Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що наказом № 319-К від 17.12.2012 року відповідач був прийнятий на ВП «Шахта «ім. Я.М. Свердлова» учнем та направлений на навчання у ВП «Центр підготовки кадрів» за спеціальністю «гірник підземний, машиніст підземних установок». Між позивачем та відповідачем з цього приводу був укладений контракт № 74 від 17.12.2012 року, згідно якого підприємство зобов'язується направити працівника та сплатити вартість навчання, а працівник зобов'язується сумлінно відвідувати заняття та після закінчення відпрацювати на підприємстві протягом 3 років. У випадку невиконання умов договору, а також у випадку розірвання трудового договору з ініціативи працівника протягом 3 років після закінчення навчання, працівник зобов'язаний відшкодувати вартість навчання, сплаченого підприємством. Термін навчання відповідача в ВП «Центр підготовки кадрів» становив з 17.12.2012 року по 11.02.2013 року, але він не виконав умов контракту, оскільки був звільнений 07.02.2013 року з підприємства на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули, відповідно до наказу № 50-к від 25.02.2013 року. Витрати підприємства на навчання відповідача склали: 3390,89 грн. + 20 % (ПДВ) 598,39 грн. = 3989, 28 грн. На адресу відповідача була направлена претензія № 1263 від 02.10.2013 року про необхідність сплатити суму заборгованості перед підприємством у добровільному порядку, але до теперішнього часу сума заборгованості не сплачена. У зв'язку з цим, позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь суму збитків, завдану підприємству у вказаному розмірі, а також судовий збір в сумі 229 гр. 40 коп. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти постановлення по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не сповістив, у звязку з чим суд визнає його неявку з неповажних причин, та вважає можливим розглянути справу у його відсутності, на підставі наявних доказів, яких визнає достатніми для постановлення рішення, з постановленням заочного рішення, оскільки проти цього не заперечує представник позивача У відповідності зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку щодо задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що наказом 319-К від 17.12.2012 року відповідач був прийнятий на ВП «Шахта «ім. Я.М. Свердлова» учнем та направлений на навчання у ВП «Центр підготовки кадрів» за спеціальністю «гірник підземний, машиніст підземних установок» (а.с.5 ). Як убачається з контракту № 74 від 17.12.2012 року, укладеному ДТЕК «Сверловантрацит» в особі директора ВП «Шахта «ім. Я.М. Свердлова» з одного боку, та відповідачем, його направлено на навчання в ВП «Центр підготовки кадрів» за рахунок підприємства. В разі звільнення працівника на підставі п.п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 КЗпП України, а також в разі розірвання договору з ініціативи робітника, протягом 3-х років після закінчення навчання, він зобов'язаний відшкодувати вартість навчання в повному обсязі. В разі відмови робітника в добровільному порядку відшкодувати вартість навчання, спір вирішуються в судовому порядку (а.с.6). Згідно наказу № 50-к від 25.02.2013 року ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» ВП «Шахта « ім. Я.М. Свердлова», відповідач був звільнений на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з 07.02.2013 року (а.с.7). Як убачається з бухгалтерської довідки за березень 2013 року, витрати підприємства за навчання відповідача становили 63443 грн., з яких утримано 3390, 89 грн. та не утриманою залишається сума 3989,28 грн.(а.с.14). На адресу відповідача позивачем направлялася претензія № 1263 від 02.10.2013 року про необхідність сплатити суму заборгованості перед підприємством у добровільному порядку (а.с.15), на яку останній не відреагував. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що даний спір виник з трудових правовідносин, які регулюються КЗПП України. Відповідно до ст. 130 КЗПП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності, права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов, матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що шкода підприємству причинена внаслідок невиконання відповідачем умов договору про його роботу в частині незвільнення протягом 3-х років після закінчення навчання, вартість якого було сплачено позивачем. Договір на вказаних умовах було підписано сторонами, та не заперечувався відповідачем, який не відпрацював обумовлений строк, а тому вартість витрачених на його навчання коштів слід стягнути з нього на користь позивача. З відповідача також на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення. На підставі ст. 130 КЗпП України,

Outcome: approved