Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що працює у ЛМКП «Львівтеплоеперго» на посаді електрослюсаря з обслуговування автоматики і засобів вимірювань електростанції Служби вимірювань, наладки і випробувань ТЕЦ-1 ЛМКП «Львівтеплоенерго», має 4 розряд. Починаючи з липня 2010 року по теперішній час відповідач здійснював розрахунок заробітної плати з порушенням норм чинного законодавства, що призвело до суттєвого заниження розміру його заробітної плати. Так, заробітна плата йому нараховувалася, виходячи із розміру посадового окладу, згідно з діючими па підприємстві штатними розписами, що затверджені Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради. Однак, при цьому ввідповідач не дотримувався умов Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки; Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки; Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки; Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2010-2011 роки; Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднання роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2012-2014 роки, згідно з якими мінімальна тарифна ставка робітника І розряду встановлюється у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом, а також, застосовується коефіцієнт співвідношень тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленої галузевою угодою мінімальною тарифною ставкою робітника І розряду (групи кваліфікації), який становив в період з липня 2010 року по квітень 2012 року 2,17, а з травня 2012 року по грудень 2014 року - 1,61 та 1,35. Натомість, відповідачем самостійно встановлювався розмір мінімальної тарифної ставки робітника І розряду з суттєвим заниженням розміру мінімальної заробітної плати. Так, наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 21.07.2010 року № 186 встановлено розмір мінімальної тарифної ставки робітника І розряду з 01.07.2010 року в розмірі 892,80 грн., наказом від 23.04.2012 року № 150 - 1 042,80 грн., наказом від 29.04.2013 року № 170 - 1 106,40 грн., тобто без застосування коефіцієнтів співвідношень 2,17, 1,62 та 1,35. Загальна сума ненарахованої позивачу у зв'язку з вказаними порушеннями заробітної плати становить 31 857,83 грн. Крім того, розмір інфляційних втрат на суму ненарахованої заробітної плати становить 7 520,14 грн. З урахуванням наведеного, позивач просив суд визнати незаконними та скасувати накази ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 21.07.2010 року № 186, від 23.04.2010 року № 150, від 29.04.2013 року № 170; стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість з невиплаченої заробітної плати та інфляційні втрати в розмірі 39 377,97 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 2 450,00 грн. В подальшому позивач збільшив свої вимоги та згідно з заявою від 16.03.2015 року вказував, що йому стало відомо про існування наказів ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 30.04.2014 року № 176 та від 27.06.2014 року № 264, якими встановлено з 01.05.2014 року мінімальну тарифну ставку робітника І розряду в розмірі 1 152,00 грн., а з 01.07.2014 року 1 204,80 грн., що менше розміру мінімальної заробітної плати, яка з 01.01.2014 року згідно з Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» становить 1218,00 грн. також, зазначав, що враховуючи факт порушення відповідачем законодавства про оплату праці, внаслідок чого заробітна плата нараховувалася в неналежному розмірі та виплачувалася з порушення законодавства, триваючого характеру порушення та необхідності судового захисту своїх прав, йому було завдано моральної шкоди, розмір якої позивач оцінює у розмірі 10 000,00 грн. з урахуванням вказаного, позивач просив суд визнати дії директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» Пакіжа С.П. незаконними, такими, що порушують законодавство про оплату праці, внаслідок яких заробітна плата нараховувалася та виплачувалася з порушенням законодавства про оплату праці; визнати дії ЛМКП «Львівтеплоенерго» незаконними, такими, що порушують законодавство про оплату праці, внаслідок чого заробітна плата нараховувалася та виплачувалася з порушенням законодавства про оплату праці; визнати незаконними та скасувати накази ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 21.07.2010 року № 186, від 23.04.2012 року № 150, від 29.04.2013 року № 170, від 30.04.2014 року № 176, від 27.06.2014 року № 264; стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість з невиплаченої заробітної плати та інфляційні втрати в розмірі 39 377,97 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 2 450,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у заявах, просив вимоги задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснив, що строк звернення до суду в частині вимог про визнання наказів незаконними та їх скасування не було пропущено. Позивач не був ознайомлений з оскаржуваними наказами. Про їх існування та зміст йому було невідомо. Сам факт існування оскаржуваних наказів позивачу став відомий лише з моменту одержання копії відповіді Державної фінансової інспекції у Львівській області від 02.06.2014 року № 06-16/3740. Про існування наказів від 30.04.2014 року № 176 та від 27.06.2014 року № 264 позивачу стало відомо лише з окремої ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 26.02.2015 року № 462/7060/14-ц, розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Вказував, що у даній ситуації має місце не просто порушення трудових прав позивача, а порушення права на оплату праці в розмірі, встановленому чинним законодавством, а у таких спорах позовна давність відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України та рішення Конституційного суду України від 15.10.2013 року № 8- рп/2013 не застосовується. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав. Зазначав, що оскаржувані накази підприємства про зміни в оплаті праці працівників (її піднятгя) належать до правових актів локального характеру, котрі містять норми права, які регулюють конкретні правовідносини, є обов'язковими до застосування на підприємстві і видаються директором підприємства за погодженням з первинною профспілковою організацією. На виконання даних наказів відділом організації праці і заробітної плати ЛМКП «Львівтеплоенерго» формується тарифна сітка (схема посадових окладів) на основі тарифної ставки робітника І розряду, з урахуванням міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок за видами робіт та кваліфікаційних коефіцієнтів; розробляється штатний розклад із врахуванням нової схеми посадових окладів (тарифної сітки) та подається на погодження в Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради; нараховується та виплачується заробітна плата в терміни, встановлені наказом, у відповідності до затвердженого штатного розкладу. Доведення до відома працівників змісту наказів здійснюється шляхом безпосереднього повідомлення керівниками структурних підрозділів (начальниками відділів, служб, лабораторій, цехів тощо) своїм підлеглим про їх прийняття та механізм впровадження в дію, а також шляхом розміщення примірників наказів на дошках оголошень. На виконання вимог ст. 30 Закону України «Про оплату праці при кожній виплаті заробітної плати підприємство повідомляє працівників, шляхом видачі розрахункових листків, про наступні дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Зазначав, що позивач був ознайомлений з наказами про зміни в оплаті праці працівників у вказаний вище спосіб, проте не оскаржив їх у встановлений законом тримісячний строк. Строк на їх оскарження позивачем пропущено, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог та скасування даних наказів за пропуском строку звернення до суду. Оскільки вимоги про стягнення заробітної плати є похідними, та у зв'язку з необґрунтованістю вимог про скасування наказів та чинністю цих наказів, котрими встановлювався розмір заробітної плати, такі вимоги також є безпідставними. Крім того, зазначав, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є суб'єктом природних монополій у сфері теплопостачання та його включено до відповідного галузевого реєстру, підприємство отримує дохід за надані споживачам послуги, тарифи на які встановлюються в порядку, чітко передбаченому законодавством. Однією із складових тарифу е витрати на оплату праці. Заробітна плата за спірний період, що закладається в тарифи на теплову енергію для ЛМКП «Львівтеплоенерго», обчислювалася на підставі постанови Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг від 01.09.2011 року № 2 «Про затвердження механізму визначення фонду оплати праці для ліцензіатів з централізованого водопостачання та водовідведення, виробництва теплової енергії...» та постанови Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг від 18.05.2012 року № 181 «Про затвердження Механізму визначення витрат на оплату праці, які враховуються у тарифах на виробництво теплової енергії (крім виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, централізоване водопостачання та водовідведення». Механізм передбачає приведення середньої (середньозваженої) заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника ліцензіатів з централізованого водопостачання та водовідведення, виробництва теплової енергії, для ліцензіатів, на території діяльності яких (Автономна Республіка Крим, області, міста Київ та Севастополь) рівень середньої заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника, зайнятого у промисловості, більший ніж рівень середньої заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника, зайнятого у промисловості України, до рівня середньої заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника, зайнятого у промисловості на території діяльності цього ліцензіата. Фонд оплати праці підприємства, що охоплюється діючими тарифами та фінансовий стан підприємства не дозволяє провести перерахунок заробітної плати у встановлених територіальною угодою розмірах. Але розмір посадових окладів та тарифних ставок всіх категорій працівників не є меншим розмірів мінімальних заробітних плат, передбачених Законами України «Про державний бюджет», а середня заробітна плата працівників підприємства відповідає рівню середньої заробітної плати у Львівській області. Просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює у ЛМКП «Львівтеплоенерго» на посаді електрослюсаря з обслуговування автоматики і засобів вимірювань електростанції Служби вимірювань, наладки і випробувань ТЕЦ-1 ЛМКП «Львівтеплоенерго». Відповідно до ст. 96 КЗпП України Основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Згідно зі ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» визначено, що тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Відповідно до п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника I розряду - у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Згідно з Тарифною частиною Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2010-2011 роки встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді мж Міністерством ЖКГ України та ЦК профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки. Додатком № 1 до Тарифною частиною Регіональної угоди на 2010-2011 роки встановлено коефіцієнт співвідношень тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду (групи кваліфікації). Для працівників, зайнятих на роботах по експлуатації устаткування ТЕЦ, даний коефіцієнт становить 1,62. З матеріалів справи вбачається, що колективним договором ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки встановлено місячні і годинні тарифні ставки робітників, зайнятих на експлуатації устаткування ТЕЦ-1, теплоцентралі «Північна», теплоцентралі «Південна», РМТМ. Позивач [PERSON] працює електрослюсарем з обслуговування автоматики і засобів вимірювань електростанції, йому присвоєно 4 розряд (групу кваліфікації) та для нього коефіцієнт співвідношень згідно з колективним договором ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки становить 2,17. Згідно з Тарифною частиною Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднання роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2012-2014 роки встановлено, що оплата праці працівників підприємств житлово-комунального господарства області здійснюється із застосуванням вимог Тарифної частини. Встановлено мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді між Міністерством ЖКГ України та ЦК профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України. Додатком № 1 до Тарифної частини Територіальної угоди на 2012-2014 роки встановлено коефіцієнт співвідношення мінімальної тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду для працівників, зайнятих на роботах по експлуатації устаткування ТЕЦ в розмірі 1,62. Також, даним додатком визначено формулу розрахунку місячної тарифної ставки робітника I-розряду за підгалузями та видами робіт: мінімальна з/плата Х 1,2 Х коефіцієнт співвідношення по підгалузях та за видами робіт. Додатком № 1 до Тарифної частини Територіальної угоди на 2012-2014 роки встановлено єдину сітку міжрозрядних тарифних коефіцієнтів по підгалузях житлово-комунального господарства, згідно з якою наведений коефіцієнт для працівників 4 розряду становить 1,35. Згідно з п. 16,2 колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки розміри тарифних ставок і схеми посадових окладів працівників встановлюються з урахуванням мінімальних гарантій, визначених галузевою (регіональною) угодою. З матеріалів справи вбачається, що наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 21.07.2010 року № 186 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.07.2010 року в розмірі 892,80 грн. Наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 23.04.2012 року № 150 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2012 року в розмірі 1 042,80 грн. Наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 29.04.2013 року № 170 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2013 року в розмірі 1 106,40 грн. Таким чином, мінімальна тарифна ставка робітника І розряду для обрахунку заробітної плати позивача визначалась відповідачами у розмірі 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом, без застосування коефіцієнту співвідношення мінімальної тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду для працівників 2,17, 1,62 та міжрозрядного тарифного коефіцієнту по підгалузях житлово-комунального господарства 1,35. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено на 2014 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1 218,00 грн. Наказами ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 30.04.2014 року № 176 та від 27.06.2014 року № 264 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2014 року в розмірі 1 152,00 грн., а з 01.07.2014 року в розмірі 1 204,80 грн., що менше розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік». За наведених обставин, суд приходить до переконання про порушення відповідачами трудових прав позивача, зокрема на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством. Наведене підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, копією постанови Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2013 року № 462/7893/13, якою відповідача Пакіжа С.П. було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 41 КУпАП, та встановлено факт порушення відповідачем законодавства про працю, а саме Генеральної галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2013 роки, ст. 96, 97 КЗпП України та ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці». 12.12.2013 року Територіальної державною інспекцією з питань праці у Львівській області було проведено повторну перевірку, за результатами якої встановлено невиконання припису. Відносно директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» Пакіжа С.П. складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 188-6 КУпАП та винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 1003 грн. Зазначений штраф був сплачений у 10-дений строк. 26.02.2015 року Залізничним районним судом м. Львова було постановлено окрему ухвалу у справі № 462/7060/14-ц, якою встановлено, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не дотримується умов колективного договору, а саме п. 16.1 Колективного договору на 2012-2013 роки та п. 1.1.3 Галузевої угоди ... на 2010-2011 роки та п. 2 Територіальної угоди на 2012-2014 роки, згідно з якими мінімальна тарифна ставка робітника І розряду встановлюється у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімально заробітної плати, встановленої законом. Так, наказами ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 30.04.2014 року № 176 та 27.06.2014 року № 264 «Про зміну в оплаті праці працівників» встановлено, що 01.05.2014 року мінімальна тарифна ставка робітника І розряду становить 1 152,00 грн., а з 01.07.2014 року 1 204,8 грн., що менше розміру мінімальної заробітної плати, яка з 01.01.2014 року згідно з Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» становить 1 218,00 грн. Вищевказане свідчить про те, що адміністрація ЛМКП «Львівтеплоенерго» не дотримується умов колективного договору в частині оплати праці працівників підприємства, що призводить до грубого порушення трудових прав останніх. Разом з тим, ч. 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. В п. 4 Постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Судом встановлено, що працівників ЛМКП «Львівтеплоенерго», в т.ч. позивача [PERSON], було ознайомлено зі змістом оскаржуваних наказів шляхом безпосереднього повідомлення керівниками структурних підрозділів (начальниками відділів, служб, лабораторій, цехів, тощо) своїм підлеглим про їх прийняття та механізм впровадження в дію, а також шляхом розміщення примірників наказів на дошках оголошень. Згідно з актом про доведення до відома працівників ТЕЦ-1 наказу «Про зміни в оплаті праці працівників згідно росту мінімальної заробітної плати» від 21.07.2010 року № 186 на виконання п.п. 3, 4 даного наказу впродовж липня 2010 року усім працівникам ТЕЦ-1 було оголошено про збільшення з 01.07.2010 року заробітної плати у зв'язку з видачею наказу від 21.07.2010 року № 186 та збільшенням мінімальної тарифної ставки працівника І розряду, примірник наказу вивішено на дошці оголошень для загального ознайомлення. Відповідно до акту про доведення до відома працівників ТЕЦ-1 наказу «Про зміни в оплаті праці працівників» від 23.04.2012 року № 150 на виконання п.п. 4, 5 даного наказу впродовж квітня-травня 2012 року усім працівникам ТЕЦ-1 було оголошено про збільшення з 01.05.2012 року заробітної плати у зв'язку з видачею наказу від 23.04.2012 року № 150 та збільшенням мінімальної тарифної ставки працівника І розряду, примірник наказу вивішено на дошці оголошень для загального ознайомлення. У відповідності до акту про доведення до відома працівників ТЕЦ-1 наказу «Про зміни в оплаті праці» від 29.04.2013 року № 170 на виконання п.п. 3, 4 даного наказу впродовж 29.04-08.05.2013 року усім працівникам ТЕЦ-1 було оголошено про збільшення з 01.05.2013 року заробітної плати у зв'язку з видачею наказу від 29.04.2013 року № 170 та збільшенням мінімальної тарифної ставки працівника І розряду, примірник наказу вивішено на дошці оголошень для загального ознайомлення. Згідно з актом про доведення до відома працівників ТЕЦ-1 наказу «Про зміни в оплаті праці» від 30.04.2014 року № 176 на виконання п.п. 3, 4 даного наказу впродовж травня 2014 року усім працівникам ТЕЦ-1 було оголошено про збільшення з 01.05.2014 року заробітної плати, зокрема мінімальної тарифної ставки працівника І розряду, у зв'язку з видачею наказу від 30.04.2014 року № 176 та примірник наказу вивішено на дошці оголошень для загального ознайомлення. Відповідно до акту про доведення до відома працівників ТЕЦ-1 наказу «Про зміни в оплаті праці» від 27.06.2014 року № 264 на виконання п.п. 3, 4 даного наказу впродовж липня 2014 року усім працівникам ТЕЦ-1 було оголошено про збільшення з 01.07.2014 року заробітної плати, зокрема мінімальної тарифної ставки працівника І розряду, у зв'язку з видачею наказу від 30.04.2014 року № 176 та примірник наказу вивішено на дошці оголошень для загального ознайомлення. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачу про існування оскаржуваних наказів та порушення його прав стало відомо з часу їх прийняття відповідачами. Крім того, суд враховує, що на виконання вимог ст. 30 Закону України «Про оплату праці при кожній виплаті заробітної плати ЛМКП «Львівтеплоенерго» повідомляло позивача, шляхом видачі розрахункових листків копії яких наявні в матеріалах справи, про наступні дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. В судовому засіданні позивач ствердив суду, що дізнався про порушення своїх прав в грудні 2013 року - січні 2014 року від Голови профспілкової організації ТЕЦ-1 у зв'язку з наданням контролюючими органами відповідей на запити останньої. Вказане свідчить про безпідставність тверджень представника позивача стосовно того, що про існування оскаржуваних наказів позивач дізнався з відповіді на адвокатський запит в кінці 2014 року та з окремої ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 26.02.2015 року № 462/7060/14-ц. За наведених обставин, враховуючи дату звернення до суду з вказаним позовом, позивачем пропущено визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору в частині вимог про визнання незаконними дій відповідачів та скасування оскаржуваних наказів. Про поновлення вказаного строку позивач та його представник перед судом не клопотали, поважних причин пропуску строку суду не навели. Не були такі причини встановлені і судом в ході розгляду справи. При цьому, суд вважає необґрунтованими посилання представника позивача в частині вказаних вимог на ч. 2 ст. 233 КЗпП України та рішення Конституційного суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України визначено право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці без обмеження будь-яким строком. Конституційний суд України в рішенні від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Тобто, обмеження щодо строку звернення працівника з позовом до суду не застосовуються виключно випадку пред'явлення вимог про стягнення виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством. Вимоги ж позивача про визнання незаконними дій відповідачів при визначенні розміру заробітної плати; визнання незаконними та скасування наказів ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 21.07.2010 року № 186, від 23.04.2012 року № 150, від 29.04.2013 року № 170, від 30.04.2014 року № 176, від 27.06.2014 року № 264 не є вимогами про стягнення належних працівнику виплат, відповідно, до них застосовуються обмеження строку звернення до суду, визначені ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Оскільки судом встановлено, що діями відповідачів та оскаржуваними наказами право позивача порушено, але відсутні підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду, у задоволенні вимог позивача про визнання незаконними дій відповідачів при визначенні розміру заробітної плати, визнання незаконними та скасування наказів необхідно відмовити за пропуском строку звернення до суду. Враховуючи, що вирішення вимог про стягнення ненарахованої заробітної плати, суми індексації та моральної шкоди, яка заподіяна позивачу у зв'язку з винесенням оскаржуваних наказів, залежить від вирішення вимоги про скасування наказів, у задоволенні яких судом відмовлено за пропуском строку, вони є похідними від основної вимоги, суд приходить до переконання про недоведеність тверджень позивача стосовно невірного обрахунку відповідачами розміру його заробітної плати та необхідність відмови у їх задоволенні за необґрунтованістю. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed