Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 01.11.2011 року по 16.11.2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, проте всупереч вимогам закону розрахунок при звільненні був проведений лише 11.12.2015 року. Внаслідок затримки розрахунку при звільненні йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у порушенні законних прав, що призвели до моральних страждань, які вимагали додаткових зусиль для організації свого життя. Просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 9089,25 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, та просив позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав частково, пояснивши, що дійсно позивач працював на підприємстві, проте за домовленістю сторін повинен був зявитися за розрахунком на підприємство наступного дня після звільнення - 17.11.2015 року, але не зявився з невідомих причин. Вважає обґрунтованим позов у частині затримки виплати на 1 день: у іншій частині позову просив відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 01.11.2013 року [PERSON] прийнятий на роботу у ТОВ «Агрофірма «Петрівське» трактористом; звільнений 16.11.2015 року за власним бажанням (а.с.10). Згідно випискою з особового рахунку ПАТ «Мегабанк», на особовий рахунок за №262021613134 на імя [PERSON] заробітна плата за листопад 2015 року у розмірі 4\~539,91 грн. від ТОВ «Агрофірма «Петрівське» надійшла 08.12.2015 року(а.с.16). Оскільки заробітна плата була знята позивачем з карткового рахунку 11.12.2015 року, тому суд приходить до висновку, що саме з цього моменту починається перебіг встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду; будь-яких інших належних, достовірних та допустимих доказів того, що [PERSON] дізнався про надходження заробітної плати на його рахунок 08.12.2015 року, суду не надано. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, та підтверджується довідкою №15 від 11.11.2015 року(а.с.15), середньоденний заробіток позивача складає 605,95 грн. При цьому суд враховує, що розмір середньоденного заробітку, обчислений згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100; ця обставина щодо розміру середньоденного заробітку визнається представником відповідача, та, згідно зі ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Таким чином, розмір компенсації за 15 календарних днів затримки розрахунку при звільненні складає 9089,25 грн.: 605,95 грн. Х 15 днів = 9089,25 грн. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено в судовому засіданні, внаслідок порушення прав позивача на своєчасну оплату праці йому заподіяна позивачу моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях з приводу неможливості отримати зароблені кошти, і, як наслідок, неможливості утримувати себе та свою сім'ю. Разом з тим, з урахуванням обставин справи, суті позовних вимог, негативних наслідків, що настали в результаті дій відповідача, суд вважає, що розумним та обґрунтованим є розмір моральної шкоди у 500 грн. За таких обставинах позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені неї і документально підтверджені судові витрати ; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог. Витрати на правову допомогу не підлягають компенсації з таких підстав. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки під час судового розгляду особа, яка надавала правову допомогу, участі не брала, тому відсутні право підстави для компенсації цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial