Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], про стягнення заборгованості, в обґрунтування якої зазначив, що 05.12.2006 року за кредитним договором без номера [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - липень 2016 року. Зобов'язання за вказаним кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 30.06.2017 в розмірі 69668,08 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3936,68 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 58587,68 грн., заборгованості за пенею та комісією 3350,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 3293,72 грн. Просить стягнути вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 07 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд на 13.12.2017 року. 13 грудня 2017 року у зв'язку з неявкою сторін судовий розгляд справи відкладено на 10.01.2018 року. Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено ч.1п.9 Розділу ХІІІ Перехідні Положення ЦПК України. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що знаходить підтвердження в матеріалах справи. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку із зазначеним, 10.01.2018 року судом постановлена ухвала про розгляд справи у заочному порядку. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. 05 грудня 2006 року, Закрите Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на залишок заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - липень 2016 року. Даний договір без номера від 05.12.2006 року був укладений на підставі заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг (а.с.8,9-15). Згідно п.п.3.2,3.3 Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього Договору є прямою та безумовною згодою Держателя відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком (а.с.10). Позивачем неодноразово було збільшено та знижено кредитний ліміт клієнта [PERSON].(а.с.28). За кредитним договором без номера від 05.12.2006 року станом на 30.06.2017 у [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 69668,08 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3936,68 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 58587,68 грн., заборгованості за пенею та комісією 3350,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 3293,72 грн. (а.с. 4-7). Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У частині 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Встановлений законом розмір неустойки може бути збільшений у договорі (ч. 2 ст. 551 ЦК України). У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (ч. 3 ст. 551 ЦК України). Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, якщо її розмір значно перевищує розмір збитків. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1120цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. При цьому, встановивши, що розмір пені значно перевищує розмір основного боргового зобов'язання за кредитним договором, а також те, що у разі стягнення заборгованості у визначеному банком розмірі, в тому числі і пені, призведе до порушення прав [PERSON], тому суд приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 551 ЦК України. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише пеню та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення штрафу. На підставі наведеного, виходячи із принципів об'єктивності, реальності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 65874,36 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3936,68 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 58587,68 грн., заборгованості за пенею та комісією 3350,00 грн.. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial