Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання незаконним розголошення відомостей, що становлять комерційну таємницю, відшкодування матеріальної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 01 квітня 2011 року наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент\~Груп» № 11-К прийнято [PERSON] на посаду покоївки з 01 квітня 2011 року. 01 липня 2011 року наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент\~Груп» № 21-К [PERSON] переведено на посаду фахівця з готельного обслуговування з 01 липня 2011 року з окладом згідно штатного розпису. 01 грудня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс менеджмент груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Асмуд» укладено договір № 001/15 про надання послуг по аутсорсингу персоналу. 01 січня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс менеджмент груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Асмуд» укладено договір на виконання робіт з комплексного прибирання приміщень № 01-01/2015. 16 січня 2015 року наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент\~Груп» № АГ-1 з метою підвищення рівня надання послуг та розширення знань фахівця готельного обслуговування [PERSON] направлено на проходження бізнес-тренінгу «Управлінський коктейль» до сертифікованого тренера [PERSON] (а.с. 43), з якою позивачем укладено договір про надання послуг з проведення бізнес-тренінгу № 160115 від 16 січня 2015 року. 26 лютого 2015 року відповідачем підписано зобов'язання про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент груп» на період трудових відносин з товариством (його правонаступником) та протягом 5 (п'яти) років після їх закінчення. 26 грудня 2016 року відповідачем подано до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент груп» заяву про звільнення її із займаної посади, фахівця з готельного обслуговування з 30 січня 2017 року, за згодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. 27 січня 2015 року наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент\~Груп» № 1-К звільнено з 30 січня 2017 року [PERSON] - фахівця з готельного обслуговування Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент груп» за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Після звільнення відповідач влаштувалася на нову роботу та під час спілкування з працівниками позивача повідомила, що завдяки здобутим знанням та навичкам за час роботи у позивача нею запроваджується у діяльності нового роботодавця аналогічних напрямок діяльності, що здійснюється позивачем та наполегливо просила перейти працювати до неї. У зв'язку з чим просить визнати незаконним розголошенням відомостей, що становлять комерційну таємницю, стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 405 122,50 грн. та витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 05 листопада 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 13 лютого 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник відповідача [PERSON] позов не визнав. Підтримав відзив до позову, в якому зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів володіння та розголошення відповідачем відомостей, що становлять комерційну таємницю. Свідок [PERSON] відповідач є колишнім працвником товариства. Пропонувала їй роботу на новому підприємстві та розповідала, що запроваджує Методику роботи, яка була розроблена в товаристві. Свідок [PERSON] дала аналогічні пояснення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 01 квітня 2011 року наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент Груп» № 11-К прийнято [PERSON] на посаду покоївки з 01 квітня 2011 року (а.с. 13). 01 липня 2011 року наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент Груп» № 21-К [PERSON] переведено на посаду фахівця з готельного обслуговування з 01 липня 2011 року з окладом згідно штатного розпису (а.с. 14). 01 грудня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс менеджмент груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Асмуд» укладено договір № 001/15 про надання послуг по аутсорсингу персоналу (а.с. 20-24). 01 січня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс менеджмент груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Асмуд» укладено договір на виконання робіт з комплексного прибирання приміщень № 01-01/2015 (а.с. 25-42). 16 січня 2015 року наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент Груп» № АГ-1 з метою підвищення рівня надання послуг та розширення знань фахівця готельного обслуговування [PERSON] направлено на проходження бізнес-тренінгу «Управлінський коктейль» до сертифікованого тренера [PERSON] (а.с. 43), з якою позивачем укладено договір про надання послуг з проведення бізнес-тренінгу № 160115 від 16 січня 2015 року (а.с. 44-48). 26 лютого 2015 року відповідачем підписано зобов'язання про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент груп» на період трудових відносин з товариством (його правонаступником) та протягом 5 (п'яти) років після їх закінчення (а.с. 51-55). 26 грудня 2016 року відповідачем подано до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент груп» заяву про звільнення її із займаної посади, фахівця з готельного обслуговування з 30 січня 2017 року, за згодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.56). 27 січня 2015 року наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент Груп» № 1-К звільнено з 30 січня 2017 року [PERSON] фахівця з готельного обслуговування Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент груп» за згодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.57). 29 вересня 2017 року відповідач зареєструвала шлюб з [PERSON], в результаті чого змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.86). Позивач просить визнати незаконним розголошенням відомостей, що становлять комерційну таємницю, стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 405 122,50 грн. На підтвердження позовних вимог позивач надав суду пояснювальну записку [PERSON] від 06 вересня 2017 року (а.с. 58) та пояснювальну записку [PERSON] (а.с. 59). Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання договору про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації. Предметом доказування є встановлення переліку відомостей, які складають комерційну таємницю товариства, та розголошення відповідачем цих відомостей, з пертеліком яких вона була ознайомлена. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача [PERSON] скористався своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів володіння та розголошення відповідачем відомостей, що становлять комерційну таємницю. Крім того, відсутні правові підстави для відшкодування матеріальної шкоди, у зв'язку з відсутністю причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою. Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно ст. 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв'язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію (ч. 1 ст. 505 ЦК України). Комерційною таємницею можуть бути відомості технічного, організаційного, комерційного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, які відповідно до закону не можуть бути віднесені до комерційної таємниці (ч. 2 ст. 505 ЦК України). Згідно ст. 17 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» розголошенням комерційної таємниці є ознайомлення іншої особи без дозволу особи, уповноваженої на те, з відомостями, що відповідно до законодавства України становлять комерційну таємницю, особою, якій ці відомості були довірені або стали відомі у зв'язку з виконанням відповідних обов'язків, якщо це завдало чи могло завдати шкоди суб'єкту господарювання. Згідно ст. 17 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» неправомірним використанням комерційної таємниці є впровадження у виробництво або врахування під час планування чи здійснення господарської діяльності без дозволу уповноваженої на те особи відомостей, що становлять відповідно до законодавства України комерційну таємницю. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв'язку із наявністю вини іншої особи або у зв'язку із дією об'єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Судом встановлено, що відповідач перебувала у трудових відносинах з позивачем. 26 лютого 2015 року відповідачем підписано зобов'язання про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент груп» на період трудових відносин з товариством (його правонаступником) та протягом 5 (п'яти) років після їх закінчення. Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів розголошення відповідачем відомостей, що становлять комерційну таємницю, а також доказів спричинення відповідачем матеріальної шкоди, чим не виконав вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За встановлених обставин позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Менеджмент Груп» до [PERSON] про визнання незаконним розголошення відомостей, що становлять комерційну таємницю, відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed