Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30.05.2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. На підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2015 року шлюб було розірвано. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. [PERSON] зазначила, що на даний час дитина проживає з нею в м. Києві, як мати вона несе всю відповідальність за дитину, створює належні соціально-побутові умови проживання та виховання для сина. На обґрунтування своїх вимог пояснила, що являється власником квартири [ADDRESS], дитина відвідує дитячий садок, який знаходиться поряд, та перебуває тут на обліку в медичних установах. Також [PERSON] вказала, що позитивно характеризується за місцем роботи та має постійний дохід. Також просить суд врахувати неправомірну поведінку відповідача, відсутність у нього в м. Києві власного житла та відсутність відомостей про житлово-побутові умови відповідача. Так як у неї з батьком дитини виникають спори відносно місця проживання сина, позивач просить суд визначити місце проживання дитини з нею, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Представник позивача [PERSON] подала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить справу слухати у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про слухання справи за його відсутності, а також подав суду заперечення на позов, в якому зазначив, що категорично заперечує проти задоволення позову з наступних підстав. [PERSON] зазначив, що спір про місце проживання дитини фактично відсутній, [PERSON] зареєстрований за його місцем проживання в м. Калуші, оскільки в нього відсутнє житло в м. Києві, порушувати питання про проживання дитини з ним є недоцільним. Розпорядженням служби у справах дітей № 445 було встановлено способи його участі як батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а також він фактично визнав місце проживання дитини з матір'ю. Разом з тим [PERSON] часто порушувала встановлений графік. Попри те, він надавав згоду на виїзд дитини до Польщі на новорічні та Різдвяні свята у 2017 році. Через деякий час після цього позивач повідомила, що не буде взагалі надавати сина та не буде виконувати розпорядження служби у справах дітей. Тому просить суд в задоволенні позову відмовити, а також врахувати при розподілі судових витрат понесені ним витрати на правову допомогу, а також оплату на проїзд. Представник Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, однак подали заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.05.2009 року, який був розірваний рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2015 року (а.с. 5). В шлюбі народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 14). З копії Акту, складеного комісією КП «ЖЕО-1» від 13.02.2017 року, вбачається, що дитина фактично зареєстрована [INFO], але фактично не проживає з 2010 року (а.с. 79). Разом з тим згідно Акту від 01.02.2017 року, складеного майстром технічної дільниці № «ЖЕД 6», [PERSON], [INFO], проживає без реєстрації в квартирі [ADDRESS] (а.с. 75). [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад № 599 з 01.09.2013 року по теперішній час (а.с. 11), задовільно адаптувався до умов навчального закладу, активний, неконфліктний, товариський, доброзичливий, добре орієнтується в соціально-побутовому плані та моральних нормах (а.с. 71). Вищезазначена квартира належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 12.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 6071 (а.с. 68-69). Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 445 від 15.07.2016 року визначено способи участі батька, [PERSON], у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] (а.с. 10). Мати відповідально ставиться до виконання батьківських обов'язків, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 05.07.2016 року (а.с. 23). Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.07.2016 року, рекомендовано визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом із матір'ю (а.с. 21-22). Позивач офіційно працює, здійснює підприємницьку діяльність (а.с. 92-97), має стабільний самостійний не малий дохід (а.с. 96), спроможна на належному рівні утримувати дитину, за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 13), що підтверджується копіями довідок та характеристик, які містяться в матеріалах даної справи. Добре відноситься до сина, створила належні житлово-побутові умови. Відповідач офіційно працює, має стабільний самостійний дохід, що підтверджується копіями довідок та характеристики, які містяться в матеріалах даної справи. Перевірка житлово-побутові умови відповідача для проживання дитини не проводилася. Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.\~ Також з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем існує конфлікт щодо прав та обовязків по відношенню до дитини та їх реалізації. Із наданого [PERSON] заперечення проти позову та пояснень про відсутність спору щодо місця проживання дитини вбачається, що він не визнає заявлені вимоги, стверджуючи при цьому про відсутність заперечень проти проживання дитини разом із матір'ю. Виходячи з положень ст. 174 ЦПК України та враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на положеннях закону, а також відсутність заперечень батька щодо проживання дитини разом із матір'ю, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, доводи сторін, враховуючи вік дитини, виходячи з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку про те, що інтересам малолітнього [PERSON], 25.10.2010 року, буде відповідати визначення місця його проживання разом з матір'ю [PERSON], оскільки дитині в даний час створені всі належні умови для належного фізичного та морального розвитку, що відповідає вимогам ст. 150 Сімейного кодексу України. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача в користь позивача 551 гривню 20 копійок судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved