Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилався на те, що 07 квітня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , було підписано заяву № 1014391 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . Сума кредитних коштів становила 12 000 грн. 00 коп. зі сплатою 30 % річних за користування кредитними коштами. Строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін, строк її дії продовжується. Відповідачем було порушено умови кредитного договору, а саме ті, що передбачають щомісячну сплату обов`язкових платежів за користування кредитними коштами, в зв`язку з цим позивач використовує своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Станом на 24 січня 2020 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 16 144 грн. 56 коп. (яка складається з: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 11 997 грн. 46 коп.; проценти за користування кредитом - 3 524 грн. 02 коп.; комісія - 14 грн. 00 коп.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 447 грн.05 коп.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу -76 грн. 92 коп.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 62 грн. 00 коп.; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів 23 грн. 11 коп.), яку позивач і просить стягнути з [PERSON] на свою користь, а також судові витрати в розмірі 2 102 грн. 00 коп., які були сплачені останнім при поданні позову до суду. Згідно із вимогами ч.6 ст.187 ЦПК України, суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. До суду 27 квітня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.70). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, було роз`яснено, що позивач у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву має право на подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (а.с.71-72). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Конверт, який був направлений за адресою останнього відомого його місця реєстрації повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.76). Крім того відповідача було повідомлено про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.73). Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07 квітня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , було підписано заяву № 1014391 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (а.с.8-13). Сума кредитних коштів становила 12 000 грн. 00 коп. зі сплатою 30 % річних за користування кредитними коштами. Строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін, строк її дії продовжується. Відповідачем було порушено умови кредитного договору, а саме ті, що передбачають щомісячну сплату обов`язкових платежів за користування кредитними коштами, в зв`язку з цим позивач використовує своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.15-51). Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, станом на 24 січня 2020 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 16 144 грн. 56 коп. (яка складається з: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 11 997 грн. 46 коп.; проценти за користування кредитом - 3 524 грн. 02 коп.; комісія - 14 грн. 00 коп.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 447 грн.05 коп.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу -76 грн. 92 коп.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 62 грн. 00 коп.; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів 23 грн. 11 коп. (а.с.52-60). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved