Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що в лютому місяці 2013 року відповідач, з якою перебував у дружніх стосунках і довіряв їй, переїхала до нього у квартиру на тимчасове безоплатне проживання. В 2006 році на своє ім'я оформив у банку «ПриватБанк» кредитну картку з доступним в послідуючому кредитним лімітом в сумі 5000грн. На прохання відповідача, знявши з рахунку кошти, передав їй 500грн., після чого уклав з нею усний договір про сплату кредитної заборгованості по його картковому рахунку. Через деякий час, на прохання відповідача, знявши з карткового рахунку кошти, знову передав їй 5000грн., уклавши усний договір про сплату нею кредитної заборгованості. Відповідач запевняла його, що регулярно сплачує кредитну заборгованість. 31.07.2015 року перевірив баланс кредитної картки і виявив кредитну заборгованість в сумі 15363грн., після чого звернувся до міліції. 07.08.2015 року кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Оскільки відповідач на виконання усного договору не сплачує кредитної заборгованості по його кредитному рахунку просить стягнути з неї 50000грн. боргу за усним договором позики. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, підтвердив обставини, на які посилається в позовній заяві, пояснив, що після того, як відповідач стала проживати у його квартирі, то викрала його кредитну картку і на власний розсуд використовувала зняті з рахунку кошти. Кошти в сумі 5000грн. відповідачу не давав, вказану суму вона в декілька прийомів зняла з рахунку в липні 2015 року, шляхом використання викраденої у нього кредитної картки. Письмових договорів позики коштів з відповідачкою не укладав, розписок на підтвердження отримання коштів відповідач на його ім'я не писала. Ціну позову в сумі 50000грн. визначив, як орієнтовну суму заборгованості перед банком по картковому рахунку. Відповідач позов не визнала, пояснила, що з листопада 2012 року по 14 січня 2014 року по усній домовленості з позивачем безоплатно проживала у його квартирі, однак за таке проживання готувала йому їжу та здійснювала прибирання квартири. Разом з позивачем купувала йому продукти, за які останній самостійно розраховувався у закладах торгівлі готівкою, в тому числі з використанням кредитної картки для оплати через термінал. Кредитну картку позивач зберігав у сейфі для зберігання зброї, пін-код картки не знала, доступу до кредитної картки не мала. Крім того, у квартирі позивача проживала дочка його співмешканки, до якої він мав звертатися з позовом про стягнення коштів, в звязку з чим просив підтримати його в суді. Договорів позики, в тому числі шляхом написання розписок, з позивачем не укладала, коштів у нього не позичала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд знаходить в позові відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, що передбачено ст. 1047 ЦК України. Отже законодавець чітко встановлює письмову форму договору позики, як підставу виникнення між його сторонами цивільних прав і обовязків. Судом встановлено, що відповідач не укладала з позивачем угод позики коштів в розумінні положень ст.ст. 1046, 1047 ЦК України. Відсутність між сторонами законодавчо встановленої форми договору позики слідує зі змісту позовної заяви. Доводи відповідача на заперечення позову з підстав не укладення письмових договорів позики визнано самим позивачем і в ході розгляду справи. Крім того, з пояснень позивача в суді слідує, що належні йому кошти відповідач викрала з його карткового рахунку шляхом використання його кредитної картки, що по суті є запереченням позики виходячи із суті такої угоди, визначеної статтею 1046 ЦК України. Таким чином вимоги позивача є безпідставними, в звязку з чим задоволенню не підлягають. Враховуючи наведені обставини, суд знаходить відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed