Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що 07.04.2013 р. він уклав договір (індивідуальний номер заказу [NUMBER]) з фізичною особою-підприємцем [PERSON], відповідно до якого ФОП [PERSON] зобов'язався виготовити та монтувати металопластикову конструкцію - балконну раму, розміром 7,432 кв.м., а також демонтувати стару, а він у свою чергу - сплатити за надані послуги 7422 грн. Відповідно до умов договору він сплатив авансовий внесок в розмірі 495 грн. на ім'я ФОП [PERSON] працівники якої повинні були встановлювати замовлені балконні рами. Також він уклав з ФОП [PERSON] угоду про завдаток на покупку(встановлення) металопластикових вікон № 234-340, згідно якої необхідно було сплатити 50 грн. при замірах майбутньої балконної рами. Крім того після укладення договору з ФОП [PERSON], з метою сплати коштів по договору 07.04.2013 р. отримав в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» кредит на суму 6927 грн. з відсотковою ставкою 12% річних на придбання металопластикових вікон. Він виконав умови договору - сплатив необхідну суму, але ФОП [PERSON] умови договору не виконав, виконав заміри згідно авансового внеску (товарний чек № 222 від 07.04.2013 р.), але балконну раму не встановив. У зв'язку з невиконанням умов договору він звертався до правоохоронних органів щодо порушення кримінального провадження, а також у порядку цивільного судочинства. Так, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.07.2016 р. йому було відмовлено у задоволенні зустрічного позову про визнання нікчемним кредитного договору № A31YRG101470342 від 07.04.2013 р. Та встановлено, що кошти банк видав шляхом перерахування на розрахунковий рахунок зазначений в заяві - ФОП [PERSON] Крім того, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.07.2016 р. йому було відмовлено у задоволенні позову до ФОП [PERSON], ФОП [PERSON] про стягнення коштів, оскільки кошти перераховувалися на рахунок ФОП [PERSON], а доказів про наявність будь-яких договірних відносин з останньою не подав. Про існування меморіального договору від 08.04.2013 р. за яким банк ПАТ «Акцент Банк» перерахував від його імені на рахунок ФОП [PERSON] грошових коштів у сумі 5853 грн. 31 коп. Про існування цього ордеру він дізнався 04.03.2014 р. Вказує, що ФОП [PERSON] зобов'язана повернути вказані кошти на підставі ст. 1212 ЦК України як безпідставно отримані. Кошти банком перераховані на рахунок [PERSON] 08.04.2013 р., з урахуванням триденного терміну нарахування неустойки підлягає з 12.04.2013 р. Просив суд стягнути з відповідача борг у сумі 12582,19 грн., з яких 6348,31 грн. - основана сума боргу, 5573,83 грн. - витрати від інфляції, 660,05 грн. - 3% річних. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги за наведених обставин підтримали у повному обсязі і просили задовольнити. Зокрема представник позивача вказував, що на рахунок ФОП [PERSON] було перераховано грошові кошти у сумі 5853 грн. 31 коп. та 495 грн., як передоплату ФОП [PERSON], хоча жодних правовідносин з цією особою не існувало, а кошти перераховані за виготовлення та встановлення металопластикових вікон та балконної рами. Зазначені кошти відповідачем отримано без правової підстави, про що стало відомо під час розгляду цивільних справ за їх позовом до [PERSON] У судове засідання відповідач повторно не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи. Судом за згодою позивача та його представника проведено заочний розгляд за наявними доказами. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. 07.04.2013 р. [PERSON] уклав договір (індивідуальний номер заказу [NUMBER]) з фізичною особою-підприємцем [PERSON], за умовами якого ФОП [PERSON] зобов'язався виготовити та монтувати металопластикову конструкцію - балконну раму, розміром 7,432 кв.м., а також демонтувати стару, а [PERSON] у свою чергу - сплатити за надані послуги 7422 грн. (а.с. 12). Відповідно до договору позивач сплатив авансовий внесок в розмірі 495 грн. на ім'я ФОП [PERSON] товарним чеком № 222 від 07.04.2013 р. (а.с. 13). 07.04.2013 р. [PERSON] було укладено з ФОП [PERSON] Угоду на купівлю (встановлення) металопластикових вікон № 234-340, згідно якої замовник видав, а виконавець отримав завдаток у сумі 50 грн. при замірах майбутньої балконної рами (а.с. 14). Крім того, відповідно до заяви позичальника № A31YRG101470342 від 07.04.2013 р. [PERSON] отримав в ПАТ «Акцент-банк» кредит у розмірі 6927 грн. з відсотковою ставкою 12% річних на придбання металопластикових вікон (а.с. 15). 04.03.2014 р. [PERSON] на свій запит, отримав від ПАТ «Акцент-банк» копію меморіального ордеру, згідно якого гроші у сумі 5853 грн. 31 коп. перераховані на рахунок ФОП [PERSON], а не на рахунок ФОП [PERSON] [PERSON] вніс передоплату по Договору (індивідуальний номер заказу [NUMBER]) в розмірі 495 грн., що підтверджується копією товарного чеку № 222 від 07.04.2013 р. та ПАТ «Акцент-банк» перерахував ФОП [PERSON] 5853 грн. 81 коп., що підтверджується меморіальним ордером № ВLFZ1LRZ91 від 08.04.2013 р., всього [PERSON] внесена передоплата за договором на суму 6348 грн. 81 коп., залишок не сплачених коштів по договору складає 1073 грн. 19 коп. Грошові кошти перераховувались на рахунок ФОП [PERSON]. Вищевказані обставини встановленні рішеннями суду: рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.07.2016 р. за позовом [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON], фізичної особи - підприємця [PERSON], третя особа: ПАТ «Акцент - банк» про розірвання договору, стягнення грошових коштів та неустойки (справа 592/3303/16-ц, провадження № 2/592/1294/16); рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.07.2016 р. за позовом ПАТ «Акцент - банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Акцент - банк» про визнання кредитного договору нікчемним (справа 591/8709/15-ц, провадження № 2/592/921/16) (а.с. 27 - 29). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України о бставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] було сплачено кошти по Договору (індивідуальний номер заказу [NUMBER]) в розмірі 495 грн., як передоплату ФОП [PERSON] (товарний чек № 222 від 07.04.2013 р.) та ПАТ «Акцент - банк» перерахував ФОП [PERSON] кошти у розмірі 5853 грн. 81 коп., а у позивача договірні відносини з відповідачем були відсутні, зазначені кошти слід вважати безпідставно набутими ФОП [PERSON] За наведених обставин суд вважає необхідним на підставі статті 1212 ЦК України стягнути на користь [PERSON] з ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 6348,81 грн., що набуті та збережені останньою за рахунок позивача без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). Щодо вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача стягнення відсотків за користування коштами та інфляційних втрат суд зазначає наступне. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача згідно наданого розрахунку 3% річних за період з 12.04.2013 по 28.09.2016 р. - 660,05 грн.; витрати від інфляції за період з 12.04.2013 р. по 28.09.2016 р. - 5573,83 грн. за користування чужими грошовими коштами, набутими відповідачем без достатніх правових підстав. Частиною другою статті 1214 ЦК України з посиланням на статтю 536 цього Кодексу передбачено нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей. За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір таких процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Верховний Суд України в постанові від 02.03.2016 р. у справі № 6-2491цс15 висловив наступну правову позицію, яка відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховується судом при вирішенні даного спору. Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних за період з 12.04.2013 по 28.09.2016 р. - 660,05 грн.; витрат від інфляції за період з 12.04.2013 по 28.09.2016 р. - 5573,83 грн. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial