Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що 03 грудня 2013 року сторони уклали кредитну угоду. Позивач на виконання умов договору відкрив відповідачу картковий рахунок та встановив ліміт кредитної лінії в розмірі 40900 грн, однак відповідач, скориставшися кредитною лінією, не виконує взяті на себе зобовязання, у звязку з чим у останньої виникла заборгованість в сумі 57134,89 грн, яка складається з простроченого тіла кредиту в розмірі 40875,94 грн та заборгованості по відсоткам в розмірі 16258,95 грн. У звязку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість. Відповідач надала відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позову у звязку із пропуском строків позовної давності, оскільки останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором був здійснений нею 20 листопада 2014 року. У судове засідання учасники справи або їхні представники не зявились. Позивач явку свого представника в судове засідання повторно не забезпечив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи відповідач про причини своєї неявки в судове засідання також не сповістила. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 03 грудня 2013 року сторони уклали кредитний договір № 004-05015-031213, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 40900 грн (а.с. 5). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 29 листопада 2017 року відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 004-05015-031213 від 03 грудня 2013 року в розмірі 57134,89 грн, яка складається з простроченого тіла кредиту в розмірі 40875,94 грн та заборгованості по відсоткам в розмірі 16258,95 грн (а.с. 4). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). З огляду на ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача останнє здійснення платежу за кредитним договором відбулося 29 січня 2015 року. Однак, як зазначає відповідач, нею вказаний платіж не здійснювався. 22 серпня 2018 року судом було постановлено ухвалу про витребування у позивача доказів погашення кредиту відповідачем, на виконання якої суду були надані копії мемореальних ордерів, згідно з якими останній платіж за кредитним договором № 004-05015-031213 від 03 грудня 2013 року був здійснений 20 листопада 2014 року (а.с. 47-53). 07 листопада 2018 року судом було повторно постановлено ухвалу про витребування доказів, а саме доказів погашення кредиту відповідачем саме 29 січня 2015 року (а.с. 60-61). Станом на 06 березня 2019 року позивачем не було надано ані витребуваних доказів, ані повідомлення про неможливість надання таких доказів з поважних причин. Частиною 10 ст. 84 ЦПК України визначено, що в разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Отже, з огляду на те, що позивач не подав без повідомлення причин докази здійснення відповідачем платежу 29 січня 2015 року на погашення заборгованості за кредитним договором, суд вважає за потрібне визнати ту обставину, що останнє погашення відповідачем заборгованості за кредитом відбулося 20 листопада 2014 року, а не 29 січня 2015 року. Як зазначено позивачем у розрахунку заборгованості термін сплати заборгованості згідно з правилами здійснення операцій за картковими рахунками - до 15 числа кожного місяця (а.с. 4). Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 15 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. У даному випадку перебіг позовної давності почався 16 грудня 2014 року. З позовом до суду позивач звернувся 27 грудня 2018 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про необхідність у відмові в задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed