Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер його син [PERSON] , який на день своєї смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/3 частини житлового будинку, що знаходиться за вказаною адресою. Його спадкоємцями за законом є позивач, дружина померлого [PERSON] та його сини [PERSON] та [PERSON] . Всі спадкоємці у встановленому законом порядку прийняли спадщину. [PERSON] відмовився від своєї частини спадкового майна на користь брата [PERSON] . Позивач своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у зв`язку з тим, що на майно померлого накладено арешт у зв`язку з наявністю заборгованості по аліментам. Оскільки дане обтяження державним виконавцем не може бути знято в зв`язку із завершенням виконавчого провадження та закінченням строку зберігання його матеріалів, наявність цього обтяження перешкоджає реалізації позивачем своїх прав власника. У зв`язку з цим просить зняти арешт з майна, що належало померлому [PERSON] Позивачі 31 травня 2019 року надали суду заяву про зменшення позовних вимог, просили зняти арешт з всього (невизначеного) нерухомого майна [PERSON] , померлого [INFO] , накладений постановою державного виконавця відділу ДВС Вишгородського РУЮ № 878466 від 23 червня 2003 року, просили розглядати справу за їх відсутності. Відповідачка уточненні позовні вимоги визнала, про що зазначила в спільній з позивачами заяві про зменшення позовних вимог, також просила розглядати справи за її відсутності. Треті особи подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 23 червня 2003 року постановою державного виконавця відділу ДВС Вишгородського районного управління юстиції в Київській області, під час примусового виконання рішення цього ж суду на підставі якого видано виконавчого листа №2-1258 від 18 липня 2001 рок, накладено арешт на все майно, що на належить [PERSON] . Згідно листа ВДВС Вишгородського РУЮ №7537 від 07 червня 2017 року вказане виконавче провадження ВП № 23498595 завершено його матеріали знищено, згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт на все майно, що на належить [PERSON] зареєстровано 14 грудня 2007 року на виконання постанови державного виконавця №878466 від 23 червня 2003 року. Поставою державного виконавця відділу ДВС Вишгородського районного управління юстиції в Київській області від 23 лютого 2012 року закінчено виконавче провадження. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Як встановлено зі спадкової справи № 246/2016 до майна [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями померлого. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у випадках фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Згідно ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У зв`язку з тим, що вказане виконавче провадження завершено та не може бути розпочате знову, матеріали якого знищені, зазначене унеможливлює зняття арешту з майна позивача в порядку передбаченому Законом. Умовами порушення прав позивача, як спадкоємця власника майна, в даному випадку є наявне обтяження - арешт на все (невизначене) майно померлого [PERSON] , на підставі постанови ВДВС Вишгородського РУЮ прийнятої в межах виконавчого провадження, яке на даний час є завершеним, коли арешт з майна останнього в порядку передбаченому Законом не знятий. Позивач позбавлений можливості зняти арешт зі свого майна в інший позасудовий спосіб. Таким чином, суд доходить висновку, що порушені права позивача підлягають захистові, а позов про це задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved