Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами, в яких просить визнати за ним право на реєстрацію за місцем проживання за адресою: [INFO],без згоди [PERSON], [PERSON], які одночасно з [PERSON] С є співвласниками зазначеного житлового приміщення. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є чоловіком [PERSON], постійно проживає за вказаною адресою та проводить оплату за житлово-комунальні послуги, тоді як відповідачі, які є співвласниками даного житлового приміщення, в ньому не проживають та за зазначеною адресою не зареєстровані, а тому просить визнати за ним право на реєстрацію без їх згоди. У судовому засіданні позивач, який одночасно є представником третьої особи [PERSON], позовні вимоги підтримав \~в повному обсязі, просив \~їх \~задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], в судовому засіданні просила відмовити в задоволені позовних вимог. Представник Суворовського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області до судового засідання не зявився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Розглянувши і дослідивши матеріали справи і надані документи в сукупності, заслухавши доводи, викладені сторонами, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд \~прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Ч. 1 ст. 29 ЦК України визначено, що \~місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 379 ЦКУкраїни житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ч. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. П. 2.2. розділу ІІ Наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 р. № 1077 «Про затвердження порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» визначено, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї на реєстрацію місця проживання.\~ Позивачем предявлено позовну вимогу про реєстрацію місця його проживання за адресою: [INFO]. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками зазначеного житлового приміщення. Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про право власності на житло від 11.06.1996 р. та договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого 17.08.2007 р. державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] Так, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України \~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 Ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 1 ст. 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Ч. 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. На підставі зазначеного судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як співвласники вказаного житлового приміщення мають право вирішувати всі питання, повязані з розпорядженням власним майном, в тому числі питання стосовно проживання будь-кого з інших осіб за зазначеною адресою за їх згодою. [PERSON] та [PERSON] на теперішній час залишаються співвласниками вказаного житлового приміщення та згоди на проживання та реєстрацію за даною адресою [PERSON] не надавали. Відтак, суд вважає, що правових підстав для задоволення позовних вимог немає. З боку позивача суду не надано жодно доказу, який би підтверджував його проживання або будь-яке відношення до спірної квартири. Навпаки, у судовому засіданні [PERSON] зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS], в якій постійно проживає. Зважаючи на викладене в задоволені позовних вимог слід відмовити у повному обсязі в звязку з недоведеністю предявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed