Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29 серпня 2003 року. Від цього шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з відповідачем. Позивач зазначає, що на протязі 2015 року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, а саме з лютого 2016 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин між ними не має, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Спору про спільне майно не має. Спір про місце проживання їх малолітніх дітей також відсутній, вони залишаться проживати із відповідачем. У зв'язку з чим, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явився, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі, спір про поділ майна подружжя відсутній, строк для примирення не потрібен, діти після розірвання шлюбу залишаться проживати з відповідачем (а.с. 15). Відповідач у судове засідання не з'явилася, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутністю, спір про поділ майна подружжя відсутній, строк для примирення не потрібен, діти після розірвання шлюбу залишаються проживати з нею, після розірвання шлюбу прізвище залишити «[PERSON]» (а.с. 16). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 29 серпня 2003 року, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 29 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 195 (а.с. 17). Від цього шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 28 січня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 7) та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 17 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровській області (а.с. 8), які мешкають із відповідачем та залишаться із матір'ю після розірвання шлюбу. Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, до примирення не спрямовані, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як відповідач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У батьків малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відсутній спір щодо місця проживання дітей після розірвання шлюбу, а тому суд вважає доцільним при ухваленні рішення про розірвання шлюбу встановити місце проживання дітей разом з матір'ю. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved