Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою 03.04.2015 року та, уточнюючи позовні вимоги в ході судового розгляду, просив суд усунути йому перешкоди в користуванні власністю, а саме житлом - домоволодінням [ADDRESS] шляхом позбавлення відповідачів [PERSON] та її малолітнього сина - [PERSON], [INFO] права користування вказаним житлом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що йому на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS]. Вказане домоволодіння він отримав у власність на підставі договору довічного утримання від 18.01.2007 року укладеного між ним як набувачем та [PERSON], яка померла [INFO] року як відчужувачем. З 25.11.2008 року відповідачі зареєстровані у вказаному будинку, але не проживають з 2011 року без поважних причин, обмежуючи права позивача стосовно зменшення оплати за комунальні послуги, перешкоджає вчиненню будь-яких правочинів щодо забезпечення власних потреб. Позивач вказував на те, що самостійно відповідачі не бажають знятися з реєстраційного обліку, через що він змушений звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримував, просив задовольнити. Вказував, що відповідачі зареєстровані в будинку колишнім власником [PERSON], яка померла. [PERSON] та [PERSON] не проживають в будинку з 2011 року, особистих речей не мають. Відповідач [PERSON], яка діє і в інтересах свого малолітнього сина - [PERSON], [INFO], та її представник [PERSON] в судовому засіданні 20.01.2016 року позовні вимоги не визнавали, вказували, що позивач створював відповідачам несприятливі умови проживання в [ADDRESS] що стало причиною неможливості їх проживання в будинку. Однак, будучи присутніми в судовому засіданні 08.06.2016 року позовні вимоги визнали та не заперечували щодо задоволення позову, вказуючи на те, що дійсно 25.11.2008 року вона з малолітнім сином була зареєстрована за вказаною адресою за згодою колишнього власника цього будинку - [PERSON], яка є її та позивача бабою. Тобто, позивач є її двоюрідним братом, але вони не є членами сімї, разом не проживали та не вели спільного господарства. Після смерті баби, вона деякий час проживала у вказаному будинку, але з 2011 року проживає за іншою адресою. Представники третіх осіб Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, орган опіки та піклування виконкому Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, надали заяви про розгляд справи за відсутності представників (а.с.40, 41, 71) Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних законних підстав. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору довічного утримання від 18.01.2007 року, укладеного між [PERSON] як відчужувачем та [PERSON] як набувачем належить житловий будинок з надвірними господарчими та побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] Дніпропетровської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.02.2007 року (а.с.6,7). За життя [PERSON], баби позивача, яка померла [INFO] року (а.с.10) та була колишньою власницею вказаного житла, та проживала за адресою [ADDRESS] до дня смерті, у вказаному будинку з 25.11.2008 року (а.с.28) були зареєстровані відповідачі [PERSON] та її малолітній син [PERSON], [INFO]. На цей час за адресою [ADDRESS] Дніпропетровської області зареєстровані позивач та відповідачі [PERSON] та її малолітній син [PERSON], [INFO] (а.с.4,15,28), які не являються членами сім'ї позивача в розумінні ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України та висновків, викладених в Рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/99 від 03.06.1999 року, що сторонами не оспорюється. Відповідачі [PERSON] та її малолітній син [PERSON] за вказаною адресою зареєстровані, але з 2011 року не проживають, що вбачається з акту мешканців [ADDRESS] Дніпропетровської області посвідченого секретарем виконкому Геківської сільської ради В.В. Ей (а.с.13), що не заперечувала і відповідач.. Отже відповідачі зареєстровані за зазначеною адресою не як члени сім'ї позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Відповідно до п. 34 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Крім того, суд вражає необхідним зазначити наступне. Згідно ч.1 ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного із них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місця проживання дитини у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Як вбачається з довідок Гейківської сільської ради, управління соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації, криворізького багатопрофільного навчально-реабілітаційного центру «Перлина», що відповідач [PERSON], [INFO], інтереси якого представляє його мати [PERSON].(а.с.57), зареєстрований за адресою реєстрації матері [ADDRESS] Дніпропетровської області знаходиться на утриманні матері, яка є одинокою матір'ю та перебуває на неповному держутриманні, оскільки навчається за програмою спеціальної школи (пробне) навчання (а.с.15, 32,33,35,37,59). Згідно ч.4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування Гейківської сільської ради не висловив свою думку з приводу заявлених вимог, покладався на розсуд суду. (а.с.71). Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вказував позивач та що вбачається і з матеріалів справи, відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, але не проживають без поважних причин, що не заперечувалось і відповідачем, фактом своєї реєстрації у домоволодінні [ADDRESS] Дніпропетровської області чинять позивачу перешкоди у здійсненні права власності на вказаний житловий будинок, оскільки він змушений сплачувати за відповідачів комунальні послуги, таке інше. Судом також не встановлено наявності між сторонами угод про порядок користування жилим приміщенням. На підставі вище викладеного, суд вважає необхідним, позовні вимоги позивача задовольнити та усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом позбавлення права [PERSON] та її малолітнього сина - [PERSON], [INFO] користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] Дніпропетровської області.

Outcome: approved