Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, уточненим в ході його розгляду, вказуючи, що він є власником домоволодіння, розташованого по. вулиці Комунарів. 45 в місті Марі\-уполі Донецької області, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею близько 0.0534 га, яка була виділена його батьку в постійне користування для будівництва та обслуговування житлового будинку та госпо\-дарських будівель. На земельній ділянці, яка перебуває в його користуванні знаходяться: житловий будинок - Літ. А-1, не житлова прибудова - Літ. А1 -1, сарай з підвалом - Літ. В-1, два сараї-Літ. Б-1, Г-1, гараж-Літ. Д-1, вбиральня - Літ. Е-1, огорожа-Літ. 1. Поряд з його домоволодінням, по вулиці Комунарів, 45 в місті Маріуполі Донецької області, розташоване домоволодіння [PERSON], яка побудувала, без відповідних дозволів та погоджень із орга\-нами державного управління та органами місцевого самоврядування гараж, розмістивши будівлю гаража на межі, що розділяє їх земельні ділянки, впритул до будівлі належного йому гаража. Зауважує, що атмосферні опади з покрівлі гаража, належного відповідачці потрапляють на терито\-рію його земельної ділянки, прямо під стіну належного йому гаража, внаслідок чого ця стіна постійно сиріє та вкривається пліснявою. В добровільному порядку знести дану будівлю (гараж) відповідачка не погоджується. На підставі викладеного позивач змушений звернутись до суду з даним позовом, яким просить зобовязати відповідачку усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки за адресою: місто Маріуполь Донецької області, вулиця Комунарів,45, яка перебуває в постійному користуванні позивача, шляхом знесення самочинно збудованого гаражу за адресою: місто Маріуполь Донецької області, вулиця Комунарів, 45. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, надали суду заяви з проханням про розгляд справи за їх відсутності, задоволенням заявлених позовних вимог та не запереченням проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка та її представник повідомлялись про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, не сповістивши суд про причини неявки. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності, за наявними в матеріалах справи документами. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19474515, виданого МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.06.2008 року, належить будинок, розташований за адресою: м. Маріуполь, вул. Комунарів, 45. Згідно з вказаного свідоцтва про право на спадщину від 27.06.2008 року спадкове майно [PERSON] складається з житлового будинку, а також належних до цієї частки побудовами подвіря. На земельній ділянці знаходяться: житловий будинок - Літ. А-1, не житлова прибудова - Літ. А1 -1, сарай з підвалом - Літ. В-1, два сараї-Літ. Б-1, Г-1, гараж-Літ. Д-1, вбиральня - Літ. Е-1, огорожа-Літ. 1, мостіння-1. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Жданівським міським бюро технічної інвентаризації 13.09.1988 року, домоволодіння за адресою: м. Маріуполь,вул. Комунарів, 45 на праві особистої власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.09.1988 року, належить [PERSON] Згідно листа Управління Держгеокадастру у м. Маріуполі від 05.12.2016 року відомості щодо надання у власність (користування) земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Маріуполь, вул. Комунарів, 45, станом на 01.01.2013 року відсутні. У відповідності до листа начальника Управління земельних відносин Маріупольської міської ради від 09.10.2017 року , 06.10.2017 року спеціалістами Управління земельних відносин здійснено виїзд за адресою: м. Маріуполь, вул. Таврійська (Комунарів), 45, в ході якого встановлено, що [PERSON] та [PERSON] використовуються земельні ділянки, розташовані за адресою: м. Маріуполь, вул. Таврійська (Комунарів), 45 та м. Маріуполь, Таврійська (Комунарів), 45/209, відповідно, Правовстановлюючі документи на обидві земельні ділянки відсутні. Самовільно побудованих будівель та захвату земельної ділянки [PERSON], а також порушення вимог земельного законодавства не встановлено. Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.05.2014 року, яке набрало законної сили 10.06.2014 року, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом знесення [PERSON] прибудови, прибудованої до його гаражу, та [PERSON] паркану на території його саду, та стягнення моральної шкоди було відмовлено. В ході розгляду даної справи ухвалою суду від 27 червня 2017 року була призначена комплексна судова будівельно-технічна експертиза, із залученням в якості експерта фахівця в галузі геодезії, з метою вирішення питань: чи відповідають на місцевості межі земельних ділянок, які перебувають в користуванні позивача та відповідачки, межам цих ділянок, зазначених у наданій технічній документації, чи співпадають їх координати, чи є накладення земельних ділянок між собою та чи відповідають збудовані на межі земельних ділянок гараж і господар\-ські будівлі вимогам будівельних норм і правил. Проте згідно листа ФОП експерта [PERSON], якому було доручено проведення вказаної експертизи, вартість останньої не була сплачена позивачем, а тому ухвала суду про її призначення була повернута без виконання. Суд, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК, розглядає спір в межах заявлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановлену цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та посвідчується державними актами (ст. 126 ЗК України). Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної, зокрема, у постановах від 12.04.2017 № 922/207/15, № 922/5468/14, від 07.12.2016 № 922/1009/15, від 14.11.2011 № 3-119гс11, виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для безумовного автоматичного виникнення права власності чи укладення договору оренди земельної ділянки. Новий власник не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. З моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. За змістом статті 391 Цивільного кодексу України та статті 155 Земельного кодексу України 2001 року саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном При цьому за жодною із сторін, що беруть участь справі право власності чи право користування земельними ділянками за адресами: м. Маріуполь, вул. Таврійська (Комунарів), 45 та м. Маріуполь, Таврійська (Комунарів), 45/209 не зареєстровано, а тому вони не набули права власності, користування на свої земельні ділянки відповідно до ст.125 ЗК України. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За змістом частин 4 та 7 ст. 376 цього Кодексу залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат. З урахуванням змісту цієї статті в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом ст. 376 цього Кодексу вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зазначена правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року у справі №6-180цс14, та у постанові від 17.09.2014 р. у справі №6-137цс14, які в силу ч.4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно ч.3 ст.10,ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України Судом було надано рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Позивачу неодноразово пропонувалось подати всі необхідні докази, які підтверджують як належність останньому на право власності чи праві користування вказаної земельної ділянки, так і самовільно побудування відповідачкою будівель та захвату його земельній ділянці, проте оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого повного підтвердження в ході судовому розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які б підтвердили існування порушень з боку відповідачки відносно земельної ділянки позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed