Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просить стягнути з відповідачів аліменти на особисте утримання в розмірі 1/4 частки від заробітку з кожного щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Вимоги обґрунтував тим, що він з 24.11.2010 є пенсіонером, інвалідом армії 2-ї групи, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Єдиним доходом є пенсія в розмірі 1414,01грн., інших джерел доходу не має. Практично вся пенсія витрачається на оплату комунальних послуг, утримання будинку, лікування. Сума, що залишається менше ніж мінімальний прожитковий мінімум, її ледь вистачає на харчування, придбання ліків. Має хронічні захворювання, на лікування яких потребуються додаткові кошти. Знаходячись на межі бідності, він не отримує ніякої допомоги від дітей, тому змушений звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали заявлені вимоги. Позивач додатково пояснив, що отримує матеріальну допомогу на харчування як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доходів не має. Приймав участь в утриманні неповнолітніх дітей, адже дружина не працювала, мала довіреність на отримання його пенсії, оплачував навчання дочки [PERSON], на підтвердження чого має квитанції. Після розірвання шлюбу з дітьми перестав спілкуватися. Як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, щороку перебуває на плановому безкоштовному обстеженні та лікуванні, має пільги на безоплатне санаторно-курортне лікування, проте не скористався ними. Відповідачі та їх представник позовні вимоги не визнали повністю. Заперечення обґрунтували тим, що позивач не має права на отримання аліментів від дітей у зв'язку із злісним ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач перебував у шлюбі з матір'ю відповідачів [PERSON] з 15.10.1983 по 1.04.2009. У 2008 році позивач залишив місце своєї реєстрації [ADDRESS], дітей та дружину, і переїхав у спірний будинок по [ADDRESS], де створив нову сім'ю, у квітні 2012 року в нього народилася дитина. Протягом останніх 10 років позивач зловживав спиртним та робив неможливим його спільне проживання з відповідачами та їх матір'ю, яка неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ із заявами на неправомірні дії позивача, застосування фізичного та психічного насильства у сім'ї. Позивач постійно влаштовував сварки та бійки, завдавав тілесних ушкоджень матері відповідачів, про що свідчать акти СМО. Притягувався до кримінальної відповідальності за ст.125 КК України, що підтверджується вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 7.10.2009. Щоб виправдати себе подавав зустрічні заяви до органів МВС, будучи бувшим працівником органів внутрішніх справ, щодо насильницьких дій відносно нього зі сторони бувшої дружини. Відповідач своїми насильницькими діями тримав сім'ю у постійному страху. Відповідач [PERSON] була змушена залишити квартиру і переїхати жити до майбутнього чоловіка, а неповнолітня [PERSON] зазнала значних моральних страждань. Під час сумісного проживання із сім'єю позивач не ніс будь-яких витрат по забезпеченню родини: не надавав коштів на придбання продуктів харчування, одягу, не сплачував комунальних послуг; не піклувався про дітей та не брав участі у їх вихованні. Навесні 2009 року позивач повиносив з квартири майже всі речі, в тому числі і дитячі: меблі, книжки, комп'ютер. Натомість мама відповідачів працювала на трьох роботах, щоб забезпечити сім'ю, оплатити донькам вищу освіту. Позивач не надавав коштів на навчання відповідачів у вищих навчальних закладах, натомість виніс з дому всі документи, в тому числі і частину квитанцій про сплату навчання [PERSON], де навчалася донька [PERSON] позивач навіть не знав, з дітьми не спілкувався. Позивач за рахунок відповідачів намагається прогодувати свою нову сім'ю, проте не надав документів, що свідчать про доходи його дружини. Крім того, позивач має неофіційний дохід, оскільки тримає у подвір'ї майстерню по ремонту автомобілів, отримує матеріальну допомогу як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідачі на даний час ніде не працюють: [PERSON] доглядає малолітню дитину - онука позивача, який навіть не знає як його звати, і дозволяє собі в образливій формі висловлюватися в їх адресу, сім'я проживає на мінімальна зарплату чоловіка; [PERSON] нещодавно закінчила навчатися і не працевлаштувалася, крім того, отримала травму колінного суглоба і потребує витрат на лікування та реабілітацію. Вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, не доведеними належними на те доказами, тому позов задоволенню не підлягає. Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що позивач є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що визнали сторони. Позивач - [PERSON] - перебував у зареєстрованому шлюбі з матір'ю відповідачів - [PERSON] - з 15.10.1983 по 1.04.2009, що підтверджується відповідними свідоцтвами, та проживав [ADDRESS], за місцем реєстрації. Весною 2009 року переїхав проживати у спірний будинок по [ADDRESS], де створив нову сім'ю, має малолітню дитину. [PERSON], [INFO], є пенсіонером, що підтверджується посвідченням № [NUMBER], особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER]. Отримує пенсію в розмірі 1414,01грн.. згідно з розпорядженням № 143559 від 5.01.2015, довідкою УПФУ у Білоцерківському районі від 5.01.2015. Документів щодо отримання соціальної допомоги на харчування та щодо розміру доходів його сім'ї на день звернення до суду, позивач суду не надав. Відповідач [PERSON] не працює, має малолітнього сина [PERSON], [INFO], який хворіє на лівосторонній пілонефрит, що підтверджується виписками з медичних документів амбулаторного та стаціонарного хворого за 2011-2013 роки. Надала довідку ПАТ «Трускавецькурорт» від 16.04.2015 про доходи чоловіка [PERSON] за 10.2014-03.2015, згідно з якою середня місячна заробітна плата становить 1967,17грн.. Позивач надав суду копії договору № 10 ВР за 2005 рік про навчання в Національному аграрному університеті [PERSON], укладений безпосередньо з нею. Загальна вартість освітньої послуги становить за весь термін навчання 16000грн. та копії квитанцій про сплату послуг за навчання [PERSON] за період 2005 - 2007 роки, в яких платником зазначена сама [PERSON]. Як стверджує остання та свідок [PERSON] дані документи позивач міг забрати з квартири на [ADDRESS], в той час як він там проживав, оскільки з помешкання зникло багато документів та речей, і недобросовісно використати їх в суді. Крім того, [PERSON] надала договір № 7-ЯК про продовження навчання в Національному аграрному університеті від 20.04.2008 до рівня магістра, укладений безпосередньо з нею. Загальна вартість освітньої послуги становить за весь термін навчання 9360грн.. Відповідач [PERSON] надала виписку з медичної карти амбулаторного хворого Білоцерквської ЦРЛ від 6.05.2015 та консультативне заключення КЗ КОР Київської обласної клінічної лікарні від 6.03.2015 про пошкодження правого колінного суглобу та товарний чек на 520грн. від 10.03.2015 на придбання бандажу, що свідчить про стан її здоров'я та додаткові витрати на його відновлення. Також відповідач [PERSON] надала суду квитанцію про сплату послуг за навчання в Національному університеті ім..Драгоманова в розмірі 3750грн. від 31.01.2013, інші квитанції та договір на навчання не збереглися, проте позивач визнав той факт, що він не оплачував навчання доньці [PERSON]. Відповідач стверджує, що позивач навіть не знав, де вона навчалася. Після розірвання шлюбу з матір'ю відповідачів позивач аліменти на утримання дітей до досягнення повноліття та на повнолітніх дітей на період їх навчання не сплачував. Як пояснила свідок [PERSON] вона боялася подавати на аліменти, оскільки позивач їй би не вибачив цього. Він судився за майно подружжя в квітні 2009 року. Повиносив речі з квартири не чекаючи рішення суду, відсудив половину будинку по [ADDRESS], і пообіцяв, що не залишить її та дітей у спокої, поки вона не відмовиться від будинку. Свою рідну доньку [PERSON] виганяв з даного будинку, витягаючи за волосся. [PERSON] неодноразово зверталася до Білоцерківського РВГУ МВС України в Київській області з приводу неправомірних та насильницьких дій з боку позивача [PERSON], про що свідчать постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 12.09.2008, 30.03.2009, 23.03.2011, 17.07.2012, акти СМО № 229 від 10.06.2008, № 407 від 12.09.2008, № 110 від 31.03.2009. Позивач в судовому засіданні не заперечував той факт, що між ним та матір'ю відповідачів виникали конфліктні ситуації, інколи були випадки застосування фізичної сили. 7.10.2009 [PERSON] був засуджений Білоцерківським міськрайонним судом за ст.125 ч.1 КК України за нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON]. В свою чергу позивач звертався до органів внутрішніх справ із заявами про неправомірні дії відносно нього та його майна з боку [PERSON], про що свідчать висновки Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області від 10.05.2014, 12.05.2014, 27.04.2015, постанова про відмову у порушенні кримінальної справи від 21.10.2011. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили доводи відповідачів про те, що позивач [PERSON] не піклувався про дітей ні до досягнення ними повноліття, ні після, не займався їхнім вихованням та утриманням, не цікавився навчанням, був зайнятий своїми справами та друзями, при народженні доньки [PERSON] навіть не забрав їх з пологового будинку. Натомість всі турботи про дітей взяла на себе мати [PERSON], яка завжди працювала на трьох роботах, годувала, одягала та навчала дітей як в школі, так і у вищих навчальних закладах. [PERSON] створював нестерпні умови проживання у сім'ї, випивав, влаштовував сварки та бійки, свідками чого були діти, постійно перебували у страху та ховалися від батька у сусідів та знайомих, де нерідко ночували. Після розірвання шлюбу з матір'ю відповідачів зневажливо ставиться і до своїх дітей, як визнав сам позивач - не спілкується з ними. Свідки на стороні позивача були відсутні, відповідних клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.202 СК України: «Повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.» Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 205 СК України: «Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.» Проте ч.1 ст.204 СК України передбачає, що: «Дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.» Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що підстави для стягнення аліментів з повнолітніх дітей на утримання батька відсутні. Так, судом встановлено, що батько не піклувався належним чином про своїх дітей, їх розвиток, навчання, матеріальне утримання як до досягнення повноліття, так і після - в період їх навчання у вищих навчальних закладах, своєю поведінкою створював несприятливі умови для проживання дітей, які його боялися, і до яких він зневажливо ставиться в даний час. Батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, що підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки. Після розірвання шлюбу аліментів на утримання неповнолітньої доньки та аліментів на період навчання повнолітніх дітей не сплачував, добровільної допомоги не надавав, перебуваючи у ворожих стосунках як з матір'ю дітей, так і з ними самими. Відповідних доказів про надання допомоги позивач суду не надав. Суд критично оцінює як доказ квитанції про сплату за навчання доньки [PERSON] в університеті. Оскільки в квитанціях та договорі про надання послуг зазначена саме відповідач [PERSON] як платник, до даних документів позивач мав доступ, проживаючи в одній квартирі з відповідачами. Крім того, позивач не надав всіх документів, що свідчать про його матеріальний стан, отримання соціальної допомоги, доходи сім'ї, тощо. Натомість, відповідачі на даний час є не працевлаштованими, потребують витрат на власне утримання, дитини, та лікування. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України: «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.» Належних та допустимих доказів викладених ним обставин позивач суду не надав. Згідно з п.3, п.10 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільняється від його сплати. На підставі викладеного, ст.ст. 202, 204, 205 СК України,

Outcome: dismissed