Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с. 2-4), в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, що розташований за адресою: Харківська область, [ADDRESS] та зняття її з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. У судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та пояснив суду, що відповідачка в спірному будинку не проживає з 12 жовтня 2010 року,тобто з моменту розірвання шлюбу, належні їй речі в спірному будинку відсутні, витрат на утримання цього будинку вона не здійснюває, в поліпшенні стану будинку за весь час її проживання участі не приймала. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно (а.с. 21, 25, 29), про причину неявки суду не повідомила, будь-яких пояснень або заперечень суду не надала. Третя особа не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як убачається з матеріалів справи, будинок [ADDRESS] Харківської області, належить на праві приватної власності [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок САЕ № 577503, виданого 11 грудня 2012 року на підставі рішення виконкому Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області № 127 від 26 листопада 2012 року «Про узаконення прибудови до житлового будинку», взамін договору дарування від 16 грудня 2004 року (а. с. 9). Зазначене також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав КП «Печенізьке бюро технічної інвентаризації» № 36663854 від 11 грудня 2012 року (а.с. 10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області № 543 від 17 лютого 2014 року в спірному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 12 жовтня 2010 року у справі № 2-3082010 р. (а.с. 12-13). Згідно частини 4 статті 156 Житлового кодексу Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Разом з тим, судом встановлено, що з 12 жовтня 2010 року відповідачка не проживає в спірному будинку, тобто на день розгляду справи в суді відповідачка фактично не проживає за місцем реєстрації понад один рік, що підтверджується… Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а у разі їх відсутності без поважних причин понад один рік, вони втрачають право на користування цим житлом, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки, відбувається в судовому порядку на підставі статті 72 Житлового кодексу Української РСР. Як зазначив позивач, відповідачка участі в утриманні спірного будинку та сплаті комунальних платежів не бере, спільного господарства з позивачем не веде, будь-яких речей в спірному будинку не має та з 12 жовтня 2010 року фактично там не з'являється, тобто термін відсутності відповідачки складає понад один рік. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідачка не надала суду будь-яких заперечень та не навела жодної поважної причини своєї відсутності у спірному житлі, у зв'язку з чим, суд вважає недоведеною поважність причин такої відсутності. Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а згідно частини 1 статті 319, частини 1 статті 321 цього ж Кодексу власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, при цьому він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним цих прав. Судом не встановлено наявності будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідачки за місцем реєстрації та збереження за нею права користування спірним житлом відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність без поважних причин відповідачки у спірному будинку понад один рік, що відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України є підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним житлом, та є належним способом захисту порушеного права власності позивача відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку в спірному будинку, оскільки виходячи зі змісту статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів, зокрема, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. За таких обставин, відповідно до частини 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України позивачка не набула права звернення до суду з вимогою щодо зняття відповідача з реєстрації у спірному будинку, адже на теперішній час для цього відсутня необхідна правова підстава, якою може стати, зокрема, відповідне рішення суду, а тому право позивачки не є порушеним, невизнаним або оспорюваним. Враховуючи наявність двох немайнових вимог, заявлених позивачем, сплату ним судового збору лише за одну з них та часткове задоволення його позову, суд розподіляє судові витрати між сторонами в порядку, передбаченому частиною 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved