Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його матір [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, у вигляді квартири [ADDRESS] . У встановлений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Маріупольського нотаріального округу Лупінової Н.Є. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки мати за життя не оформила своє право власності на зазначену квартиру. Так, на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.2002 року Державне підприємство «Маріупольський морський торгівельний порт» (далі ДП «ММТП») придбало зазначену квартиру. 29.03.2002 року між ДП «ММТП» та [PERSON] , яка була працівником вказаного підприємства, був укладений договір довгострокової безвідсоткової позики, відповідно до умов якого остання отримала позику у розмірі 17554,30 грн. на придбання житла. Відповідно до умов договору право власності [PERSON] набуває після повернення позики у повному обсязі. На підставі ордеру № 003104 від 07.05.2002 року матері позивача та сім`ї було надано право зайняття квартири [ADDRESS] . На виконання умов договору [PERSON] сплачувала кошти шляхом утримання із заробітної плати, та суму заборгованості було повернуто у повному обсязі у березні 2011 року. Проте за життя мати не оформила свої майнові права на зазначену квартиру. За життя мати позивача заповіту не залишила, та спадкоємцями першої черги є позивач та чоловік матері [PERSON] , який від прийняття спадщини відмовився. У зв`язку із викладеним, позивач звернувся до суду із відповідною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Представник відповідача ДП «ММТП» надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до умов колективного договору, на 2001 рік було заплановано придбання квартир робітникам підприємства, які стояли на квартирному обліку. 28.12.2001 року [PERSON] звернулась із заявою, відповідно до якої просила придбати їй квартиру [ADDRESS] . Спільним рішенням адміністрації та профкому підприємства № 9 від 24.01.2002 року, було прийнято рішення щодо виділення [PERSON] цільової безвідсоткової позики у розмірі 17\~668,16 грн., зі строком погашення 9 років, на покращення житлових умов. 25.01.2002 року підприємство звернулось до Маріупольської міської ради із заявою щодо передачі в міську комунальну власність десяти квартир, що були придбані портом, та прохання погодити розподіл вказаних квартир робітникам порту, які знаходяться на квартирному обліку. 05.02.2002 року [PERSON] звернулась до підприємства із заявою щодо виділення їй безвідсоткової позики в розмірі 17\~668,16 грн., для покращення житлових умов. 15.03.2002 року Маріупольською міською радою було прийнято рішення № 1447, щодо безоплатної прийняття в міську комунальну власність квартир, що були придбані за біржовим контрактом, в тому числі і квартири [ADDRESS] . На спільному засіданні адміністрації та профкому підприємства було прийнято рішення № 2 від 18.03.2002 року, яким, зокрема, розглянуто питання щодо передачі зазначеної квартири [PERSON] 29.03.2002 року між підприємством та [PERSON] укладено договір про надання позики, відповідно до умов якого підприємство надало позику у сумі 17\~554,39 грн. Заборгованість за вказаним договором [PERSON] була сплачена у повному обсязі в березні 2011 року. Оскільки умови договору позики [PERSON] були виконані у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позовним вимог про визнання права власності на зазначену квартиру в порядку спадкування. Інші відповідачі своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористались. Позивач та представник позивача надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача ДП «ММТП» надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог, про що зазначив у відзиві на позовну заяву. Представник Маріупольської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПКУкраїни фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані до суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.2002 року ДП «ММТП» придбало квартиру [ADDRESS] (а.с.12-13). Як вбачається з листа Маріупольського державного морського торгового порту № 01/08/30 від 25.01.2002 року, підприємство звернулось до Маріупольської міської ради із заявою щодо передачі в міську комунальну власність десяти квартир, що були придбані портом, та прохання погодити розподіл вказаних квартир робітникам порту, які знаходяться на квартирному обліку (а.с.46). Рішенням Маріупольської міської ради № 1447 від 15.03.2002 року, безоплатно прийнято в міську комунальну власність квартири, що були придбані за біржовими контрактами Маріупольським державним морським торговим портом. З передня квартир вбачається, що серед них також знаходиться квартира [ADDRESS] (а.с.49-50). Рішенням № 2 від 18.03.2002 року спільного засідання адміністрації та профкому Маріупольського державного морського торгового порту, розглянуто питання, зокрема щодо передачі [PERSON] квартири [ADDRESS] для повторного заселення (а.с.52). На підставі ордеру Виконавчого комітету Маірупольської міської ради серії КО № 003104 від 07.05.2002 року, [PERSON] та членам її сім`ї надано право зайняття житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] (а.с.14). На підставі спільного рішення № 9 адміністрації та профкому Маріупольського морського торгівельного порту № 9 від 24.01.2002 року, було прийнято рішення щодо виділення, зокрема [PERSON] цільової безвідсоткової позики у розмірі 17\~668,16 грн., зі строком погашення 9 років, на покращення житлових умов (а.с.43). 29.03.2002 року між Маріупольським державним морським торговим портом та [PERSON] укладено договір про надання позики, відповідно до умов якого підприємство надало позику у сумі 17\~554,39 грн. для придбання житла на трок 9 років (а.с.52). Як вбачається з листа ДП «ММТП» № 18/192 від 13.05.2019 року, у березні 2011 року [PERSON] було у повному обсязі погашено позику за договором від 29.03.2002 року (а.с.15). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.10.1989 року вбачається, що батьками позивача [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28.04.2011 року вбачається, що 28.04.2011 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після укладенню шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.10). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.01.2018 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). У встановлений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Маріупольського нотаріального округу Лупінової Н.Є. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, про що була заведена спадкова справа №38/2018, розпочата 02.07.2018 року (а.с.174,175-198). Постановою Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лупіновою Н.Є. № 123/02-31 від 14.08.2018 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] , оскільки не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на зазначену квартиру (а.с.21). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 192574574 від 11.12.2019 року, відомості про власника квартири [ADDRESS] відсутні (а.с.105). Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не оформив своїх майнових прав та не здійснив державну реєстрацію такого права. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, той факт, що [PERSON] за життя не оформила своїх майнових прав на квартиру [ADDRESS] та не здійснила державну реєстрацію права, не спростовує факт набуття такого права, та входження його до складу спадщини. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі\~зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги є позивач [PERSON] , будь-яких доказів того, що є ще спадкоємці, які прийняли спадщину, суду не надано. Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності зі ст.392 ЦК України, власник\~майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1, 4\~ст.206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідачі визнали позов і таке визнання позову прийнято судом, оскільки не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб. З огляду на викладене, позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 182, 392, 1218, 1220, 1223, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved