черевик (3698, розмір 37 та розмір 39) 2 пари по 695,00грн., мокасин (1683, розмір 38) - 320,00грн., черевик (316, розмір 38) - 650,00грн., усього 10 508,00грн. Оцінивши обставини справи, надані суду докази в їх сукупності, проаналізувавши вимоги діючого законодавства, суд вважає, що в даному випадку позивач не довів суду того, що в результаті залиття приміщення магазину з вини відповідача було пошкоджено або знищено його майно і він в результаті цього зазнав матеріальної шкоди, тобто не довів суду наявність шкоди та наявність причинного зв'язку між протиправними діями відповідача та цією шкодою, що є обов'язковими підставами для покладання на відповідача відповідальності за спричинену матеріальну шкоду. Зокрема, позивач не довів суду, що 14 пар взуття саме за тим переліком з його найменуванням, який він вказав в своєму позові, дійсно було пошкоджено в результаті залиття приміщення магазину, який характер та ступінь його пошкодження, в чому саме воно виявилося, було це майно пошкоджено і які слід дії прийняти для його відновлення, або воно було остаточно знищено і його подальша експлуатація за призначенням неможлива. Також ним не доведено, що це майно дійсно належить йому, придбалось ним за власні кошти, розмір витрачених на це коштів, розрахунок торгівельної націнки з визначенням остаточної вартості для його реалізації, що є суттєвим для визначення розміру матеріальної шкоди. Ніяких розрахунків як реальних збитків, так і упущеної вигоди не надав. Ніяких доказів на підтвердження цих обставин позивач суду не надав. В судовому засіданні сторонам роз'яснювались способи доказування та види доказів, які можуть підтвердити обставини, що стосуються предмета спору, в т.ч. наявність експертного висновку на підтвердження факту пошкодження чи знищення майна, розміру матеріальної шкоди, але клопотання про проведення такої експертизи ні позивач, ні представник відповідача не заявили. Надані позивачем докази, які він вважає достатніми для підтвердження факту пошкодження майна і розміру шкоди - акт обстеження від 23.09.2013р., фотознімки, товарні чеки - суд не приймає до уваги при постановленні даного рішення, оскільки вважає їх неналежними доказами. Так, складений 23.09.2013р. представниками ТОВ «ХЖБК» акт обстеження лише підтвердив факт залиття приміщення магазину з вини відповідача, що в судовому засіданні сторонами і не оспорювалось. В акті дійсно міститься посилання на пошкодження 14 пар взуття. Але ніяких посилань на найменування цих пар взуття, яких-небудь інших даних, щоб могли ідентифікувати це майно і достовірно визначити, що саме воно було пошкоджено в результаті залиття, в акті не міститься. Також в акті не міститься опису характеру та ступеня пошкодження цього взуття. З наданих позивачем фотознімків частково вбачається, що деяке взуття залито водою, видно сліди намочування, але визначити з них, що пошкоджене саме те взуття, на яке вказує позивач в позові, неможливо, ніяких даних для ідентифікування взуття фотознімки не містять. Крім того, суд не приймає ці фотознімки до уваги, оскільки неможливо визначити в який саме час, в якому місці, за яких обставин, ким саме вони зроблені. Достовірно встановити, що ці фотознімки зроблені безпосередньо після залиття 23.09.2013р. і що на них зображене те взуття, на яке вказує позивач як на пошкоджене в результаті цього залиття, неможливо. Надані суду товарні чеки містять найменування товару (чоботи, черевики, мокасини) з певними номерами та вартістю на загальну суму 10508,00грн., але в сукупності з іншими доказами перевірити чи дійсно було пошкоджено саме це взуття неможливо. Крім того, товарні чеки підтверджують певну вартість товару (за поясненнями позивача - та, яку він визначив для подальшої реалізації, з торгівельною націнкою). Ніяких доказів тому, за яку ціну він придбав цей товар (тобто які реальні втрати поніс), позивач не надав. Також відсутні докази на підтвердження розрахунку упущеної вигоди, тобто доходів, які позивач міг отримати в результаті реалізації цього товару. Підсумовуючи викладене суд вважає, що підстав для покладання на відповідача відповідальності за спричинену позивачу матеріальну шкоду, немає. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд також виходить з того, що позивач не довів суду наявність такої шкоди та причинний зв'язок між нею та протиправними діями відповідача. Так, позивач моральну шкоду пов'язує з душевними стражданнями, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням свого майна. Але, як вказувалось вище, позивач не довів суду, що в результаті залиття приміщення магазину було пошкоджено певне його майно. Крім того, суд вважає, що позивач ніяким чином не обґрунтував які саме душевні страждання, втрати, зміни він зазнав, який характер вони носили, їх тривалість, як пошкодження майна вплинуло на його спосіб життя і з яких міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди в 5000,00грн. Підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача суд також не знаходить. Суд вважає, що сам по собі факт залиття приміщення магазину та наявність вини в цьому відповідача не може свідчити про спричинення позивачу матеріальної та моральної шкоди і відповідно не є підставою для її стягнення з відповідача. Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed