Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаького рішення щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період, за який судовим рішенням про задоволення його позову у зазначеній цивільній справі суд рішення не ухвалив, а саме за період з 01.11.2021 по 25.03.2021 за 100 робочіх днів в загальній сумі 38720,00 грн. В відзиві за заяву позивача про ухвалення додаткового рішення Відповідач заперечує проти її задоволення з огляду на диспозитивність цивільного судочинства, оскільки Позивачем не заявлялися вимоги щодо такого розміру і періоду стягнення середнього заробітку за вимушений прогул. Строни та інші учасники, повідомлені про час і місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, не з`явилися, Позивач надав заяву про розгляд питання без його участі. Відсутність учасників справи не перешкоджає суду в розгляді цієї заяви. Дослідивши доводи заяви, суд доходить висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у цій справі, виходячи з такого. Позивач звернувся до суду за вирішенням трудового спору з позовом, зокрема, про поновлення його на роботі зі стягненням середнього заробітку за вимушений прогул. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З аналізу зазначеної норми випливає, що, розглядаючи трудовий спір про поновлення на роботі, орган, що його розглядає, в даному випадку суд, не пов`язаний вимогами особи, що звернулася за його вирішенням, а одночасно з поновленням на роботі, стягує середній заробіток за вимушений прогул, незалежно від того, заявлялась Позивачем така вимога чи ні та чи надавались ним з цих питань докази чи ні. З огляду на приписи цієї норми, суд дійшов висновку, що нею не порушується принцип диспозитивності цивільного судочинства, предбачений ст. 13 ЦПК України. Таким чином, суд, поновлюючи на роботі Позивача мав стягнути з Відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення, тобто по 19.05.2021, а фактично стягнув по жовтень 2020 включно, оскільки Позивач надав розрахунок суми за цей період. Таким чином, судом не було ухвалено рішення в цій справі щодо стягнення середнього заробітку з 01.11.2020 по 19.05.2021, що має ознаки підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення, у відповідності до якої суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної вимоги, з приводу якої строни подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, оскільки така вимога заявлялась Позивачем без зазначення конкретного періоду вимушеного прогулу, ним надані докази його середньоденного заробітку, але розрахунок зроблений ним не на час ухвалення рішення судом, а по жовтень 2020, що не є перешкодою для стягнення середнього заробітку по час ухвалення рішення. Кількість робочих днів у календарному періоді, за який судом не було стягнуто середній заробіток за вимушений прогул, дорівнює 136. Таким чином середній заробіток за цей час, який підлягав стягненню судовим рішенням в цій справі і не був стягнутий, виходячи з середньоденного заробітку Позивача 387,20 грн. становить 52 659,20 грн (136 Х 387,20 грн). На підставі викладеного,

Outcome: approved