Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08 вересня 2001 року. Від цього шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя не має ніякого сенсу, бо вони втратили довіру та повагу одне до одного, подружні стосунки вони припинили з січня 2017 року, вони постійно сварилися і не можуть найти спільну мову, що негативно впливає на їх дітей. Вважає, що їх шлюб необхідно розірвати, оскільки розірвання шлюбу не суперечить його інтересам, а також інтересам відповідача та неповнолітніх дітей, так як з його сторони відсутні будь-які перешкоди в здійсненні відповідачем батьківських прав та обов'язків. У зв'язку з чим, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі, спір про поділ майна подружжя відсутній, діти після розірвання шлюбу залишаться проживати з відповідачем (а.с. 20). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі, спір про поділ майна подружжя відсутній, діти після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 08 вересня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 08 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 202 (а.с. 12). Від цього шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO],що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 02 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 317706, виданого 25 січня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 6, 7). Діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою від 17.08.2017 року, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської місткої ради Дніпропетровської області (а.с. 5). Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, до примирення не спрямовані, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як відповідач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу залишити прізвище - [PERSON]. За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У батьків малолітньої [PERSON], [INFO], відсутній спір щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу, а тому суд вважає доцільним при ухваленні рішення про розірвання шлюбу встановити місце проживання дитини разом з матір'ю. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved