Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк»\~\~заборгованість за кредитним договором №192/586 від 26 травня 2011 року. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору АТ «Ощадбанк»\~\~надав відповідачу кредит у розмірі 60000,00 грн. зі сплатою 20,00% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 25 травня 2016 року. Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору №192/586 від 26 травня 2011 року, [PERSON] зобовязалася щомісячно проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 1000,00 грн. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок. Але у порушення умов Договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконує з січня 2015 року, у зв»язку з чим відповідач має заборгованість перед відповідачем у розмірі 25384,04 грн., яка складається з: 17088,20 грн. заборгованості за основним боргом (тіло кредиту) станом на 07.06.2016 рік 5351,61 грн. заборгованість за процентами станом на 07.06.2016 рік 1765,56 грн. - інфляційне збільшення заборгованості по тілу кредиту (за період з 06.01.2015 року по 31.07.2016 року); 614,72 грн. - інфляційне збільшення заборгованості по несплаченим процентам (за період з 06.01.2015 року по 31.07.2016 року); 428,54 грн. - 3% річних від суми заборгованості по тілу кредиту за період з 06.01.2015 року по 31.07.2016 року; 135,41грн. - 3% річних від суми заборгованості по несплаченим процентам за період з 06.01.2015 року по 31.07.2016 року. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 25384,04 грн та понесений судовий збір в розмірі 1378 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, зазначив, що на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Просив також стягнути судові витрати, пов'язані з розглядом справи у зв'язку з опублікуванням оголошення про виклик відповідача у пресі в розмірі 630,00 грн.. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи належним чином були повідомлені, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідачів в газеті «Урядовий кур'єр» № 231 від 08.12.2016 року. Будь-яких заяв від відповідачів на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1\~ст.224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини із зобов'язального права. Судом встановлено таке. Між ПАТ «Державний ощаний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №192/586 від 26 травня 2011 року та додаткова угода № 1 від 27.05.2011 року до кредитного договору №192/586 від 26 травня 2011 року, за умовами яких [PERSON] отримала кредит у розмірі 60000,00 грн. зі сплатою 20 % річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 25 травня 2016 року на поточні потреби (а.с.5-8). Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору №192/586 від 26 травня 2011 року, позичальник зобовязався щомісячно до останнього робочого дня кожного місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1000,00 грн. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в АТ «Ощадбанк», починаючи з 01 листопада 2011 року на відповідні рахунки позичальника. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів позичальник зобов»язався здійснити не пізніше 25 травня 2016 року. Відповідач з січня місяця 2015 року перестав виконувати свої зобов»язання за кредитним договором. Станом на 03.06.2016 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в сумі 22439,81 грн., яка складається з: 17088,20 грн. заборгованості за основним боргом (тіло кредиту) 5351,61 грн. заборгованість за процентами. Вищевказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с.13). За кредитним договором (ст.1054 ЦК України) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до\~ст..1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст..526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст..530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачами зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів за його використання в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів і наявності у останнього заборгованості за тілом кредиту та процентами в сумі 22439,81 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується вимог позивача щодо стягнення інфляційних витрат за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, то вказані вимоги позивача є обґрунтованими та також підлягають задоволенню виходячи з такого. Згідно\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2\~ст..625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов»язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст.. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст.. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. За змістом ч.2\~ст. 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов»язання і є особливою мірою відповідальності боржника(спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов»язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації(плати) від боржника за користування утримуваних ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за право користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи проценти за користування коштами, встановленими договором. Отже, у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов»язань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені( ч.3\~ст. 549 ЦК України) та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Про це йдеться річ і в п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, за змістом ст.\~552, ч.2 ст.\~625 ЦК\~інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Вказана правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України у справах № 6-49 цс12, 6-100 цс14, № 6-113цс14 від 01.10.2014 року. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати нараховані на прострочену суму боргу (тіла кредиту) та прострочених процентів та 3% річних за простроченим кредитом тта простроченими процентами, надавши відповідний розрахунок (а.с.1-4). Наданий розрахунок суд вважає правильним. З розрахунку вбачається, що: інфляційне збільшення заборгованості по тілу кредиту за період з 06.01.2015 року по 31.07.2016 року складає 1765,56 грн. інфляційне збільшення заборгованості по несплаченим процентам за період з 06.01.2015 року по 31.07.2016 року складає 614,72 грн. 3% річних за простроченим тілом кредиту за період з 06.01.2015 року по 31.07.2016 року складає 428,54 грн. 3% річних за простроченими процентами за період з 06.01.2015 року по 31.07.2016 року складає 135,41 грн. Зважаючи на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 25384,04 грн., яка складається з: 17088,20 грн. заборгованості за основним боргом (тіло кредиту) станом на 07.06.2016 рік 5351,61 грн. заборгованість за процентами станом на 07.06.2016 рік 1765,56 грн. - інфляційне збільшення заборгованості по тілу кредиту (за період з 06.01.2015 року по 31.07.2016 року); 614,72 грн. - інфляційне збільшення заборгованості по несплаченим процентам (за період з 06.01.2015 року по 31.07.2016 року); 428,54 грн. - 3% річних від суми простроченого тіла кредиту за період з 06.01.2015 року по 31.07.2016 року; 135,41грн. - 3% річних від суми прострочених процентів за період з 06.01.2015 року по 31.07.2016 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved