Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача кошти, які набуті останнім без достатньої правової підстави у розмірі 3549,97 грн. та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що сторони перебували у договірних відносинах. У зв`язку із невиконання позивачем взятих на себе зобов`язань за укладеним правочином приватним виконавцем вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості, який пред`явлений був до примусового виконання. В подальшому відкрито виконавче провадження та вчинено ряд виконавчий дій, зокрема щодо стягнення заборгованості із пенсійних виплат позивача. Рішенням суду від 02 грудня 2019 року, яке набрало законної сили, виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконання. Попри те, напередодні, з метою виконання виконавчого напису приватним виконавцем стягнуто із пенсійних виплат позивача розмір заборгованості у спірній сумі. Оскільки, виконавчий напис скасовано, а відтак відсутня правова підстава для стягнення заборгованості за таким, а тому у відповідності до ст. 1212 ЦК України такі кошти набуті безпідставно, а відтак підлягають поверненню. Разом із тим, у відповідності до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат. 29 березня 2021 року на електронну адресу суду надійшов від відповідача відзив на позов, який містить заперечення на нього. Наводять аргументи, що у позивача наявні гроші зобов`язання перед банком за кредитним договором від 05 лютого 2015 року, умови якого із сторони останнього не виконані. Договірний характер відносин між сторонами виключає можливість застосування ст. ст. 1212-1214 ЦК України. Стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису є одним із способів захисту порушеного права відповідача за кредитним договором, а тому відповідач не збагатився за рахунок позивача без достатньої правової підстави, яка не передбачена договором чи законом. У зв`язку із цим, просить у позові відмовити. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2020 суддею у справі визначено [PERSON] . Надалі 06.10.2020 у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] та визначено суддю Гребенюка В.В. 18 січня 2021 року проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями (відповідно до рішень зборів суддів Подільського районного суду №1 від 04.01.2021, №2 від 12.01.2021 та №3 від 14.01.2021) за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Якимець О.І. 02 лютого 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просить повністю задовольнити позовні вимоги та у разі неявки відповідача без поважних причин та відсутності відзиву на позов не заперечує проти заочного вирішення справи. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час, дату та місце цього засідання, а тому з урахуванням заяви позивача, наявність відзиву на позов, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Сторони перебували у договірних відносинах, що підтверджено договором-пропозицією від 05 лютого 2015 року відповідно до якого позивачу надано кредит. Дана обставина підтверджена зазначеним договором, що міститься у матеріалами справи. 15 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 506 з пропозицією звернути стягнення з [PERSON] за кредитним договором від 05 лютого 2015 року № 26251019688879 за період з 25 січня 2017 року по 25 січня 2018 року у розмірі 22700,57 грн /арк. спр. 5/. 16 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А. Є. відкрито виконавче провадження № 58916638 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 15 лютого 2018 року № 506 /арк. спр. 6/. У межах виконавчого провадження приватним виконавцем 17 квітня 2019 прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника /арк. спр. 6/. На виконання постанови приватного виконавця від 17 квітня 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснювало відрахування з пенсії позивача по виконавчому документу від 15 лютого 2018 року № 506 у межах виконавчого провадження № 58916638 в розмірі 20 % за період з 01 червня 2019 року по 29 лютого 2020 року у сумі 3549,97 грн. Дані обставини підтверджено листом та відомостями щодо відрахувань ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.03.2020 № 1224/04-6/06 /арк. спр. 8, 9/. 02 грудня 2019 року рішенням Індустріального районного суду Дніпропетровської області виконавчий напис нотаріуса від 15 лютого 2015 року № 506 визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення суду набрало законної сили 16 січня 2020 року /арк. спр. 13, 14/. Таким чином, між сторонам виниклии спірні правовідносини, які регулюються нормам статті 1212 Цивільного кодексу України, виходячи з наступних мотивів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, Кодекс) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19. Повертаючись до матеріалів справи, суд відмічає, що правовою підставою для набуття ПАТ «ПУМБ» грошових коштів у спірному розмірі став виконавчий напис нотаріуса, який у подальшому скасований судовим рішенням, а відтак оскільки відпадала правова підстава для отримання таких коштів, а тому грошові кошти у розмірі 3549,97 грн підлягають поверненню позивачу у відповідності до ст. 1212 ЦК України, а позов необхідно задовольнити. Суд критично оцінює доводи відповідача про існування зобов`язань позивача перед банком, оскільки наявність такого факту не є підставою примусового стягнення коштів без відповідного рішення суду або виконавчого напису нотаріуса. Суд застосовує до спірних правовідносин норми ст. 1212 ЦК України та на які вірно посилався позивач у позовній заяві. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved