Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що між ним та відповідачкою 4 січня 2006 року був укладений кредитний договір, згідно якого він надав відповідачці кредит у розмірі 4113,18 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Посилаючись на вимоги ст.ст.526, 527, 530, 1054 ЦК України, які боржником не виконувалися, вказував, що станом на 15 січня 2014 року відповідачка має заборгованість в сумі 23220,48 грн., з яких 984, 14 грн. заборгованість за кредитом, 6793, 45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 13860,96 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1081,93 грн. штраф (процентна складова), яку і просив стягнути з неї на свою користь та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, пояснивши, що дійсно мали місце обставини, вказані в позовній заяві. Також пояснила, що при зверненні до суд з даним позовом банком не пропущений строк позовної давності, оскільки відповідачкою останній внесок було внесено 26 травня 2010 року, що стверджено розрахунком заборгованості. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши при цьому, що позивачем пропущений строк позовної давності, а розрахунок заборгованості складений не належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що дійсно між сторонами укладався кредитний договір, умови якого ними погоджені, при укладанні договору відповідачка проти нього не заперечувала, змін та доповнень до умов договору сторонами не вносилось. Вказані обставини стверджені копіями кредитного договору, заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичній особі. Відповідно до вимог ст. 267 ч.1 ЦК України особа, яка виконала зобов»язання після спливу позовної давності не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності, а відповідно до вимог ст. 2677 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності при зверненні ним до суду з даним позовом. Як встановлено в судовому засіданні кредитний договір від 4 січня 2006 року був укладений строком до 4 січня 2008 року, а останній платіж був здійснений 24 жовтня 2007 року, а тому суд не може погодитися з доводами представника позивача щодо того, що останнім внеском, який мав місце 26 травня 2010 року, переривається строк позовної давності. В ствердження своєї правової позиції щодо того, що банком строк позовної давності не пропущений, представник позивача посилається на так званий розрахунок заборгованості за договором № DNH4KP81810089 від 4 січня 2006 року, який не може вважатися належним в допустимим доказом, оскільки в ньому відсутні будь-які фінансово бухгалтерські реквізити, він ніким не затверджений, а підписаний самим представником, яка приймала участь в судовому засіданні, яка пояснила в судовому засіданні, що вона не є працівником бухгалтерії чи фінансових структур банку. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, а тому в задоволенні цього позову суд відмовляє.

Outcome: dismissed