Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що державним виконавцем безпідставно не знято арешт, накладений 28.12.2007 року на все його (невизначене) майно, у зв'язку із закінченням 12.08.2009 року виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів. Оскільки дане обтяження державним виконавцем не може бути знято в зв'язку із завершенням виконавчого провадження та закінченням строку зберігання його матеріалів, наявність цього обтяження перешкоджає реалізації позивачем своїх прав власника, в тому числі при оформленні спадщини після смерті батька [INFO] року. Уточнивши позовні вимоги, просить на захист своїх прав зобов'язати уповноважених відповідачів звільнити майно з-під арешту та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційний запис про вказане обтяження, визнавши неправомірними дії державного виконавця. Представник позивача подала заяву на підтримання позову з викладених у ньому підстав та про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі повідомлені належним чином, до суду повторно не прибули. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що після смерті [INFO] року [PERSON], відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6917 га (державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 21.12.2001 року) та земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,23 га (державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 7.10.1998 року). Зазначене також підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 40273850 від 29.04.2015 року. Успадкувати вказане майно має намір позивач - [PERSON], [INFO], який є сином останнього згідно свідоцтва про народження [NUMBER]. У той же час згідно інформаційної довідки № 47440470 від 12.11.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, на все (невизначене) нерухоме майно [PERSON] накладено обтяження за реєстраційним № 6446019 від 23.01.2008 року згідно постанови виконавчої служби ДВ-5-804 від 28.12.2007 року. Постановою ВДВС Вишгородського РУЮ від 12.08.2009 року на підставі п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» завершено виконавче провадження з примусового виконання рішення Прилуцького міського суду Чернігівської області за виконавчим листом від 14.03.1995 року щодо стягнення з [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину, в зв'язку з досягненням дитиною 18 років та відсутністю заборгованості боржника. Згідно листа ВДВС Вишгородського РУЮ від 23.09.2015 року № 10953 вказане виконавче провадження завершено, не може бути відновлено, матеріали якого знищені, а тому внесення змін у завершене виконавче провадження не може бути здійснено. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав особи є припинення правовідношення. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно ч. 8 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи, в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ними особи. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 11.06.2009 року на момент виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження підлягає закінченню у випадках фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Вимогами ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» в тій же редакції передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Зазначені вище фактичні обставини унеможливлюють зняття арешту з майна позивача в порядку передбаченому Законом. Умовами порушення прав [PERSON], як власника майна, в даному випадку є наявне обтяження - арешт на все (невизначене) нерухоме майно останнього, на підставі постанови ВДВС Вишгородського РУЮ прийнятої в межах виконавчого провадження, яке на даний час є завершеним, коли арешт на майно останнього в порядку передбаченому Закономне знятий. Позивач позбавлений можливості зняти арешт зі свого майна в інший позасудовий спосіб. Таким чином, суд доходить висновку, що порушені права позивача підлягають захистові, а позов в цій частині задоволенню. Внаслідок викладеного відповідно до вимог ст. 9 та ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Вишгородську районну державну нотаріальну контору та Реєстраційну службу Вишгородського районного управління юстиції слід зобов'язати скасувати накладений арешт на майно позивача та вилучити відповідний реєстраційний запис про обтяження з метою відновлення його порушених прав. Що стосується оскарження дій державного виконавця, то суд зазначає наступне. Так, оскільки матеріали згаданого виконавчого провадження є знищеними і судом не досліджувалися, а тому докази протиправних дій державного виконавця щодо не зняття арешту в суді не здобуто, коли доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що в цій частині обставини позову є недостатньо доведеними. Крім того дії державного виконавця учасником виконавчого провадження мають бути оскаржені за правилами судового розгляду, в строки та в порядку передбаченому статтями 383-387 ЦПК України. Враховуючи викладене достатніх підстав для визнання дій державного виконавця протиправними судом не встановлено. Таким чином позовна заява підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial