Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, після неодноразових уточнень позовних вимог (а.с. 42-49, 97-104) просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції 9397,28 грн; проценти на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 853,91 грн.; 3% річних від простроченої суми в розмірі 240,00 грн., суму збитків за вкладом в «Ощадбанк» в розмірі 1676,27 грн.; суму збитків за необґрунтовано збільшену суму позову в позові до Дарницького районного суду м. Києва, яка призвела до збільшення сплати судового збору в розмірі 2077,97 грн.; моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.; застосувати штрафні санкції до відповідача на користь держави, згідно Закону України «Про захист прав споживачів». Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.06.2013 року позивач звернувся до відповідача з проханням надати йому юридичну допомогу в питанні повернення коштів за договором позики. За консультацію позивач заплатив 500 грн., з умовою якщо він підпише договір з відповідачем про надання юридичної допомоги ця сума коштів буде зарахована в загальну суму договору. 04.06.2013 року між сторонами був укладений договір про надання юридичної допомоги та додаток до договору № 04/06, згідно умов якого відповідач бере на себе обов'язки надання комплексних юридичних послуг, а позивач повинен за послуги сплатити 8000,00 грн. Відповідач на виконання умов договору подав позовну заяву до Подільського районного суду м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.06.2013 року позовну заяву повернуто позивачу для звернення до належного суду. Позивач не був ознайомлений з повним текстом позовної заяви та в супереч умовам вищевказаного договору акт про виконання робіт позивачу не надавався. Для подачі позовної заяви за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва позивачу прийшлось позичати кошти на оплату судового збору та 05.07.2013 року [PERSON] відкрив картковий рахунок в ПАТ «Укрсоцбанк». На зауваження позивача про невідповідність складеного позову до вимог чинного законодавства, складання нового позову та з'ясування причин відсутності відомостей про хід справи з Дарницького районного суду м. Києва відповідач не реагував. Позивач подав відповідачу скаргу № 2 з переліком порушень договору та досудову претензію від 25.09.2013 року про порушення умов договору, якими вимагав повернути сплачені [PERSON] кошти. 25.09.2014 року директор відповідача пообіцяла на протязі 10 днів надати письмову відповідь на скаргу та претензію, повернути кошти, однак кошти на момент подачі позову до суду позивачу не повернуті. Такі дії відповідача порушили норми встановлені Законом України «Про захист прав споживачів». Позивач в судовому засіданні обґрунтування позову та позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, при цьому зазначив, що на теперішній час відповідач за місцем реєстрації не знаходиться, на телефонні дзвінки не відповідає. Він захист своїх порушених прав в Дарницькому районному суді м. Києва здійснює особисто, оскільки відповідач від виконання своїх обов'язків по договору самоусунувся, а на оплату послуг по наданню юридичної допомоги іншими юристами на теперішній час в нього відсутні кошти. Діями відповідача йому завдана моральна шкода, оскільки він був позбавлений реалізувати своє право на юридичну допомогу, він вимушений витрачати багато часу для захисту свого порушеного права, що позбавляє його можливості працювати та отримати дохід для належного матеріального утримання свого та своєї матері, яка проживає разом з позивачем. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи вважається повідомлений належним чином, відповідно до положень ч.5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суду не повідомив. У зв'язку з зазначеним суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим постановити заочне рішення відповідно до положень ст.ст. 224-226 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 04.06.2013 року між ТОВ «Міжрегіональна правова компанія», в особі директора Мудрак Т.В. та [PERSON] був укладений договір 04/06 про надання юридичної допомоги (з правом передоручення виконання доручення), згідно умов якого відповідач бере на себе обов'язки надання комплексних юридичних послуг, а позивач робить оплату наданих послуг. ( а. с. 6-8) 04.06.2013 року між сторонами укладено заяву № 1 до договору № 04/06 від 04.06.2013 року, згідно якого позивач здійснює оплату в розмірі 8000,00 грн, а відповідач протягом 5-ти днів зобов'язаний приступити до виконання отриманого доручення, результат робіт оформлюється Актом приймання-передачі виконаних робіт. ( а.с. 9) Копії квитанцій №№ 102 від 04.06.2013 року, 104 від 09.06.2013 року та 104 від 12.06.2013 року, оригінали яких були досліджені в судовому засіданні, свідчать, що позивачем на виконання умов договору сплачено 8000,00 грн. ( а.с.14) Разом з тим, як вбачається з копії ухвали Подільського районного суду м. Києва від 19.06.2013 року, якою позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду (а.с. 10), копії ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.10.2013 року, якою позовну заяву залишено без руху (а.с. 27) та пояснень позивача, що на теперішній час він здійснює захист своїх порушених прав в Дарницькому районному суді м. Києва самостійно, відповідач взяті на себе зобов'язання по зазначеному договору не виконав. Акти виконаних робіт на підтвердження надання юридичної допомоги відповідачем, відповідно до п. 2.4. сторонами не складались та не підписувались. 25.09.2013 року позивач подав скаргу № 2 про невиконання умов договору № 04/06 від 04.06.2013 року та досудову претензію, (а.с. 21-26) які відповідачем були проігноровані. На сьогоднішній день договір між сторонами не розірвано, кошти за невиконані послуги не повернуті. Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно п.п. 1.1 спірного Договору відповідач передав виконання доручення штатним юристам ТОВ «Міжрегіональна правова компанія», при цьому відповідно до положень ст. 902 ЦК України саме відповідач залишається відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Оскільки, під час розгляду справи встановлено, що відповідачем взяті на себе зобов'язання по наданню юридичної допомоги не виконані та не виконуються на теперішній час з невідомих причин, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені права позивача як споживача послуг по наданню юридичної допомоги. Отже, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині розірвання спірного договору та про стягнення з ТОВ «Міжрегіональна правова компанія» на користь [PERSON] 8000,00 грн. збитків завданих неналежним виконанням договору, оскільки вони є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 240,00 грн., оскільки вказані види відповідальності передбачені у разі порушення саме грошового зобов'язання, в той час, як правовідносини, які склалися між сторонами, не містять боргових зобов'язань. Згідно п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Не підлягають задоволенню вимоги і в частині відшкодування упущеної вигоди. Та не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сума збитків за вкладом в ПАТ «Ощадбанк» в розмірі 1676,27 грн. та проценти на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 853,91 грн., як упущена вигода, оскільки позивачем не доведено, що він мав намір здійснити такий вклад та саме у результаті дій відповідача не зміг вчинити певні дії для укладення відповідної угоди з зазначеною банківською установою. При розгляді справи суд прийшов до висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача суми збитків за необґрунтовано збільшену суму позову в позовній заяві поданої в Дарницький районний суд м. Києва, яка призвела до збільшення сплати судового збору в розмірі 2077,97 грн., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми за ухвалою суду. Позивачем доказів, які б свідчили, що йому Дарницьким районним судом м. Києва відмовлено у поверненні суми переплаченого судового збору суду не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою, щодо неї. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. При розгляді справи судом встановлено, що відповідачем порушенням прав позивача як споживача юридичних послуг, завдано [PERSON] моральної шкоди. При визначені розміру завданої шкоди суд враховує глибину та тривалість моральних страждань позивача, порушення звичайного режиму його життя, втратою можливості повноцінного юридичного супроводу захисту своїх порушених прав. Виходячи з засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди становить 5000,00 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] За результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позовних вимог в частині застосування до відповідача штрафних санкцій за порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону накладення на винних осіб у випадках, передбачених законодавством, адміністративних стягнень віднесено до компетенції спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в місті Києві. На підставі викладеного,

Outcome: partial