Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 15092 грн.96 коп. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної товариству працівником під час виконання трудових обовязків та судові витрати в сумі 243 грн.60 коп., посилаючись на те, що 21 жовтня 2013 року [PERSON] був прийнятий на роботу та працював на посаді водія у Львівській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп». Виконуючи свої трудові обовязки, він часто перебував у службових відрядженнях в межах України, а також за кордоном, у звязку із чим йому були видані пластикові картки ТОВ «Вог Рітейл» та ТОВ «Синенергія» призначені для заправки дизельним паливом транспортних засобів. Під час рейсів ним здійснювалось перевитрата палива, внаслідок чого підприємству були нанесені збитки на загальну суму 15092 грн. 96 коп. Жодних пояснень з приводу перевитрати понад встановлені норми дизельного палива останній не давав, а оскільки в добровільному порядку відповідач не бажає відшкодувати підприємству заподіяні збитки, то позивач змушений звернутися з відповідним позовом до суду. Представник позивача - ТОВ «Орлан-Транс-Груп» в судове засідання не зявився, але письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи тим, що він допустив перевитрату палива не з власної ініціативи, а тому що був неналежним чином справний автомобіль, а також на це впивали як дорожні умови так і стан доріг, а тому просив суд відмовити в задоволенні заявленого позову. Суд, заслухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідача [PERSON] було прийнято на роботу у Львівську філію ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на посаду водія з 21 жовтня 2013 року, що підтверджується копією відповідного наказу, виданого позивачем. Відповідач, перебуваючи у трудових відносинах з підприємством, неодноразово перебував в службових відрядженнях в межах України та за кордоном, для того отримував пластикові картки ТзОВ «Вог Рітейл» та ТзОВ «Синенергія» для заправки дизельним паливом транспортних засобів для виконання транспортних завдань, що підтверджується інформацією позивача. Судом встановлено, [PERSON], керуючи автопоїздом АА4608ОВ/АА0692ХМ за маршрутом по Україні під час перевезення, згідно подорожнього листа № 375518 від 27 листопада 2013 року, допустив перевитрату палива в обємі 148 літрів на загальну суму 1429 грн.76 коп. Під час виконання перевезення на автопоїзді АА6548КІ/АА5387ХХ [PERSON] рухаючись за маршрутом Україна-Казахстан-Україна згідно подорожнього листа № 325131 від 16 грудня 2013 року, допустив перевитрату палива в обємі 416 літрів на загальну суму 4240 грн.16 коп. Під час виконання перевезення на автопоїзді АА6548КІ/АА5387ХХ [PERSON] рухаючись за маршрутом Україна-Німеччина-Україна згідно подорожнього листа № 348716 від 18 січня 2014 року, допустив перевитрату палива в обємі 754 літри на загальну суму 8471 грн.54 коп. Крім цього відповідно до інформації позивача, відповідачем при виконанні даного перевезення було порушено норми наказу № 19 від 14.02.2011 року «Про дотримання правил заправки дизельним пальним при виконання транспортного завдання», де вказано, що при вході на територію України з території Польщі кількість палива в паливних баках не повинна перевищувати 50 літрів, однак, при заїзді автомобіля 30.01.2014 р. на територію України в паливних баках згідно дорожнього листа знаходилося 264 літри, що завдало підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на загальну суму 951 грн.50 коп. Таким чином, загальна сума збитків завдана підприємству становить 15092 грн.96 коп. Із копії Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» №78-кф від 27 червня 2014 року видно, що [PERSON] було звільнено з займаної посади за прогул згідно п. 4 ст.40 КЗпП України. Відповідно до п.6 ст.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків. Із копії витягу з наказу № 124 - кф від 21 жовтня 2014 року видно, що [PERSON] було прийнято на роботу з 21 жовтня 2013 року з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю. Відповідно до вимог п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначено, що відповідно до п. 6 ст. 134 КЗпП України матеріальна відповідальність в повному розмірі покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну: перевитратою пального на автомобільному транспорті, розкраданням, знищенням (зіпсуттям), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей; витратами підприємства, установи, організації на навчання у вищому навчальному закладі молодого фахівця в разі його звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни чи за власним бажанням без поважних причин протягом трьох років з часу прийняття на роботу за направленням. Із ч.2 ст.137 КЗпП України видно, що суд може зменшити покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. В даному випадку, суд вважає, що оскільки відповідач на даний час доглядає свою престарілу матір, ніде не працює, то є підстави для зменшення розміру заподіяної ним шкоду, з урахуванням його майнового стану, на половину. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збитків підлягають частковому задоволенню у розмірі 7546 грн.48 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В даному випадку, з відповідача підлягають стягненню і судові витрати, понесені позивачем при подачі позовної заяви до суду в розмірі 243 грн.60 коп. На підставі ст.ст.130, 134, 137, 233 КЗпП України, п.п.12, 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» та

Outcome: partial