Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що він являючись орендарем цегельного заводу в с.Кунисівці Городенківського району з 2010 року викупив 29 грудня 2014 року майно яке знаходилось у спільній частковій власності, уклавши договір купівлі-продажу із представниками співвласників майна. Йому було письмово відмовлено в реєстрації даного майна в Реєстраційній службі. Також до суду звернувся із зустрічним позовом [PERSON] який просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.12.2014 року, що був укладений між [PERSON] та уповноваженими співвласників майна [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позов мотивує тим, що він вважає, даний договір укладеним із порушенням вимог законодавства і таким, що порушує його права як співвласника майна на яке хоче визнати право власності [PERSON] В судовому засіданні представник [PERSON] просила їхній позов задовольнити, а в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Ствердила, що [PERSON] уклав договір купівлі-продажу із представниками співвласників майна і перешкодою в його реєстрації є безпідставна відмова Реєстраційної служби та позов [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Наголосила, що люди особисто отримували кошти за паї в приміщенні сільської ради с.Кунисівці біля якої було також розміщено заздалегідь і оголошення про їх купівлю. [PERSON] було викуплено паї у 476 людей із 582. У інших людей не викуплені паї тільки із тієї причини, що вони не успадкували їх у встановленому законом порядку або не зверталися до них з даним питанням, але [PERSON] готовий їх викупити в будь-який час. Також наголосила, що частка [PERSON] в майні цегельного заводу становить тільки 850 гривень і він не звертався ні про її виділення в натурі ні про її продаж, у звязку із чим вважає, що його права не порушені жодним чином у звязку із чим в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Також вважає його покликання на Наказ Мінагрополітики №96 від 06.04.2001 року безпідставним, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу 29.12.2014 року він втратив чинність. Відповідачі - уповноважені представники співвласників майнових паїв СВК «Кунисівський» та СВК «Чернелицький-1» [PERSON], [PERSON], та [PERSON] в судовому засіданні 15.05.2015 року не заперечили проти позову [PERSON] Ствердили, що дійсно між ними було укладено договір купівлі-продажу 29.12.2014 року. Також наголосили, що [PERSON] не звертався до них з питанням виділенням його майнового паю в натурі, як і не продавав його. Тому вважають його позов безпідставним. В судове засідання призначене на 16.06.2015 року [PERSON], та [PERSON] не зявились подали до суду заяви про продовження розгляду справи без їх участі. [PERSON] 16.06.2015 року також не заперечив проти позову [PERSON], а позов [PERSON] просив відхилити. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні 15.05.2015 року просив їхній позов задовольнити із наведених в заяві підстав, а в задоволенні позову [PERSON] відмовити. В судове засідання призначене на 16.06.2015 року [PERSON] не зявився подав заяву про продовження розгляду даної справи без їх участі. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [PERSON] було відмовлено 20.03.2015 року в реєстрації права власності на майно придбане ним 29.12.2014 року Реєстраційною службою без зазначення причини відмови (а.с.120) яке раніше не реєструвалось, згідно вимог чинного законодавства. Також не визнається право власності на майно згідно Договору купівлі-продажу від 29.12.2014 року і одним із власників паю в майні цегельного заводу в с.Кунисівці [PERSON], який стверджує, що даним договором порушуються його права як власника частини цегельного заводу. Тобто існує спір з приводу визнання права власності на майно набутого на підставі укладення Договору купівлі-продажу від 29.12.2014 року. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.392 цього ж кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Даною нормою законодавець встановив презумпцію правомірності набуття особою права власності на майно. Отже, у справах про оспорення правомірності набуття стороною такого права саме на позивача покладається обов'язок з доведення цієї обставини. Відповідно до ст.334 ЦК України - право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що 29.12.2014 року між [PERSON] та Уповноваженими співвласників майна, що належить їм на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], та [PERSON], було укладено Договір купівлі-продажу спірного майна, що знаходиться в спільній частковій власності і яке перебувало в оренді в [PERSON] та у спільному користуванні із 09.08.2010 року (а.с.77-111) з Додатками до Договору на загальну суму 1 073 899 грн. 19 коп. В Додатку до Договору 2 зазначено про дійсну вартість майна на яке хоче визнати право власності [PERSON], а саме те, що номінальна вартість будівлі цегельного заводу становить 918 322 грн. 34 коп., а купівельна 1 010 154 грн. 60 коп., вартість будівлі водокачки номінальна 1572 грн., а купівельна 1729 грн. 20 коп., вартість водонапірної башти 695 грн. 07 коп. номінальна і 764 грн. 58 коп. купівельна (а.с.7-16). Факт отримання коштів власниками паїв підтверджується відомостями в яких є їх особистий підпис під час отримання коштів та заявами (а.с.49-69). Згідно відомостей (а.с. 221-222,227-228) також викуплено ще частки співвласників на суму 35 386 грн. 42 коп. Також 29.12.2014 року було складено Акт приймання-передачі даного майна (а.с.17). Згідно Рішення Кунисівської сільської ради від 29.01.2015 року присвоєно самостійну адресу цегельному заводу в с.Кунисівці по вул.Миру,36, водонасосній станції Миру,36 а, водонапірній башні Миру 36 б, (а.с.24). В довідці №62 від 06.05.2015 року виданої Кунисівською сільською радою зазначено, що для обслуговування цегельного заводу виділено 9,7 га землі за адресою с.Кунисівці вул.Миру, 36, (а.с 220). В технічних паспортах визначено які саме будівлі відносяться до водонапірної станції та цегельного заводу в с.Кунисівці по вул.Миру, та де саме розміщена водонапірна башта, якій присвоєно самостійну адресу (а.с.19-23, 27-48). В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] являється власником паю в майні цегельного заводу і він не звертався з питанням його виділення в натурі чи з питанням його продажу ні на момент укладення договору купівлі-продажу ні після його укладення. Крім майна на яке хоче визнати право власності [PERSON] у наявності є і інше нерухоме майно, яке може отримати [PERSON] Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні. Судом не береться до уваги твердження позивача [PERSON] та його представника [PERSON] у зустрічній позовній заяві, про те що Договір купівлі-продажу майна, що знаходиться в спільній частковій власності укладено в супереч нормам чинного законодавства, оскільки ними не подано жодного доказу на підтвердження своїх вимог. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому суд приходить до переконання, що позов [PERSON] про визнання права власності на спірне майно, яке набуте ним правомірно і не визнається іншою особою слід задовольнити, а в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за безпідставністю вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed