Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що транспортним засобом, власником якого є [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, його автомобілю завдано шкоди, а тому, на її відшкодування, просить стягнути з [PERSON] та ПрАТ «Київський страховий дім» 75 634 грн. 05 коп. Крім того просить стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., та покласти на відповідачів витрати за проведення автоварознавчого дослідження та судові витрати. Представник позивача в суді пояснив, що з вини водія [PERSON] сталсь дорожньо транспортна пригода, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім». До цього часу шкоду йому так і невідшкодовано. Зазначив, що незаконними діями [PERSON] позивачу завдано моральну шкоду. Просив про задоволення позову. Представник відповідача в суді проти позову заперечила та подала письмові заперечення в яких заначила, що в даному випадку ПрАТ «Київський страховий дім» має відшкодовувати позивачу шкоду завдану в результаті ДТП. Крім того заподіяння моральної шкоди позовачем не доведено. З цих підстав просила в позові до [PERSON] відмовити. Представник ПрАТ «Київський страховий дім», будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, подав письмові заперечення на позовну заяву в яких зазначив, що всупереч вимог ст. 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] про настання ДТП страховика письмово не повідомив, тоді як [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування протягом 1 року з часу ДТП не звернувся. З цих підстав страховик не повинен здійснювати страхове відшкодування, а заподіяна шкода повинна відшкодовуватись завдавачем шкоди. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, 07 червня 2016 року з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль [NUMBER]. Відповідач на той час керував належним йому автомобілем [NUMBER]. Про такі обставини йдеться у постанові цього ж суду від 09 серпня 2016 року, якою відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічні пошкодження, що вбачається з звіту про оцінку колесного тарнспортного засобу № SL 24405, вартість матеріального збитку заподіяного власнику вказаного автомобіля з урахуванням зносу, становить 75 634 грн. 05 коп. 16 травня 2016 року між [PERSON] та ПрАТ «Київський страховий дім» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що видано Поліс №АЕ/8939640. Так, 08 червня 2016 року [PERSON] звернулася до ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою. 15 вересня 2016 року позивач подав заяву до ПрАТ «Київський страховий дім» про прийняття експертизи. Разом з тим, суму страхового відшкодування позивачу страховиком не виплачено у зв'язку з неподанням до ПрАТ «Київський страховий дім» відповідної заяви про виплату стархового відшкодування та неповідомленням [PERSON] страховика згідно ст.. 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно вимог ст. 1187 ЦК України, в разі заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, обов'язок по її відшкодуванню покладається на особу, яка володіє транспортним засобом, використання якого призвело до заподіяння шкоди. Цією особою в даній справі є відповідач. Вирішуючи питання про особу, яка має нести відповідальність за заподіяння матеріальної шкоди позивачу, суд зазначає наступне. Так, до сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Згідно п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закон № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змогу виконати зазначений обов'язок, він має це підтвердити документально. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закон № 1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Згідно п.п.37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закон № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди Згідно правового висновку викладеного в постанові ВСУ України № 6-192цс16 від 29 червня 2016 року, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. У п. 35.1 ст. 35 Закон № 1961-IV встановлено обов'язок особи, яка має право на відшкодування шкоди подавати заяву про страхове відшкодування, а в ст. 33 - зобов'язано учасника ДТП - страхувальника, повідомити страховика про ДТП письмово протягом 3-х днів. Цих умов Закону [PERSON] та [PERSON] не виконали, що позбавило останнього права на відшкодування шкоди за його винні дії. Згідно роз'яснень даних в абз. 3 п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладеного договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно правового висновку викладеного в постанові ВСУ України № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Такою особою в цій заяві є відповідач [PERSON], як власник джерела підвищеної небезпеки, згідно ст. 1187 ЦК України, з вини якої завдано шкоду майну позивача. Розмір шкоди, яка заподіяна позивачу даною дорожньо-транспортною пригодою, ґрунтується на поданих суду розрахунках і сумнівів у суду не викликає. Фактичний розмір заподіяної шкоди позивачеві в силу вимог ст.ст. 22 і 1166 ЦК України становить 75 634 грн. 05 коп. Отже, на підставі викладеного, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути матеріальної шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 75 634 грн. 05 коп. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В суді, стороною позивача не доведено, якої саме моральної шкоди та яких страждань він зазнав у зв'язку з пошкодженням його майна. В цьому зв'язку не доведено підстав для стягнення судом моральної шкоди, оскільки не доведено обставин її заподіяння. Отже підстав для відшкодування моральної шкоди згідно вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України по справі не встановлено, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Беручи до уваги викладене, судом виявлено порушене право позивача, яке підлягає захисту, а позов про це частковому задоволенню. Крім того суду представлено документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат (судового збору) та витрат за проведене експертного дослідження, які слід стягнути з відповідача. Відтак, на відшкодування шкоди заподіяної автомобілю позивача з відповідача [PERSON] слід стягнути 75 634 грн. 05 коп., а також судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 840 грн. 35 коп., та вартість проведення автотоварознавчого дослідження 1400 грн. Підстав для покладення цивільної відповідальності на ПрАТ «Київський страховий дім» судом не встановлено. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, яке підлягає захистові. Беручи до уваги викладене, судом виявлено порушене право позивача, яке підлягає захисту, а позов про це задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial