Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що він з 21.11.1985 року по 09.03.2011 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи за професією електрозварника ручного зварювання 09.03.2011 року його було звільнено за власним бажанням. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 119 від 24.09.2014 року йому були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ токсико-пилової етіології І ст. в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень І ст., Легенева недостатність І ст. Захворювання професійне. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. Захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві (основний діагноз). ІХС. Стенокардія стабільна напруги ІІ ф. кл. Дифузний кардіосклероз. СН І ст. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик помірний. Пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітківки (Супутній діагноз). Відповідно до довідки МСЕК м.Суми від 26.10.2015 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь його втрати працездатності склала 45 % та встановлено ІІ групу інвалідності по загальному захворюванню. Отримані ним професійні захворювання потягли за собою спричинення йому як фізичних так і моральних страждань. За таких обставин просить стягнути з відповідача на свою користь 45000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоровя. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з підстав зазначених у позові підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 21.11.1985 року по 09.03.2011 року працював електрозварником ручного зварювання у відповідача (а.с.5) Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 119 від 24.09.2014 року позивачу були встановлені професійні захворювання: ХОЗЛ токсико-пилової етіології І ст. в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень І ст., Легенева недостатність І ст. Захворювання професійне. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. Захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві (основний діагноз). ІХС. Стенокардія стабільна напруги ІІ ф. кл. Дифузний кардіосклероз. СН І ст. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик помірний. Пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітківки - супутній діагноз (а.с.6). Відповідно до довідки спеціалізованої МСЕК м.Суми від 26.10.2015 року ступінь втрати працездатності позивача склала 45% (а.с.7) Судом встановлено, що позивач у період перебування у трудових відносинах з відповідачем отримав професійне захворювання, яке в свою чергу потягло за собою спричинення фізичних та моральних страждань. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. За приписами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Таким чином, обовязок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоровя через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган. Враховуючи, що професійне захворювання позивач отримав внаслідок незабезпечення ПАТ Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе безпечних і нешкідливих умов праці, завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню саме роботодавцем. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON] тривалість вимушених змін в його житті та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 9000 (девять тисяч) грн. 00 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: partial