Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що на праві власності позивачу належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку без реєстрації проживає [PERSON]. На даний час позивач бажає скористуватись своїм конституційним правом, та розпорядитись майном шляхом продажу, але не має можливості, оскільки їй перешкоджає [PERSON], яка проживає в дном будинку. На підставі чого просила суд усунути перешкоди у здійсненні права власності на належний позивачу житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], шляхом виселення відповідача з житлового будинок з господарськими будівлями та спорудами. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позовну заяву задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечувала, щодо заявлених позовних вимог та пояснила суду, що по [ADDRESS] вона не проживала, проживала бабуся за якою доглядав її чоловік, після її смерті було оформлено спадщину, але на підставі рішення суду будинок який розташований по [ADDRESS] перейшов у власність дочці. Також зазначила, що вона постійно проживала [ADDRESS]. Просила суд відмовити у задоволенні позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував, щодо заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що в спірному житловому будинку [PERSON], проживає з 1978 року зі своїм чоловіком (який помер [INFO]) з дозволу його матері. Даний будинок належав його матері [PERSON], яка померла [INFO]. З технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що він був побудований до 1917 року, в той час я позивачка [PERSON], відповідно до паспортних даних народилась [INFO], про що свідчить, що забудовником вказаного будинку є інша особа. Позивачка набула права власності на спірний будинок лише 25.03.2014 року, в той час як відповідачка вже проживала в даному будинку з 1978 року. Відповідач з 2013 року по 2014 року сплачувала комунальні послуги по даному житловому будинку. Просить суд відмовити у задоволення позовній заяві. Вислухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 25.03.2014 року, даний факт також підтверджується реєстраційною справою за № 667/2560/14, яка містить в собі свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 11.11.2008 року, де [PERSON] є спадкоємицею цілої частини спірного будинку. Відповідно до довідки за № 11 від 24.09.2013 року виданої Комсомольським РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про шлюб, 07.05.1985 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Відповідачка на правах дружини без реєстрації проживала в спірному житловому будинку з 1978 року. ЇЇ чоловік -[PERSON] завжди сплачував комунальні платежі, після його смерті, продовжувати сплачувати платежі [PERSON], (а.с.26 - 32), але рахунки не переоформлювала. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] мешкає в будинку [ADDRESS] з 1978 року. Спочатку вона проживала разом зі своїм чоловіком, які доглядали його матір. Після смерті чоловіка [PERSON] продовжувала там проживати. [PERSON] також мешкає в спірному будинку. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Так судом встановлено, що [PERSON] вселилась до спірного житлового будинку зі згоди матері її чоловіка. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.. 383 ЦК України та ст.. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав , передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім»ї колишнього власника у випадку зімни власника. Виникнення права членів сім»ї власника житлового будинку на користування ним та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника житлового будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім»ї на користування цим житловим будинком. Вселення відповідача у спірний будинок за згодою попереднього власника не свідчить про наявність у нього права на проживання в цьому будинку після переходу права власності на нього до позивача, тому відповідач немає права на користування належного позивачу будинку. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод в користуванні його власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим будинком та його виселення. В зв'язку з переходом права власності на будинок до позивача, можна вважати, що відповідач відповідно до ст.169 ЖК України зобов'язаний звільнити жиле приміщення, а в разі відмови - підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved