overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування позову зазначив, що протягом останніх років сімейне життя між ними погіршувалось та призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, оскільки кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Зазначає, що ведення спільного господарства припинено, а збереження шлюбу неможливе та суперечитиме його інтересам. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позивач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. До початку судового засідання представник позивача Щербина Є.М [PERSON] надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. До початку судового засідання надала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнала та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони одружені з 27 вересня 1997 року (а.с.4). Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн (а.с.1). Однак, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи вимоги ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету має бути повернуто 384,20 грн (50% суми сплаченого судового збору), а інші 50% сплаченого судового збору мають бути стягнуті на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування позову зазначив, з 2009 року відносини між ними погіршилися і з цього моменту вони припинили сімейно-шлюбні стосунки і ведення спільного господарства. Вказує, що причиною розпаду їх сім`ї стало те, що вони різні люди, мають різні погляди на життя, сімейні стосунки та обов`язки, в результаті чого вважає, що сім`я розпалася остаточно і примирення між ними не можливе. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позивач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. До початку судового засідання надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась. До початку судового засідання надала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнала та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони одружені з 10 червня 2005 року (а.с.6). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування позову зазначив, що вони стали чужими одне одному, втратили почуття любові, їх сім`я розпалася і зберегти її не можливо. Вказує, що у вересні 2018 року відповідач поїхала проживати до своїх батьків, а спільне господарство сторонами не ведеться. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Позивач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. До початку судового засідання надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. До початку судового засідання надала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнала та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони одружені з 21 вересня 2012 року (а.с.5). Від шлюбу вони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн (а.с.1). Однак, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи вимоги ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету має бути повернуто 384,20 грн (50% суми сплаченого судового збору), а інші 50% сплаченого судового збору мають бути стягнуті на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування позову зазначив, що з 2013 року відносини між сторонами погіршилися, фактичні шлюбні стосунки припинені вже більш ніж як п`ять років, спільного господарства не ведуть. Зазначає, що наміру зберегти сім`ю не мають, а подальше спільне життя не можливе, оскільки мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Позивач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. До початку судового засідання надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. До початку судового засідання надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнав та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони одружені з 21 липня 2006 року (а.с.8). Від шлюбу вони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10). Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн (а.с.1). Однак, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи вимоги ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету має бути повернуто 384,20 грн (50% суми сплаченого судового збору), а інші 50% сплаченого судового збору мають бути стягнуті на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування позову зазначив, що на протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вказує, що вони мають діаметрально різні погляди на шлюб, сім`ю, між сторонами відсутні порозуміння та повага, постійно виникають сварки, які тяжким чином впливають на їх психічний стан та спричиняють душевні страждання. На даний час ведення спільного господарства припинено, а спільне проживання та збереження шлюбу, як зазначає позивач, неможливе. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позивач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. До початку судового засідання надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась. До початку судового засідання надала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнала та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони одружені з 29 вересня 2012 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн (а.с.1). Однак, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи вимоги ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету має бути повернуто 384,20 грн (50% суми сплаченого судового збору), а інші 50% сплаченого судового збору мають бути стягнуті на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування позову зазначив, що на протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач вказує, що причиною розпаду сім`ї стали різні характери, відсутність взаєморозуміння та довіри, а тому вважає, що збереження шлюбу не можливе. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позивач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. До початку судового засідання надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась. До початку судового засідання надала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнала та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони одружені з 06 листопада 1998 року (а.с.7). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн (а.с.3). Однак, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи вимоги ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету має бути повернуто 384,20 грн (50% суми сплаченого судового збору), а інші 50% сплаченого судового збору мають бути стягнуті на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування позову зазначив, що під час шлюбу сторони зрозуміли, що мають різні життєві цінності та інтереси, погляди на життя, ведення спільного господарства та виховання дитини. Вказує, що з 2018 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, між ними втрачено почуття любові та поваги. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позивач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. До початку судового засідання надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась. До початку судового засідання надала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнала та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони одружені з 12 серпня 2016 року (а.с.8). Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн (а.с.1). Однак, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи вимоги ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету має бути повернуто 384,20 грн (50% суми сплаченого судового збору), а інші 50% сплаченого судового збору мають бути стягнуті на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування позову зазначив, що причиною розірвання сімейних стосунків стало те, що їх сумісне життя не склалось, відносини між ними поступово погіршувалися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Зазначає, що з липня місяця 2018 року сторони припинили шлюбні відносини та з цього часу мешкають окремо. Позивач вказує, що подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Позивач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. До початку судового засідання надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась. До початку судового засідання надала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнала та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони одружені з 28 вересня 2012 року (а.с.11). Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн (а.с.1). Однак, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи вимоги ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету має бути повернуто 384,20 грн (50% суми сплаченого судового збору), а інші 50% сплаченого судового збору мають бути стягнуті на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування позову зазначив, що сімейне життя між сторонами погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вказує, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, а тому ведення спільного господарства та сумісне проживання між сторонами припинено. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позивач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. До початку судового засідання надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась. До початку судового засідання надала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнала та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони одружені з 31 серпня 2016 року (а.с.6). Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн (а.с.1). Однак, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи вимоги ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету має бути повернуто 384,20 грн (50% суми сплаченого судового збору), а інші 50% сплаченого судового збору мають бути стягнуті на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved