Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідачки, обґрунтовуючи вимоги тим, що він являється власником житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , в якому крім нього зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - колишня невістка, [PERSON] , [INFO] - онук, [PERSON] , [INFO] - син [PERSON] , які з 09 квітня 2019 року не проживають у вказаному будинку. Позивач вимушений сплачувати комунальні платежі за кількістю мешканців житлового будинку. З наведених підстав позивач просив суд визнати відповідачку та її дітей такими, що втратили право на користування вищевказаним будинком. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача за довіреністю [PERSON] спрямувала заяву з проханням розглядати справу без їх участі, та не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с. 26). Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, спрямувала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, висловила позицію про визнання позову. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до статті 247 частини 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши наявні в справі докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до частин 1, 4 статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , що підтверджується копією акту від 10 жовтня 1982 року та копії технічного паспорту (а.с. 9, 10-12). Той факт, що відповідачка [PERSON] , [INFO] та її діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за вказаною адресою, з 09 квітня 2019 року не проживають в будинку, підтверджується Актом обстеження умов проживання в будинку [ADDRESS] від 28 липня 2020 року (а.с. 14). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідачки з дітьми в будинку, власником якого є позивач обмежує останнього у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження належним йому майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі статей 319, 321, 346, 391 ЦК України та

Outcome: approved