Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу в частині покупця недійсним. Позов мотивував тим, що він, що маючи намір придбати житло в с. Станіслав Білозерського району Херсонської області, звернувся до [PERSON], яка продавала житловий будинок [ADDRESS] у вказаному населеному пункті і 13.10.2012 року вони дійшли згоди по всім істотним умовам договору купівлі-продажу вищевказаного будинку. Цього ж дня [PERSON] позивач сплатив [PERSON] 8000 доларів США за продаж будинку, про що [PERSON] надала відповідну розписку. За спільною домовленість із продавцем, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу було заплановано на 13 жовтня 2012 року, проте через відсутність у позивача паспорту, вчинити необхідну нотаріальну дію так і не вдалося. Так як продавець будинку наступного дня виїжджала із Херсонської області, а через відсутність паспорту не можна було оформити ні купівлю-продаж, ні довіреність на ім'я покупця, сторонами договору купівлі-продажу було прийнято рішення оформити довіреність на розпорядження купленим будинком на ім'я співмешканки позивача - [PERSON] Таким чином, даючи свою згоду на оформлення довіреності на ім'я [PERSON], волевиявлення продавця [PERSON] на розпорядження та продаж житлового будинку було направлено на завершення домовленості саме з позивачем. В подальшому стосунки позивача та [PERSON] погіршилися і остання, скориставшись отриманою від [PERSON] довіреністю, без відома [PERSON], оформила придбаний будинок на їхнього з позивачем сина - [PERSON]. Таким чином, 18 червня 2015 року був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку в якому покупцем - титульним власником спірної домобудівлі, став [PERSON], який перебував у шлюбі з [PERSON]. І син позивача, і його невістка були обізнані, що дійсним покупцем будинку був саме позивач, проте після оформлення договору купівлі-продажу, син з невісткою припинили шлюбні стосунки і [PERSON] відмовилася дати згоду у нотаріуса на переоформлення будинку на ім'я позивача. [INFO] року [PERSON] помер і позивач, як батько померлого, подав відповідну заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцями після померлого стали позивач, [PERSON] та його дружина - [PERSON] Відповідач [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після [PERSON] Зважаючи на вищевикладене, позивач стверджує, що саме ним за особисті кошти 18.06.2015 року було придбано вищевказаний житловий будинок, саме ним було виконано угоду: досягнуто домовленості про купівлю-продаж, досягнуто згоди з продавцем щодо його ціни, здійснено оплату його вартості, продавець сприймала саме позивача як єдиного дійсного покупця будинку. Все вищевикладене свідчить про удаваність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку в частині покупця, тож позивач просив суд: -визнати частково недійсним, в частині покупця, договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] посвідчений 18 червня 2015 року приватним нотаріусом нотаріального округу в Херсонській області Лубянським В.А., зареєстрованого в реєстрі № 337; -визнати [PERSON], зареєстрованого в [ADDRESS], покупцем за договором купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] посвідченого 18 червня 2015 року приватним нотаріусом нотаріального округу в Херсонській області Лубянським В.А., зареєстрованого в реєстрі № 337; -визнати за [PERSON], зареєстрованим в [ADDRESS], право власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] посвідчений 18 червня 2015 року приватним нотаріусом нотаріального округу в Херсонській області Лубянським В.А., зареєстрованого в реєстрі № 337. В судовому засіданні: Позивач та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, [PERSON] надав суду пояснення, аналогічні викладеному в позові. Крім того, пояснив, що у спірному будинку проживав періодично: в 2013, 2014 та в 2015 роках. Постійно в будинку проживав його син [PERSON] та невістка [PERSON] (Відповідач-3). Відповідач [PERSON] суду пояснила, що дійсно, оформила будинок на сина. Зазначила, що її покійний син [PERSON] та невістка [PERSON] заселилися та проживали в будинку ще з 2012 року, а після оформлення договору купівлі-продажу зареєструвалися у ньому. Тільки після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] (Відповідач-3) виїхала з будинку. Крім того Відповідач-1 зазначила, що після сварок з позивачем, останній періодично проживав в спірному будинку разом з сином та невісткою (Відповідачем-3). Відповідач [PERSON] та [PERSON] належним чином повідомлялися про час і місце слухання справи, заяв чи клопотань суду не надали. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини: Відповідно до розписки [PERSON] від 13 жовтня 2012 року, остання отримала від [PERSON] 8000 доларів США за проданий йому житловий будинок, розташований за адресою[ADDRESS] жовтня 2012 року [PERSON] було видано довіреність на ім'я [PERSON] з правом розпоряджатися (продати) належний їй житловий будинок та земельну ділянку при ньому, які знаходяться в [ADDRESS] Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 18 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Лубянським В.А. та зареєстрованого реєстрі за № 337, [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS] за 48100 грн. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.2015 року. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 19.01.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], свідоцтва про смерть серії [NUMBER], позивач є батьком [PERSON], який помер [INFO] року. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Зважаючи на те, що [PERSON] стверджує про удаваність правочину в частині покупця, а тягар доказування законодавцем покладено на позивача, то, відповідно до вимог ст.ст. 81, 235 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин та настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. При цьому, положеннями ст. 647 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.06.2015 року, при його підписанні, як продавець - [PERSON], так і покупець - [PERSON], попередньо були ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочину вимог закону, усвідомлювали природу договору та значення своїх дій, перебували в здоровому глузді та ясній пам'яті, діяли вільно, за відсутністю будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, мали повну цивільну дієздатність. З тексту довіреності від 13.10.2012 року, виданої [PERSON] на ім'я [PERSON], вбачається, що [PERSON], дієздатність якої було перевірено, повністю розуміє зміст довіреності та він повністю відповідає її волі. З пояснень [PERSON], даних нею в судовому засіданні, вбачається, що будинок [ADDRESS] був оформлений на її сина - [PERSON]. У вказаній помешканні він був зареєстрований та проживав зі своєю родиною з моменту передачі коштів [PERSON] та до своєї смерті. З довідки № 15, виданої виконкомом Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області 07.03.2017 року, вбачається, що [PERSON] до дня смерті [INFO] року проживав та був прописаний в [ADDRESS] За даною адресою на момент смерті [PERSON] та на протязі 6 місяців після його смерті проживала та була прописана його дружина - [PERSON], [INFO]. Таким чином, з урахуванням положень ст. 647 ЦК України, за якими сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та способі розрахунків, факт передачі коштів за будинок саме позивачем, жодним чином не свідчить про удаваність правочину. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що посилання позивача на те, що правочин, вчинений 18 червня 2015 року, є удаваним та таким, що вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, а ознаки того, що договір купівлі-продажу житлового будинку від 18 червня 2015 року є удаваним - відсутні. Крім того з матеріалів справи та показів сторін вбачається, що в придбаному будинку ще з 2012 року проживав саме його власник за договором купівлі-продажу від 18.06.2015 року - [PERSON] та члени його родини, а [PERSON] проживав в будинку періодично, тільки після сварок з дружиною, що спростовує намір позивача бути власником цього майна як на момент передачі грошей (жовтень 2012 року), так і на момент оформлення договору купівлі-продажу (червень 2015 року). Положеннями ст.ст. 203, 204 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину. При цьому, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст.ст. 215, 204 ЦК Украї ни, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як вбачається зі спірного договору купівлі-продажу житлового будинку, жодна з вимог, з якою законодавцем пов'язано чинність правочину, не була порушена при його укладанні: на момент укладення правочину сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним, відповідало внутрішній волі сторін та було спрямований на реальне настання правових наслідків, зміст та форма правочину не суперечить Цивільному Кодексу та іншим актам цивільного законодавства, при цьому, недійсність вказаного договору прямо не встановлена законом, а заява позивача про те, що вказаний правочин є удаваним - не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду. Вивчивши матеріали справи, зважаючи на те, що договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 18 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON], був зареєстрований приватним нотаріусом Білозерського нотаріального округу Лубянським В.А., при цьому дієздатність сторін та їх волевиявлення було вільним і спрямованим на реальне настання правових наслідків, що підтверджує факт того, що саме покупець будинку був зареєстрований та проживав до своєї смерті у спірному домоволодінні, при цьому, зміст та форма правочину не суперечить Цивільному Кодексу та іншим актам цивільного законодавства, його недійсність прямо не встановлена законом, тому суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання частково недійсним в частині покупця спірного правочину не є обґрунтованою, а отже й інші вимоги позивача щодо визнання його покупцем будинку та його власником задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed