Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. Позов обґрунтовується тим, що позивач з відповідачкою [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2001 року. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Через рік після народження сина в 2008 році, відповідачка покинула сім'ю і з того часу вони фактично припинили шлюбні відносини. Весь цей час відповідачка, як мати зовсім не цікавиться життям дітей, не провідує їх, не цікавиться навчанням в школі, станом здоров'я, не виявила бажання приймати участь у їх вихованні. Всі питання щодо виховання дітей позивач вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Діти знаходяться на повному його утриманню. Представник позивача [PERSON] подала до суду 31.08.2015 року заяву про продовження розгляду справи без їх участі. Відповідач в судові засідання призначені на 09.07.2015 року, 22.07.2015 року та 09.09.2015 року не з'являлася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується судовими повістками, які є в матеріалах справи. Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації просить про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування за наявними матеріалами у справі. В своєму висновку зазначили про доцільність позбавлення батьківських справ відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч.2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Також Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. В судовому засіданні встановлено, що: Позивач та відповідач являються батьками неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], що стверджується записом в свідоцтві про народження серії [NUMBER] та сина [PERSON], [INFO], що стверджується записом в свідоцтві про народження серії [NUMBER]. (а.с.4). Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно копії інформації від 19.11.2014р. виданої Великобірською ЗОШ І-ІІІ ст. гімназія ім.С.Балея стверджено, що за період навчання з 2007 року [PERSON],[INFO] учениці 8-А класу, мати [PERSON] не проявляла інтересу до навчання своєї дочки, в школу не приходила (а.с.5). Копією довідки від 14.11.2014р. виданої Грабовецькою ЗОШ І-ІІ ступенів Дошкільного навчального закладу Тернопільської районної ради стверджено, що мати учня другого класу [PERSON]., [INFO]., [PERSON] не з'являлася у навчальному закладі з часу перебування сина [PERSON] у НВК, а саме: з 01.09.2011р. по 21.06.2013р. (дошкільний підрозділ) та з 02.09.2013р. по 14.11.2014р. (1-2 класи) (а.с.5). Також копією довідки виданої Грабовецькою сільською радою Тернопільського району №621 від 14.11.2014р. стверджено, що [PERSON],[INFO] дійсно зареєстрований в с.Грабовець Тернопільського району і внього на утриманні знаходяться діти: [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., які разом з батьком проживають та зареєстровані. Мати дітей [PERSON] разом з дітьми не проживає на протязі останніх семи років. (а.с.6) В заяві [PERSON], яка є матір'ю відповідачки зазначено, що її дочка [PERSON] не займалася вихованням своїх дітей [PERSON], [PERSON]. З 2008 року вона її не бачила, із дітьми вона не проживала. Діти проживають разом із татом та перебувають повністю на його утриманні (а.с.7). В Акті обстеження житлово-побутових умов від 30.07.2015 року зазначено, що позивач являється власником новозбудованого житлового будинку в якому проживає разом із дітьми та дружиною. В будинку є три кімнати, санвузол, кухня, коридор. В будинку є світло і вода. Він також володіє земельними ділянками розміром 2,44 га. та 0,25 га. (а.с.49) У висновку органу опіки і піклування Тернопільської РДА від 17.08.2015 року зазначено, що у шлюбі сторін по справі народилися: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON],[INFO]. Мати дітей з 2008 року самоусунулася від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дітей. Вона не відвідує дітей, не цікавиться станом здоров'я, фізичним та духовним розвитком, не проявляє батьківського піклування та турботи, не надає матеріальної допомоги. Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов проживання від 11.08.2015 року батько дітей [PERSON] створив належні житлово-побутові умови для виховання та розвитку дітей. Комісія прийшла до висновку, що за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON],[INFO]. та [PERSON],[INFO]. (а.с.43-44) Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, а саме вона не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує їх необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, тому даний позов слід задовольнити.

Outcome: approved