Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 12 грудня 2016 року помер її батько [PERSON], який до дня смерті проживав за адресою:с. Усатове, Біляївського району, Одеської області, вул. Гагаріна, 76. Після смерті батька залишилось спадкове майно, яке складалось із житлового будинку та присадибної земельної ділянки, розташованих за вищезазначеною адресою. З метою отримання вищезазначеного майна позивач, як спадкоємиця першої черги, звернулася до Біляївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва, повідомивши, що вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину на присадибну земельну ділянку через те, що батько за життя провів відчуження частини земельної ділянки, при цьому не оформивши на себе залишок земельної ділянки. При цьому нотаріус не відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, так як її батько мав правовстановлюючі документи на нього. Вважає, що маю всі підстави для визнання за собою права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позивач у судове засідання не зявилась, але надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позові наполягала. (а.с. 40). Представник відповідача у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, з позовом погодився в повному обсязі. (а.с. 41). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 грудня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 476390. (а.с. 9). Згідно до свідоцтва про народження, виданого 09 червня 2017 року, актовий запис № 76 та свідоцтва про одруження серії ІІ-АБ № 181345, позивач є дочкою [PERSON]. (а.с. 27-28). [PERSON] до дня смерті проживав за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1014 від 07 червня 2017 року. (а.с. 25). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складалось із житлового будинку та присадибної земельної ділянки, розташованих за вищезазначеною адресою. З метою отримання вищезазначеного майна позивач, звернулася до Біляївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва (лист від 10 січня 2018 року № 105/02-14), повідомивши, що вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину на присадибну земельну ділянку через те, що батько за життя провів відчуження частини земельної ділянки, при цьому не оформивши на себе залишок земельної ділянки. (а.с. 11). Так, підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 308675, виданого Усатівською сільською радою Біляївського району Одеської області 14 липня 2008 року, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,099 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та прибудинкових споруд, та розташована за адресою: с. Усатове, Біляївського району, Одеської області, вул. Гагаріна, № 76. (а.с. 34). 15 грудня 2009 року [PERSON] здійснив відчуження частини земельної ділянки, площею 0,0339 га, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу [PERSON] 15 грудня 2009 року (реєстровий № 1086). (а.с. 35-36). При цьому встановлено, що залишок присадибної земельної ділянки площею 0,0651 га [PERSON] не переоформив на себе у визначений законом спосіб. За таких обставин позивач не має на сьогоднішній день можливості оформити спадщину на вищезазначену земельну ділянку. Згідно до спадкової справи № 344/2017, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] (а.с. 22-37). Згідно ст. 1297 ЦК України, встановлено, що спадкоємець зобовязаний отримати свідоцтво про право на спадщину, якщо в складі спадкового майна є обєкти нерухомості. Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, у тому числі і на підставі прийняття спадщини. Так, відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «[PERSON] Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. При таких обставинах позов є обґрунтованим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved