Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 28.05.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено в електронній формі договір позики №41888. За умовами п. 1.1. укладеного договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1 200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. вказаного договору позики встановлено, що позика надається строком на 20 днів.Відповідно до п. 1.4. договору дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. Позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернув, внаслідок чого в останнього станом на 14.06.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 51 471,20 грн., з яких: 1200,00 грн. - основний борг; 25 383,60 грн. - заборгованість по відсоткам; 24 887,60 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Представник ТОВ «ВЕЛЛФІН» у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі , зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі Представник відповідача адвокат Данилець Р.М. подав до суду відзив на позов , відповідно до якого зазначив, що згідно договору позики №41888 від 28 травня 2016 року строк кредитування становить 20 днів. Вважає, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками та заборгованості за додатковими простроченими відсотками в період з 18 червня 2016 по 16 червня 2019 задоволенню не підлягає . Враховуючи правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, та беручи до уваги розрахунок заборгованості, який наданий позивачем до позовної заяви, згідний з тим, що сума нарахованих відсотків з 28.05.2016 по 17.06.2016 р. становить 5420, 00 грн., тобто в межах строку кредитування. Визнає позовні вимоги в сумі 6620 грн., з яких 1200 -основний борг, та 5420, 00 грн - сума нарахованих відсотків з 28.05.2016 по 17.06.2016 р. становить Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримує заперечення викладені у відзиві Враховуючи заяви сторін, дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 вищевказаного закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Судом встановлено, що 28.05.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір позики № 41888 (а.с. 34-42), згідно якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти в позику у сумі 1200,00 грн. строком на двадцять днів Відповідно до умов договору позики, відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок було надано позику в розмірі 1 200 грн., зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах зазначеного в п.1.2 цього договору , а також 3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно , за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 договору, у разу невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором ( п.1.5 договору) Згідно п.1.2 договору строк дії договору 20 днів , але в будь якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам ЦК України та цивільного законодавства. Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Розділу 4 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТзОВ «Веллфін» , заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Згідно п.5.1. Розділу 5 вказаних Правил, рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником. У відповідності до пункту 6.3. цих Правил у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заяві. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики.(а.с.14-26) Статтею 526 вищеквазаного кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з положенням ч.ч. 1,2 ст. 205 Кодексу правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. З копії договору позики № 41888 від 28.05.2016 року вбачається, що відповідачем було використано для його підписання електронний підпис. Крім того, у відзиві , поданого представником , відповідач не заперечує факт укладення договору, однак не погоджується із сумою нарахованих відсотків Позивачем надано довідку щодо заборгованості за договором позики № 41888 від 28.05.2016 (а.с. 43), відповідно до якої розмір заборгованості [PERSON] станом на 14.06.2019 року становить 51 471,20 грн., з яких: 1 200,00 грн. - основний борг; 25 383,60 грн. - заборгованість за відсотками; 24 887,60 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.(а.с.43) Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, враховуючи розрахунок сум заборгованості за договором (а.с.67-89), суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1200,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 28.05.2016 року по 17.06.2016 року в сумі 5420 грн. Разом з тим, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача основних та додаткових процентів за користування позикою за період 18.06.2016 року по 14.06.2019 року в сумі 50 271,20 грн. відсутні виходячи з наступного. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 41888 від 28.05.2016 року ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі до 17.06.2016 року. Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 17.06.2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі 50 271,20 грн. включає період з 18.06.2016 по 14.06.2019 року, який виходить за межі строку кредитування. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості за договором позики в розмірі 6620 грн, з вищенаведених підстав. На підставі викладеного та ст.ст. 3,11,15,204, 207,526,530, 610,612,625, 626, 628,629, 634, 638,1048-1050,1054 ЦК України, ст.ст. 3-6 Закону України «Про електронний цифровий підпис», ст.ст. 3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та

Outcome: approved