Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 травня 2017 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на два житлові будинки, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, місто Новомосковськ, вулиця Толстого 216, та вулиця Толстого 216а. Спадкове майно, що залишилось на день смерті [PERSON] прийняла позивач, як дружина померлого, що проживала із ним. Інші спадкоємці діти померлого відмовилися від спадщини на користь позивача. Для оформлення спадщини після смерті [PERSON] позивач звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. 01 грудня 2017 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, про що видано відповідну постанову. Підставою відмови вказано те, що заявником не надані документи, що підтверджують право власності на спадкові будинки. Зазначає, що Житловий будинок № 216 та № 216а, що розташовані по вулиці Толстого в місті Новомосковськ Дніпропетровської області належали [PERSON], померлому 13 травня 2017 року на підставі рішення № 85 Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 16 лютого 1984 року на будинок № 216 а. Будинок за № 216 належав померлому на підставі договору дарування посвідченого 15 грудня 1994 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. №7425, зареєстрованого в БТІ 27 грудня 1994 за р. № 385-6. [PERSON] побудував житловий будинок № 216а по вулиці Толстого в місті Новомосковськ Дніпропетровської області, але право власності на нього зареєструвати не встиг, оскільки 13 травня 2017 року помер. На будинок по вул. Толстого за № 216 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області втрачено документи. Судом в судовому засіданні 15 лютого 2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано спадкову справу після смерті [PERSON] та договір дарування посвідчений 15 грудня 1994 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. №7425, архівний витяг з рішення № 85 Виконавчого комітету Новомосковської міської ради. Докази отримано судом 20 березня 2018 року та 02 квітня 2018 року. Позивач до суду не з`явилася, надавши заяву, в якій підтримала позов та просила його задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явилася, надавши заяву, в якій не заперечила проти позову. Відзив не надавала. Третьою особою надано суду заяву, згідно з якою остання просила розглядати позов у її відсутність. Не заперечила проти задоволення позову. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 15 грудня 1994 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] отримав у дар жилий будинок № 216 по вул. Толстого в місті Новомосковську Дніпропетровської області, глинобитний під літерою - А, з надвірними побудовами: сарай-Б, вбиральня-В, колодязь-І, огорожа-2-4, замостка-5. Договір дарування посвідчений 15 грудня 1994 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р.№ 7425, зареєстрований БТІ 27 грудня 1994 року за р.№ 385-6. На означене вказує копія договору, отриманого від Архівного відділу Виконавчого комітету Новомосковської міської ради, відповідь КП «Новомосковське МБТІ» ДОР» № 308/17 від 20 листопада 2017 року. При цьому, з відповіді КП «Новомосковське МБТІ» ДОР» також вбачається, що згідно з матеріалами технічної інвентаризації, проведеної Інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] 21 липня 2017 року, на земельній ділянці розташовані: будинок «А», стіни - глиноб. об. цем. плиткою житлова площа - 13,7 кв.м, загальна площа 44,2 кв.м; колодязь №1, огорожа №2, ворота №3. Рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 85 від 16 лютого 1984 року «Про виділення земельних ділянок під будівництво індивідуальних житлових будинків» виділено земельну ділянку площею 600 кв.м за адресою: вул. Толстого, 216-а, м. Новомосковськ під будівництво індивідуального жилого будинку [PERSON], проживаючому за адресою: [INFO], для будівництва цегляного жилого будинку, житловою площею 40,7 кв.м, корисною 67,5 кв.м, цегляного приміщення для зберігання інвентарю та твердого палива площею 15 кв.м., літньої кухні 10 кв.м, погребу 8 кв.м. З відповіді КП «Новомосковське МБТІ» ДОР» від 20 листопада 2017 року № 909/17 вбачається, що відповідно до інвентаризаційної справи станом на 29 грудня 2012 року будинок, розташований за адресою: м. Новомосковськ, вул. Толстого, № 216а побудований [PERSON] згідно з рішенням № 85 виконкому Новомосковської міської ради від 16.02.1984. Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва посвідчений 18.05.1984 Новомосковською районною державною нотаріальною конторою за р.№1805. Право власності на будинок в БТІ - не зареєстроване. Згідно з матеріалами технічної інвентаризації, проведеної інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] 21.07.2017 на земельній ділянці розташовані: будинок «А», стіни - шпали об.цеглою, житлова площа - 58,7 кв.м. загальна площа - 129.6 кв.м; гараж «Б», літній душ «В», вбиральня «Г», яма зливна «Я», цоколь «ц», огорожа №1, 2, хвіртка №3. 16 травня 2017 року [PERSON] помер. На момент смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO] разом з дружиною [PERSON], донькою [PERSON], сином [PERSON] /а.с.7, 9/. З матеріалів спадкової справи вбачається, що 22 вересня 2017 року [PERSON], [PERSON] подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини за законом на користь [PERSON] [PERSON] 27 вересня 2017 року подала заяву про прийняття спадщини після [PERSON] 01 грудня 2017 року нотаріусом видано свідоцтво про право власності [PERSON] на 1/2 частину грошових внесків та транспортного засобу, належних [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину грошових внесків та транспортного засобу, належних [PERSON] Постановою нотаріуса від 01 грудня 2017 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житлові будинки №216 та 216а по вул. Толстого в м. Новомосковську Дніпропетровської області, оскільки спадкоємцем не наданий правовстановлювальний документ на нерухоме майно: житловий будинок що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місті Новомосковськ, вул. Толстого, буд. 216 та житловий будинок ш знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Толстого, буд. 216. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн теж відсутня. Таким чином суд приходить до висновку про наявність спору про право власності на нерухоме майно, належне померлому. Розглядаючи позовні вимоги суд виходить з наступного. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно з абз.3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У частині 4 ст. З зазначеного Закону встановлено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Так, на час отримання права власності на будинок по вул. Толстого, 216 та на час побудови будинку [PERSON], державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди визначалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, у [PERSON] право власності на будинки виникло не зважаючи на те, що останній не зареєстрував це право у встановленому законом порядку. При цьому, майно по вул. Толстого, 216а не є самочинним будівництвом, оскільки побудоване до 1992 року на переданій власнику для цього земельній ділянці. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, оскільки наданими суду доказами в своїй сукупності підтверджується факт набуття спадкодавцем земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, побудови на наданій земельній ділянці до 1992 року житлового будинку, набуття житлового будинку у дар, позивач, через смерть спадкодавця та в звязку зі змінами в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно не має можливості отримати правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності. Враховуючи, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини, підставою відмови у видачі свідоцтва про право власності нотаріусом вказано відсутність належних правовстановлюючих документів, реєстрації права власності чим порушуються спадкові права позивача, інші особи, які мають право на спадщину за законом чи заповітом, у відповідності до матеріалів спадкової справи, з урахуванням доказів, отриманих судом або відсутні, або відмовилися від спадщини на користь позивача, суд приходить до висновку, що аргументи позивача обґрунтовані, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, норми права, на які посилається позивач в обґрунтування позову підлягають застосуванню до даних правовідносин і наявні підстави для визнання за позивачем права власності на майно, належне померлому в порядку спадкування за законом, а тому - позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved