Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 22.07.1976 р. по 29.07.2002 р. вона працювала машиністом конвеєра дробильної фабрики № 2 ВАТ (ПАТ) «Північний ГЗК». Вона виконувала роботи, які згідно з даними акту розслідування хронічного професійного захворювання № 24 від 12.08.2008 р., характеризувалися впливом на організм виробничого шуму, що перевищував нормативні значення. 01.10.2008 р. висновком МСЕК їй встановлено професійне захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість із значним ступенем зниження слуху, з втратою 20% профпрацездатності. У зв'язку з професійною хворобою їй спричинена моральна шкода, так як вона перебуває на диспансерному обліку, змушена змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно. Її турбує головний біль, запаморочення, хиткість при ході, втома, шум у вухах, підвищений артеріальний тиск, погіршення слуху та пам'яті. Всі ці обставини дуже ускладнюють її життя, створюючи почуття пригніченості, психологічного дискомфорту. Просить стягнути з відповідача 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача позов не визнав, вказує що позивач при влаштуванні на роботу знала про важкість та шкідливість роботи, про що її повідомляв відповідач, тривалий час за своєю ініціативою працювала у цих умовах, допускаючи настання профзахворювань, а тому відповідач не може нести відповідальність з приводу завдання моральної шкоди, доказів на заподіяння якої позивач також не надала. При цьому позивач отримала одноразову допомогу, в тому числі для компенсації моральної шкоди та покращення, в даному випадку слуху, за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків та профзахворювань на виробництві. Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 22.07.1976 р. по 29.07.2002 р. працювала машиністом конвеєру дробильної фабрики ПАТ «Північний ГЗК» (а.с. 6-9). Працюючи протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримала професійне захворювання та висновком МСЕК від 01.10.2008 р. їй було встановлено первинно стійку додаткову втрату професійної працездатності у розмірі 20%, безстровоково. (а.с. 4, 5). З дослідженого в судовому засіданні акту № 24 від 11.08.2008 р. розслідування хронічного професійного захворювання слідує, що позивачу встановлено діагноз: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість із значною ступінню зниження слуху. (а.с. 12-13). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов'язку відповідач не виконав. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту № 24 розслідування хронічного професійного захворювання від 11.08.2008 року, причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах шкідливості впливу на організм виробничого шуму, який на робочому місці перевищує гранично - допустимий рівень в результаті порушення керівництвом підрозділу підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, якою передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Посилання представника відповідача на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці, та що саме її дії стали причиною професійного захворювання, безпідставні та суперечать викладеному. Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 20% втрати працездатності первинно, а також характер захворювання, пов'язаного з спричиненням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивачу, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування з боку відповідача моральної шкоди, так як факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний. Вона змушена змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно. Всі ці обставини дуже ускладнюють її життя, створюючи почуття пригніченості, психологічного дискомфорту, що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок її життя, порушили її нормальні життєві зв'язки, для чого вона повинна прикладати значні додаткові зусилля для свого життя. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути, необґрунтовано завищений. Тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача потрібно стягнути з відповідача 18000 грн. за встановлені 20 % втрати професійної працездатності. При цьому суд виходить з міркувань розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial