Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору №2009144340 від 07.08.2014 року ПАТ «ОПТ Банк» надав [PERSON] кредит в сумі 24\~069,39 грн. строком з 07.08.2014 року по 07.08.2017 року, який позичальник зобовязується повернути його та сплатити: 0,01% за користування кредитними коштами, а також комісію за управління кредитом щомісячно. Позивач вважає, що зазначений у кредитному договорі обов'язок сплачувати комісію є несправедливою умовою договору та такою, що не відповідає нормам цивільного законодавства. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши клопотання про розгляд даної справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомлений про дату та час слухання справи. Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 07.08.2014 року між [PERSON] та ПАТ ОТП «Банк» укладено кредитний договір №2009144340. Виходячи з умов договору, відповідач надає позичальнику споживчий кредит в сумі 24\~069,39 грн. строком з 07.08.2014 року по 07.08.2017 року, а позичальник зобовязується повернути його та сплатити: 0,01% за користування кредитними коштами, а також комісію за управління кредитом щомісячно. Згідно із ч.1,3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту від 07.08.2014 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №\~168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Зважаючи на те, що кредитним договором №2009144340 від 07.08.2014 року не передбачено переліку послуг, що надаються взамін за сплату комісії за управління кредиту, така умова договору є несправедливою. Викладена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 року по справі №6-1746цс16. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За таких обставин суд вважає, що умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до\~ ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» ці умови договору є недійсними. Тому суд вважає обґрунтованим вимогу позивача щодо визнання пункту 1.4.4 кредитного договору №2009144340 від 07.08.2014 року, щодо сплати комісії за управління кредитом недійсним.

Outcome: approved