Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача 134726 грн. боргу та судові витрати. Позов обґрунтований такими обставинами. Наприкінці березня 2012 року позивач позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 4000 дол. США строком на один рік. У подальшому у квітні 2012 року відповідач додатково позичив у позивача грошові кошти в розмірі 2200 дол. США і зобов'язався повернути їх через рік. Факт отримання коштів у борг підтверджується власноруч підписаними поясненнями відповідача працівникам правоохоронних органів від 07.04.2014 року та протоколом допиту відповідача в якості свідка від 20.05.2013 року. Відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися за захистом свої прав до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судові засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено судом, наприкінці березня 2012 року [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000 дол. США. [PERSON], у свою чергу, зобов'язався повернути суму позики через один рік. У подальшому у квітні 2012 року за попередньою домовленістю [PERSON] додатково передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 2200 дол. США на умовах повернення зазначеної суми грошових коштів через один рік. Факт отримання коштів у борг підтверджується власноруч підписаними поясненнями відповідача прокурору прокуратури Київського району м. Одеси від 07.04.2014 року та протоколом допиту відповідача слідчим СВ Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області в якості свідка від 20.05.2013 року. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, суму позики у обумовлений сторонами строк не повернув. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов'язання із приводу надання позики, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved