Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначаючи, що в провадженні [PERSON] відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 36468195 з виконання виконавчого листа № 2-441 від 02.11.2011 року про стягнення з нього на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу у розмірі 569898,27 грн. В рамках вказаного виконавчого провадження 07.05.2013 року постановою державного виконавця Індустріального ВДВС було накладено арешт на все майно, що належить йому, позивачу. 25.02.2014 року постановою державного виконавця Індустріального ВДВС виконавчий лист № 2-441 від 02.11.2011 року повернуто без виконання, виконавче провадження завершено. Повторно вказаний виконавчий лист для виконання не предявлявся. [PERSON] ВДВС № 11118/05-40 від 05.09.2016 року його було повідомлено, що арешт, накладений в рамках вказаного виконавчого провадження знято не було та на теперішній час зняти арешт з його майна не має можливості, оскільки матеріали виконавчого провадження були знищені за строком давності. Тому позивач просив суд зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, що належить йому на праві власності, накладений постановою державного виконавця Індустріального ВДВС від 07.05.2013 року в рамках виконавчого провадження № 36468195. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції двічі поспіль - 12.01.2017 року та 03.02.2017 року в судове засідання не з*явився, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 29,30). Суд, з*ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на виконанні у [PERSON] відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП № 36468195 з виконання виконавчого листа № 2-441 від 02.11.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу у розмірі 569898,27 гривень. Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 25.02.2014 року виконавчий лист № 2-441 від 02.11.2011 року повернуто стягувачу ПАТ «УкрСиббанк» на підставі пункту 1 частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв*язку з тим, що досягнуто згоди щодо сплати частини заборгованості та анулювання залишку заборгованості (а.с. 8). Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме : закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого провадження стягувану - згідно із статтею 47 цього Закону;повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав згідно із статтею 48 цього Закону. Згідно зі статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану у разі, якщо є письмова заява стягувача. Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження ( крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов*язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу ( посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв*язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених чим Законом. Згідно з частиною 2 статті 50 цього Закону у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), якій його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За статтею 383 цього Кодексу сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України х розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз*яснино, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. З огляду на зазначене, суд вважає, що [PERSON] обраний невірний спосіб захист його порушеного права. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог позивача. Останній має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права зі скаргою, яка розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Outcome: dismissed