Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 26 травня 2008 року позичив відповідачу 12000 гривень. Вони домовились, що сума позики буде повернута відповідачем у найближчий час. Протягом тривалого часу відповідач свої зобов'язання не виконував, гроші не повертав, а 15 травня 2011 року дав розписку про отримання грошей із зазначенням кінцевої дати повернення суми боргу. Останній термін повернення позики ним було зазначено в розписці 01 грудня 2011 року. Однак, [PERSON] до цього часу борг не повернув, ухиляється від свого зобов'язання. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, 3 % річних та сплачений судовий збір, всього 12905,89 гривень. Під час розгляду справи позивач зменьшив позовні вимоги. З урахуванням того, що відповідач повернув йому частку боргу у розмірі 3000 гривень, просив стягнути з відповідача: суму основного боргу за договором позики - 9000 гривень, 3% річних - 616.50 гривень, інфляційні збитки - 62.56 гривень, сплачений судовий збір - 243.60 гривень. Відповідач визнав зменьшений позов, не заперечував проти його задоволення. Пояснив суду, що повернув позивачу частку боргу у розмірі 3000 гривень, залишок боргу на цей час не повертає через скрутне матеріальне становище та складні сімейні обставини. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що зменьшений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Ст. 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти ..., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів... Договір позики вважається укладеним у момент передання грошей... Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та порядку, що встановлені договором. Ст. 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З копії розписки від 15 травня 2011 року вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON] 12000 гривень, строк повернення коштів в розписці зазначено 01 грудня 2011 року (а.с. 5). Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що відповідач взяв в борг у позивача гроші та зобов'язався повернути їх у строк, зазначений в розписці. Однак, на цей час [PERSON]повернув [PERSON] 3000 гривень, залишок боргу у розмірі 9000 гривень не повернув. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання зобов'язання, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути: суму основного боргу за договором позики - 9000 гривень, інфляційні збитки з урахуванням індексу інфляції 1.007 - 62.56 гривень, 3% річних від простроченої суми за період прострочення з 01.12.2011-12.03.2014 (834 дні) - 616.15 гривень, всього 9679.06 гривень. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved