Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 21861,50 грн., зазначивши, що 25.11.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт (надалі Кредитний договір), за яким відповідач отримала кредит на суму 16498,74 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 24,00% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення до 30.11.2019 року. Позивач виконав свої зобовязання повністю шляхом зменшення розміру заборгованості за кредитним договором № SAMDN50ОТС003593654 від 05.08.2010 року. Оскільки боржник систематично не виконує обовязки за Кредитним договором, станом на 14.06.2017 року виникла заборгованість, яка становить 21861,50 грн. та складається з 16498,74 грн. заборгованості за основною сумою кредиту, 2221,82 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 1299,70 грн. пені та комісії, 1841,24 грн. штрафу В судове засіданні представник позивача не зявився, подавши заяву про розгляд справ без його участі. Відповідач [PERSON] та її представник, адвокат [PERSON], позов визнали частково, а саме 9496,60 грн., оскільки решту заборгованості погасила після подання позову до суду. Проти стягнення пені, комісії та штрафу заперечували, вважаючи ці вимоги безпідставними. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з вимог\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. Судом встановлено, що 25.11.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір, за яким відповідач, шляхом реструктуризації заборгованості за кредитним договором SAMDN50ОТС003593654 від 05.08.2010 року отримала кредит у сумі 16498,74 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 24,00% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення до 30.11.2019 року. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору вказану суму кредиту відповідач зобовязалась повертати шляхом внесення щомісяця платежу у розмірі 647,29 грн., що включав частину основної суми кредиту, проценти за користування кредитом та інші витрати відповідно до кредитного договору. Відповідно до п. 2.8 Кредитного договору, при порушенні відповідачем зобовязань по погашенню кредиту він сплачує позивачу пеню у розмірі, вказаному в Умовах та правилах. Крім того, пунктом 2.2 Кредитного договору було передбачено, що у разі пропущення строків погашення заборгованості більше ніж на 31 календарний день, починаючи з 32- дня строк повернення всієї суми кредиту за договором вважається таким, що наступив, а відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 1918,20 грн. Таким чином, факт виникнення між позивачем та відповідачам кредитних відносин підтверджується матеріалами справи та відповідачем не оспорюється. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідач не оспорює факт прострочення нею графіку платежів більше ніж на 31 день. Також це підтверджується розрахунком заборгованості, який також відповідач не оспорює. Згідно цього розрахунку, протягом листопада 2016 року травня 2017 року відповідач не внесла жодного платежу, а тому у позивача в силу п. 2.2 Кредитного договору є право вимагати повернення всього кредиту. Водночас відповідач надала належні та допустимі докази того, що в період між поданням позову та розглядом справи вона сплатила на користь позивача грошову суму в загальному розмірі 9223,96 грн. (виписки по картковому рахунку, роздруковані електронні квитанції). За відсутності іншого, вказані кошти мають бути зараховані в першу чергу в рахунок погашення процентів, а в другу в рахунок погашення частини основної суми кредиту. Тому суд погоджується з доводами відповідача та його представника в тому, що з урахуванням погашення заборгованість відповідача складає 94496,60 грн. ((16498,74 грн. + 2221,82 грн.) 9223,96 грн.), і саме вона підлягає стягненню. Разом з цим, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 1841,24 грн. також підлягають задоволенню, оскільки це прямо передбачено Кредитним договором. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми в розмірі 1299,70 грн., суд виходить з такого. В позовній заяві та в Кредитному договорі не зазначено, яким пунктом Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів, передбачена ставка пені. Крім того, в тексті позовної заяви та у розрахунку позовних вимог зазначено про заборгованість за пенею та комісією у розмірі 1299,70 грн., а у розрахунку що це сума власне комісії. Усунути цю розбіжність під час судового розгляду не виявилось можливим. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині через те, що позивачем не визначено чітко правову природу цієї суми, не надано її обґрунтований розрахунок. Так, позивачем не доведено, що якщо це комісія, то чи була вона передбачена умовами Кредитного договору, а також те, за яку саме послугу нараховувалась ця комісія. Також суд звертає увагу, що комісія за певну послугу банку зазвичай нараховується незалежно від наявності заборгованості і не є формою цивільно-правової відповідальності. В даному ж випадку, як свідчить розрахунок позовних вимог, позивач почав нараховувати так звану комісію лише з періоду, коли почала існувати заборгованість відповідача, тобто явно має характер цивільно-правової санкції за порушення договірних зобовязань, що не передбачено чинним законодавством України. Якщо ж ця сума є пенею, то суд виходить з такого. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Водночас, умовами кредитного договору між сторонами передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору. Разом з цим, цим кредитним договором, передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за також за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. З огляду на наведені вище норми цивільного законодавства та правовий висновок ВСУ, одночасне нарахування та стягнення пені та штрафу за одне й те саме порушення зобовязань є неприпустимим. Вимоги в частині стягнення суми в розмірі 1299,70 грн. задоволенню не підлягають. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054-10561 ЦК України,

Outcome: partial