Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 26.11.2013 р. перебуває у шлюбі із відповідачем; від шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося; основна причина, з якої розпалася сім`я, це різниця характерів, відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя та побут. На даний час кожен з подружжя проживає окремим життям та своїми інтересами, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть. Посилаючись у позові на те, що сім`я розпалася остаточно і відновлена бути не може, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у позові й заявлено відповідну вимогу про розірвання шлюбу. Позивач в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутності та задовольнити позовні вимоги; відповідач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала та просила його задовольнити. Як встановлено судом, 26.11.2013 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво, що підтверджується відповідною копією, наданою позивачем (а.с. 5). Від шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.6). Шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені. Правовідносини виникли між учасниками справи із сімейних відносин (розірвання шлюбу). Суд, дослідивши докази, надані у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачають, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). Таким чином, суд, з`ясував дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (різниця характерів, відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя та побут), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до припинення шлюбних відносин, дійшов до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач в окремо наданій суду заяві повідомила про визнання позову та не клопотала про надання строку для примирення, що вочевидь свідчить про відсутність вільної згоди жінки і чоловіка на шлюб, тому збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved