Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що 01.12.2013року між мною [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди №1. Відповідно до п. 1.1., 1.2 даного договору відповідач передав позивачу в оренду нерухоме майно - будинок, який знаходиться за адресою вул. Богомаза, 135/2. на строк з 01.12.13року по 10.02.15року. У відповідності до п. 6.2 договору, договір був пролонгований на строк до 10.02.2016року. За умовами договору, сторони дійшли згоди, що орендна плата складає 2 500 гривень щомісяця. 01.09.2014року сторонами було укладено додаткову угоду №1, у відповідності до якої було встановлено орендну плату з 01.09.2014року по 30.11.2014 року в розмірі 2800гривень, а з 01.12.2014 року по 28.02.2015 року у розмірі 2700 грвиень. Відповідно до п. 4.2.2. до обовязків позивача входило сплата послуг з електроенергії, водопостачання та газопостачання. З огляду на те, що відповідач з сімєю в основному проживає в Севастополі, зв'язок з останнім вівся шляхом надсилання повідомлень з використанням соціальної сторінки «В контакті» та електронної пошти. 22.10.2015 року відповідач електронною поштою направив повідомлення про виселення, надавши час знайти інше житло до 28.12.2015року. Відповідач також повідомив, що у випадку, якщо позивач не знайде іншого відповідач все одно зявиться в орендованому обєкті разом зі своєю родиною для проживання. Таким чином позивач побоюючись за своє майно та за свою сімю, яка могла залишитися без даху над головою, був змушений шукати собі інше помешкання. 26.11.2015року між сторонами було укладено акт приймання-передачі обєкту оренди в якому зазначено, що підставою повернення обєкту являється одностороння відмова від умов договору зі сторони відповідача. Відповідно до п. 6.4. договору сторони не можуть в односторонньому порядку відмовитися від умов договору, крім випадків, передбачених договором та законом. Оскільки чинним законодавством передбачено, що відповідач має право розірвати договір оренди лише у разі невнесення орендної плати та руйнування житла, а жодного з переліченого порушення позивачем не здійснено, та у відповідності до умов п. 5.3. договору, яким передбачено, що у випадку, якщо відповідач достроково розірве договір, якщо це не пов'язано з порушенням з боку позивача умов договору, відповідач зобовязаний повернути раніше нараховану суму орендної плати, а також сплатити 10% штрафу від загальної суми договору. Таким чином просить суд стягнути з відповідача суму орендної плати, яка була сплачена в 2015 році в розмірі 27 450 грн. та 10% штрафу в розмірі 5 845,00 грн., та у відповідності до п. 5.4. договору, яким передбачено, що у випадку дострокового розірвання договору за ініціативою відповідача, не пов'язаною з порушенням умов договору зі сторони позивача, відповідач зобов'язаний відшкодувати всі втрати, повязані з переїздом, стягнути з відповідача у відшкодування таких витрат суму вартості оплати послу з пошуку житла у розмірі 1000,00 гривень. Наголошує також на тому, що діями відповідача йому також спричинено моральну шкоду, яка виразилася в порушенні з боку відповідача його прав на користування житлом шляхом односторонньої відмови від умов договору. Він не надавав згоди на дострокове розірвання договору оренди, однак був змушений шукати інше житло через ризик свавільного втручання відповідача в життя позивача та здійснення примусового та незаконного виселення позивача разом зі своєю сімєю. Спричинену йому моральну шкоду він оцінює в розмірі 40\~000 гривень, яку також просить суд стягнути з відповідача. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягав. Відповідач належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. Дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 01 грудня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS]. Строк дії договору встановлений на період з 01.12.13року по 10.02.15року, який, у відповідності до п. 6.2 договору, був пролонгований на строк до 10.02.2016року. З умовами договору сторони погодили розмір орендної плати, яка складає 2500 грн. та сплачується щомісячно до 10 числа кожного місяця шляхом перерахування грошових коштів на р/р №6762468314531835 в ПАТ КБ «ПриватБанк» та р/р №5168757204242608 в ПАТ КБ «ПриватБанк». За умовами додаткової угоди №1 від 01.09.2014 року орендну плату встановлено в розмірі з 01.09.2014року по 30.11.2014 року в розмірі 2800гривень, а з 01.12.2014 року по 28.02.2015 року у розмірі 2700 гривень. Умови договору позивачем виконувався справно, оренда плата вносилася вчасно та в належному розмірі, що підтверджується доданими копіями квитанцій, наявних в матеріалах справи. 22.10.2015 року відповідачем електронною поштою позивача було повідомлено про виселення, надавши час знайти інше житло до 28.12.2015року. Одночасно відповідач повідомив, що у випадку, якщо позивач не знайде іншого відповідач все одно зявиться в орендованому обєкті разом зі своєю родиною для проживання. Таким чином відповідачем були порушені умови договору, зокрема строки його дії. Відповідно до п. 6.4. договору сторони не можуть в односторонньому порядку відмовитися від умов договору, крім випадків, передбачених договором та законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 825 ЦК України договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; руйнування або з житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. Як передбачено ст. 168 ЖК України укладений на визначений строк договір найму приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, жилого приміщення після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до умов п. 5.3 договору, у випадку розірвання договору за ініціативою орендодавця, якщо не не повязано із порушенням умов договору орендарем, орендодавець зобовязаний повернути раніше нараховану суму орендної плати, а також сплатити 10% штрафу від загальної суми договору. Суд, на підставі викладеного нормативного обґрунтування, оцінюючи усі зібрані по вищевказаній справі докази вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача орендної плати, яка була сплачена в 2015 році в розмірі 27 450 грн. та 10% штрафу в розмірі 5 845,00 грн. обґрунтованими. Таким чином вказані суми підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до п. 5.4 договору у випадку дострокового розірвання договору за ініціативою орендодавця, не повязаного з порушенням умов договору зі сторони позивача, орендодавець зобовязаний відшкодувати всі витрати, повязані з переїздом. Посилаючись на даний пункт договору, позивач просить суд стягнути з відповідача 1000 гривень витрати, повязаних з переїздом в інше житло. Як слідує з договору про надання послуг №241 від 03 листопада 2015 року, сторонами даного договору є [PERSON] та фізична-особа підприємець [PERSON]. Тому, оскільки позивач [PERSON] стороною в договорі не був, посередницькі послуги з пошуку обєкта нерухомості особисто ним оплачені не були, вимога щодо стягнення таких витрат задоволена судом бути не може. Також, при цьому, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 40000 грн., суд вважає за необхідне відмовити, з огляду на таке. Так, звертаючись до суду з даною вимогою, в її обґрунтування позивач посилається на вимоги статті 23 ЦК України, та наголошує на тому, що у звязку із неправомірної поведінки відповідача, ним понесені душевні страждання, спричинена майнова шкода, яку він оцінює у 40000 грн. З даним твердженням суд не погоджується, оскільки зазначена норма закону регулює правовідносини, що виникають із заподіяння позадоговірної шкоди, а тому на спірні правовідносини не розповсюджується. Наслідки порушення прав позивача в результаті порушенням відповідачем умов договору оренди, згідно вимог цивільного законодавства не передбачаються стягнення моральної шкоди. Відновлення порушення з боку відповідач прав позивача відбулося шляхом стягнення з відповідача орендної плати, яка була сплачена в 2015 році в розмірі 27 450 грн. та 10% штрафу в розмірі 5 845,00 грн.. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial