Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 03.01.2007 року він працював охоронцем у ТОВ «БМУ-617». У зв'язку з настанням пенсійного віку він 02.09.2013 року звернувся із заявою про надання йому планової відпустки з подальшим звільненням з роботи. 17.09.2013 року працівник відділу кадрів видала йому копію трудової книжки в якій тією ж датою написала, що він продовжує працювати, так як фактично він перебував у відпустці. При звільненні [PERSON] відповідачем нараховано, але не виплачено заробітну плату на загальну суму 16 578, 77 грн., відповідач при цьому посилався на відсутність коштів для виплати заробітної плати. В зв'язку з чим, позивач просив суд стягнути з ТОВ «БМУ-617» зазначену заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги, просив суд стягнути з ТОВ «БМУ-617» заборгованість по заробітній платі в розмірі 16 578, 77 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 6 739, 99 грн., а також моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати визнав та пояснив, що заборгованість по заробітній платі утворилась в зв'язку з тяжким фінансовим становищем на підприємстві. У задоволені позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди просив відмовити за необґрунтованістю. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно наказу ТОВ «БМУ-617» №291 від 29.12.2006 року [PERSON] було переведено на посаду охоронця транспортного цеху з 03.01.2007 року за станом здоров'я, що також підтверджується копією трудової книжки позивача по справі. Згідно наказу № 06-к від 17.10.2013 року [PERSON] було звільнено з посади охоронця 17.10.2013 року. Заборгованість по заробітній платі [PERSON] згідно довідки, виданої ТОВ «БМУ-617» складає 16 578, 77 грн., відповідно цієї ж довідки середньоденна заробітна плата позивача складала 164, 39 грн. при виході сім діб в місяць. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки відповідач відповідно до положень ст.60 ЦПК України не довів в суді наявність обставин, які за законом виключали б його відповідальність перед працівником, підстав для звільнення його від вказаної вище відповідальності суд не вбачає. Відсутність у роботодавця достатніх коштів для розрахунку із звільненим працівником, на думку суду, не є підставою для звільнення останнього від виконання ним своїх зобов'язань по трудовому договору та передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Враховуючи, що [PERSON] був звільнений 17.10.2013 року, а з наданої відповідачем довідки вбачається, що ТОВ «БМУ-617» не здійснило з позивачем повний розрахунок після звільнення останнього, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтований та підлягає задоволенню. При зазначених обставинах відповідач зобов'язаний виплатити [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 16 578, 77 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 6 739,99 грн. (41 день*164,39 грн.), оскільки з дня звільнення позивача по день постановлення рішення минув 41 робочий день (працював охоронцем сутки через троє), а середньоденна заробітна плата складає 164, 39 грн. Крім того, згідно положенням ст.237-1 КЗпП України, яка регулює спірні правовідносини, підставою для відшкодування заподіяної працівникові моральної шкоди є два юридичних факти, одним з яких є порушення власником (роботодавцем) законних прав працівника та заподіяння останньому у зв'язку з цим моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Даний факт порушення трудових прав позивача судом встановлений. При вирішенні спору, суд вважає, що роботодавець допустив порушення трудових прав позивача у сфері трудових відносин, внаслідок чого останній був позбавлений можливості своєчасно отримувати оплату за свою працю та використовувати її для задоволення життєво необхідних власних потреб. Ці порушення призвели до втрати ним нормальних життєвих зв'язків та вимагають відповідних додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, позивач має дружину пенсіонерку [PERSON], яка згідно довідки Пенсійного фонду України в Херсонській області №1322 від 19.02.2014 року отримує мінімальну пенсію в розмірі 949 грн. Вказаними неправомірними діями відповідача [PERSON] заподіяна моральна шкода, що останній довів в суді. При визначенні розміру моральних страждань суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, ступень вини відповідача, тривалість цих страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і трудових стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і виходячи при цьому із засад розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне визначити в сумі 1 000 грн., в зв'язку з чим в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в розмірі 243, 60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial