Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 05.12.2019 року обґрунтовуючи тим, що [INFO] помер [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Другою рівненською державною нотаріальною конторою Рівненської області заведено спадкову справу №200/2013, згідно якої спадкоємцем другої черги за законом став рідний брат спадкодавця - [PERSON] , який прийняв спадщину 24.07.2013 року , заявою зареєстрованою у книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №498 від 24.07.2013 року. По обумовленій спадковій справі державним нотаріусом Другої рівненської державної нотаріальної контори Ревою Л.Л. 13.12.2013 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я відповідача із урахуванням 1/2 частки у спадщині від якої відмовився ще один брат спадкодавця - [PERSON] . Він, [PERSON] , про смерть спадкодавця, який був його батьком, дізнався лише в серпні 2019 року. До цього часу жодними відомостями про життя спадкодавця він не володів. Оскільки після розірвання шлюбу із його матір`ю, 21.04.1995 року , спадкодавець покинув сім`ю та виїхав проживати у м. Рівне до своїх батьків. Після цього жодних зв`язків не підтримувалося, спілкування не здійснювалося. Дізнавшись про смерть батька він відразу звернувся до Другої рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області із заявою про прийняття спадщини, а саме: земельної ділянки, що знаходиться в межах Іванівської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області, кадастровий номер - 3220481600:01:003:0026, площею 3,7955 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 22.03.2005 року серії ЯА №224822, виданого рішенням Білоцерківської районної державної адміністрації №3 від 10.01.2005 року. Указана земельна ділянка до складу спадщини не увійшла, тим самим залишаючись наразі не прийнятою жодним із спадкоємців. 27.08.2019 року Другою рівненською державною нотаріальною конторою Рівненської області йому надана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії із посиланням на те, що він пропустив передбаченим законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Однак, строк для звернення до органів нотаріату пропущений ним з поважних та об`єктивних причин, що не залежали від його волі та не могли бути ним контрольовані. Таким чином, він вважає причини унаслідок яких він несвоєчасно звернувся до Другої рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області із заявою про прийняття спадщини, поважними та такими, які об`єктивно унеможливлювали, в строк передбачений законом, реалізувати своє право на отримання спадщини. Він мав надію, що у встановлений законом спосіб та строк, буде повідомлений про смерть спадкодавця з метою реалізації свого права, як спадкоємця першої черги, на оформлення спадщини. Тому, просив захистити своє «законне очікування» на отримання ним земельної ділянки. На яку він має право за законом, і яку він не оформив з підстав, що не залежали від його волі, просив надати йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, а саме: земельної ділянки, що знаходиться в межах Іванівської сільської ради (Старостинський округ №2), Білоцерківського району, Київської області, кадастровий номер - 3220481600:01:003:0026, площею 3,7955 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, до Другої рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області після смерті [PERSON] впродовж двох місяців після набрання рішення законної сили. 14.01.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, 02.04.2020 року закрито підготовче провадження по справі. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що він з поважних причин пропустив строк звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки він не знав, що його батько помер, адже його батьки були розлучені. В 2018 році він дізнався про смерть батька коли йому потрібно було продовжити договір оренди землі, тому він зателефонував в м. Рівне до відповідача і попросив знайти батька і через деякий час останній прислав йому свідоцтво про смерть, після чого він звернувся в нотаріальну контору. Землю у спадок ніхто не приймав, відповідач сказав йому, що займатися нею не буде. Батьки проживали в [ADDRESS] , в 1995 році вони розлучилися, тоді йому було 9 років, після чого батько поїхав проживати в м. Рівне. З 1995 року по 1998 рік він з батьком спілкувався, останній приїздив в с. Іванівка де отримував орендну плату за землю, потім зв`язок обірвався. Він в м. Рівне до батька не їздив, так як останній не жив за місцем прописки, а жив не відомо де. Брати батька знали про його існування, але не повідомили нотаріуса про спадкоємця першої черги. Оригінал Державного акту на землю в 2001 році йому дав батько. З 1998 року батько не приїздив, а мати отримувала кошти за землю по дорученню він нього 4 роки. Договір оренди землі закінчився в 2012 році, але з батьком він не спілкувався, намагався зв`язатися з його родичами, але не знайшов його. Нотаріус про нього нічого не знала, так як її ніхто не повідомив про існування інших спадкоємців. Тому просив позов задовольнити та надати йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, а саме земельної ділянки, що знаходиться в межах Іванівської сільської ради (Старостинський округ №2), Білоцерківського району, Київської області, кадастровий номер - 3220481600:01:003:0026, площею 3,7955 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, до Другої рівненською державною нотаріальною конторою Рівненської області після смерті [PERSON] впродовж двох місяців після набрання рішення законної сили. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив до суду не подав. Третя особа, Друга рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області, в судове засідання свого представника не направила, до суду подала лист, в якому просила слухати справу без участі представника нотаріальної контори та ухвалити рішення на розгляд суду. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , після смерті якого відкрилась спадщина, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.12-13). Як вбачається з копії паспорта (а.с.6), позивач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.10), позивач - [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.9), 21.04.1995 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . З довідки Узинськоїміської ради Білоцерківського району Київської області Старостинського округу №2 від 13.09.2019 року (а.с.7), вбачається, що в с. Іванівка Білоцерківського району Київської області проживають спадкоємці померлого [PERSON] : син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . З останнього місця проживання померлого запит щодо спадкоємців не надходив. Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА №224822 (а.с.8) [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка, що розташована на території Іванівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер - 3220481600:01:003:0026, площею 3,7955 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Встановлено, що позивач дізнався про смерть батька у 2018 році, а до нотаріуса із заявою звернувся 27.08.2019 року та отримав постанову державного нотаріуса Другої рівненської державної нотаріальної контори Костюкової О.О. (а.с.14), з якої вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що розташована на території Іванівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер - 3220481600:01:003:0026, площею 3,7955 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з пропущенням строків для прийняття спадщини. Також, з матеріалів справи (а.с.32-46), вбачається, що 24.07.2013 року в Другій рівненській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу за №200/2013 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до поданої заяви спадщину прийняв [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , [INFO] , відмовився від прийняття спадщини на користь брата померлого [PERSON] . Як вбачається з Витягу «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно» (а.с.44 на звороті), житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить по 1/3 частки в спільній приватній власності на підставі свідоцтва про право власності /наказ №115/ 07.04.2010/ Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Даний факт також підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 07.04.2010 року (а.с.45). 13.12.2013 року державним нотаріусом Другої рівненської державної нотаріальної контори Ревою Л.Л. видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.45 на звороті), з якого вбачається, що спадкоємцем [PERSON] , 1962 року народження, який помер [INFO] , є його брат [PERSON] , [INFO] , в тому числі з урахуванням 1/2 частки у спадщині, від якої відмовився брат померлого [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: 1/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , що належать на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міськради 07.04.2010р. (наказ №115), зареєстрованого в Рівненському МБТІ в реєстраційній книзі під №259-31-73031 від 12.04.2010р. Спадкова справа №200/2013. Зареєстровано в реєстрі за №1-810. Даний факт також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.46). Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положення статті 1269 ЦК України зобов`язують спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, позивач в підтвердження вимог посилається на те, що він з поважних причин пропустив строк звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про смерть батька, адже його батьки були розлучені та проживали в різних містах. Лише у 2018 році він дізнався про смерть батька, коли потрібно було продовжити договір оренди землі, тому він зателефонував в м. Рівне до відповідача і попросив знайти батька і через деякий час отримавши свідоцтво про смерть звернувся в нотаріальну контору. Нотаріус про нього нічого не знала, так як, її ніхто не повідомив про існування інших спадкоємців. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Відповідно до підпункту 1.2. пункту 1, підпунктів 2.2, 2.3 пункту 2, підпункту 3.1. пункту 3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Однак, до суду не надано доказів того, що нотаріусу було відомо про існування спадкоємця - [PERSON] , позивача у справі, тому відсутні підстави вважати дії нотаріуса неправомірними. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, у постановах Верховного Суду від 12.02.2018 року у справі № 712/656/15-ц та від 06.06.2018 року у справі № 592/9058/17-ц. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивач в підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали йому подати заяву про прийняття спадщини у визначений законодавством строк, а зазначені ним причини не визнаються судом поважними. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed