Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 17.03.2011 року, від якого вони мають доньку [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки між ними систематично виникають сварки, різні непорозуміння, такі відносини негативно впливають його стан здоров»я, все це призвело до того, що між ними зникли почуття, повага, взаєморозуміння, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим та просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги. Відповідач фактично позов визнала, не заперечувала стосовно того, що між ними дійсно відсутнє взаєморозуміння, вказала на те, що строк на примирення не призведе до позитивних наслідків. За п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 17.03.2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, але фактично спільно проживають з 1995 року, мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини, поясненнями сторін. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами по справі відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати шлюб позивач не має, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст..111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В судовому засіданні як позивач, так і відповідач, вказують на те, що строк на примирення їм надавати недоцільно, оскільки це не призведе до збереження їхнього шлюбу. Судом також враховується те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін. Крім того, питання про збереження шлюбу має вирішуватися обома сторонами на паритетних засадах. А тому враховуючи все вищенаведене, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за встановлених судом обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не вбачають можливості поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При реєстрації шлюбу сторони прізвищ не змінювали. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору як потерпілий 2 категорії від наслідків аварії на ЧАЕС, але за згодою сторін суд вважає за можливе суму судового збору -640 грн. на користь держави поділити між ними порівну.

Outcome: approved