Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 03.07.2013 року о 12 годині 10 хвилин по вул. Жовтневій в м. Коростені гр. [PERSON], керуючи транспортним засобом - автомобілем [NUMBER], при здійсненні маневру розворот, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з належним йому автомобілем марки « Сітроен С4» державний номер АМ 6201АМ, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Коростенського міськрайонного суду від 08.08.2013 року водій [PERSON] був визнаний винним у дорожньо - транспортній пригоді та нього було накладено адміністративне стягнення. Транспортний засіб [PERSON] був застрахований в НАСК « Оранта» згідно Закону України «Про обов,язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На місце ДТП були викликані працівники ДАІ та страхової компанії. 04.07.2013 року він звернувся до відповідача з відповідною заявою про дорожньо - транспортну пригоду. Після встановлення вини [PERSON] в скоєнні адміністративного правопорушення 02.09.2013 року він звернувся до відповідача з заявою щодо компенсації нанесених йому збитків. 10.09.2013 року відповідачем було складено розрахунок страхового відшкодування йому збитків, згідно якого сума відшкодування складає 37591,98 грн. В жовтні 2015 року він звернувся з заявою до відповідача з приводу з,ясування причин невиплати страхового відшкодування та отримання копії документів. 21.10.2015 року він отримав відповідь, але станом на день подачі позову до суду відповідач своїх зобов,язань щодо виплати страхового відшкодування не виконав. Позивач вказав, що граничний термін відшкодування страхової виплати сплив 02.12.2013 року ( 90 днів з дати отримання заяви про настання страхового випадку), оскільки з заявою про відшкодування компенсації нанесених йому збитків він звернувся 02.09.2013 року. Вважає що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, а тому має відшкодувати втрати від інфляції за період з 01.01.2015 року по 19.02.2016 року в розмірі 16282 грн.21 коп. Через це позивач просив стягнути з Публічного акціонерного товариства Національної страхової компанії « Оранта» на його користь 53874 грн.19 коп., з яких 37591,98 грн. сума страхового відшкодування та 16282 грн.21 коп. витрат від інфляції. В судовому засіданні 25.03.2016 року представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, зазначених в позові та просив позов задовольнити. В судове засідання 10.06.2016 року не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи в його відсутності. В частині позову про стягнення суми страхового відшкодування відмовився з тих підстав, що відповідач добровільно виплатив під час судового розгляду справи страхове відшкодування позивачу, відмова прийнята судом. Просив стягнути з відповідача втрати від інфляції в сумі 16 282 грн. 21 коп. Представник відповідача в судовому засіданні 25.03.2016 року позов визнав частково, а саме в частині стягнення страхового відшкодування визнав, а в частині стягнення втрат від інфляції не визнав. З цього приводу надав письмові пояснення ( а.с. 38-39), вказавши, що позивач невірно обрахував суму втрат від інфляції, а також вважає, що до спірних правовідносин положення ст. 625 ЦК України не застосовуються. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи в їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03.07.2013 року о 12 годині 10 хвилин по вул. Жовтневій в м. Коростені гр. [PERSON], керуючи транспортним засобом - автомобілем [NUMBER], при здійсненні маневру розворот, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем марки « Сітроен С4» державний номер АМ 6201АМ, під керуванням водія [PERSON] позивача. Внаслідок ДТП автомобіль « Сітроен С4» державний номер АМ 6201АМ отримав механічні пошкодження. ( довідка а.с. 5-6 ). Винним у вчиненні даної ДТП є водій автомобіля [NUMBER] [PERSON], що стверджується постановою Коростенського міськрайонного суду від 08.08.2013 року (копія постанови а.с. 16). Позивач є власником автомобіля «Сітроен С4» державний номер АМ 6201АМ на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( а.с. 14). Відповідачем 10 вересня 2013 року був визначений розмір страхового відшкодування в сумі 37 591 грн. 98 коп. і в ході розгляду справи, а саме 29.04.2016 року вказана сума страхового відшкодування відповідачем виплачена позивачу. Відповідно до п.2 ст. 36 Закону України «Про обов,язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. З наданих сторонами доказів судом встановлено, що заяву про виплату страхового відшкодування позивач подав до відповідача 05.09.2013 року ( а.с. 10). Відповідач визнав вимоги позивача обгрунтованими та 10.09.2013 року зробив розрахунок страхового відшкодування ( а.с. 12). Виплату страхового відшкодування відповідач провів лише 29.04.2016 року. Таким чином, суд вважає, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року в справі № 6-цс 12 зобовязання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобовязанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст.ст. 549-550 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов,язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов,язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заперечення відповідача про те, що до даних правовідносин не застосовуються норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, так як вони виникли в звязку із завданням шкоди, договірні відносини були між НАСК Оранта та [PERSON], Закон України «Про обов,язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умови Полісу не передбачають такого виду компенсації як інфляційні витрати, судом відхиляються, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування - договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себезобовязання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Отже, договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів належить до грошових зобовязань, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Сторонами договору обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобовязаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склались між сторонами у справі на підставі укладеного між [PERSON] та НАСК Оранта договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобовязанням, а тому на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. Через це суд вважає, що позивач має право на отримання витрат від інфляції за період з 01.01.2015 року по 19.02.2016 року. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати в сумі 16 282 грн. 21 коп. згідно з розрахунком, зробленим позивачем ( а.с. 17), так як він зроблений вірно, перевірений судом та відповідає рекомендаціям, викладеним в листі Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.1997 року. Розрахунок, представлений відповідачем щодо розміру інфляційних втрат в сумі 14 172 грн. 14 коп. є невірним, оскільки зменшення інфляційних втрат за попередні місяці у випадку дефляції в наступний період законом не передбачено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved