Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.1-3), посилаючись на наступні обставини. Заочним рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 01.12.2014 року позовні вимоги відповідача [PERSON] були частково задоволені, з нього на користь [PERSON] стягнуто пеню за несвоєчасну виплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 6131,24 грн. та 243,60 грн. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору . Не погодившись з вказаним рішенням суду відповідач звернулась з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Візницької області. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 05.02.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, заочне рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 01.12.2014 року змінено, позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з нього на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], за період з листопада 2008 року по грудень 2013 року в розмірі 141336,56 грн., 1409,80 грн. у відшкодування сплаченого судового збору під час звернення в суд з позовною заявою, 704,90 грн. у відшкодування оплати судовим збором апеляційної скарги.\~\~\~\~ Він не в змозі виплатити пеню та заборгованість по аліментам оскільки крім спільного з відповідачем сина [PERSON], на його утриманні перебуває ще четверо малолітніх дітей: син [PERSON], [INFO]; син [PERSON], [INFO]; дочка [PERSON], [INFO]; дочка [PERSON], [INFO]. Він перебуває на обліку в Немирівському районному центру зайнятості як безробітний, отримує допомогу по безробіттю в розмірі 1738 грн. 59 коп. Його дружина [PERSON] на даний перебуває у декретній відпустці. Він не працює, веде домашнє господарство, допомагає дружині здійснювати догляд за дітьми. Дохід їх сімї складається з коштів, які він отримує як допомогу по безробіттю та державної допомоги на дітей. У нього немає коштів та можливості їх заробити, щоб виплатити заборгованість, що утворилась внаслідок несплати аліментів та пені. Вказав, що про заборгованість аліментів він дізнався лише 15.05.2014 року, коли державним виконавцем Галаченко В.І. було зроблено перерахунок заборгованості по аліментам. З цього приводу він звертався зі скаргами та заявами до виконавчої служби. Тому, просить суд на підставі ст.ст.196,197 СК України звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 15612,79 грн. та пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 141336,56 грн. на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 05.02.2015 року встановлено, що заочним рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 01.12.2014 року позов [PERSON] задоволений частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за несвоєчасну виплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 6131,24 грн. та 243,60 грн. у відшкодування сплаченого судового збору. Рішенням апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, заочне рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 01.12.2014 року змінено, позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], реєстраційний номер платника податків [NUMBER], мешканця [INFO], на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], за період з листопада 2008 року по грудень 2013 року в розмірі 141336,56 гривень (сто сорок одна тисяча триста тридцять шість гривень 56 коп.), 1409,80 гривень у відшкодування сплаченого судового збору під час звернення в суд з позовною заявою, 704,90 гривні у відшкодування оплати судовим збором апеляційної скарги (а.с.40). Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05.02.2015 року не оскаржувалось. Вказаним рішенням апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.01.2009 року [PERSON] зобовязаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 листопада 2008 року до досягнення дитиною повноліття. Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 11549017 (а.с.14-15), виконаному відділом ДВС Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області, за період з 24 листопада 2008 року по 01 січня 2014 року в [PERSON] через несвоєчасну, не в повному обсязі сплату аліментів утворилась заборгованість у розмірі 15612,79 грн. Суд зробив висновок, що [PERSON] був обізнаний з наявністю заборгованості по аліментах, ним не доведена відсутність його вини у несплаті аліментів за вказаний у позові період, тому знайшов всі підстави для стягнення неустойки на користь матері дитини. Суд апеляційної інстанції в своєму рішенні зазначив, що правильно визначившись з позовом по суті щодо підстав і порядку нарахування неустойки (пені) у випадку виникнення заборгованості з вини особи, зобовязаної сплачувати аліменти за судовим рішенням, суд першої інстанції, разом з тим, допустив помилки в розрахунку. У звязку з чим рішення суду першої інстанції було змінено в частині розрахунку неустойки (пені). Таким чином, суд приходить до висновку про встановлення вказаними вище рішеннями суду вини [PERSON] у виникненні заборгованості по аліментам, у звязку з чим з нього рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 05.02.2015 року було стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 141336,56 грн. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно\~ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не доведено, що заборгованість по аліментам у період з 24.11.2008 року по 01.01.2014 року в розмірі 15612,79 грн. виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Доказів такого позивачем, всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України, суду не представлено. Додані до позову ксерокопії відповідей ДВС на звернення позивача, скарги та заяви (а.с.12-18), довідки про перебування в центрі зайнятості на обліку, довідки про подану декларацію про майновий стан та доходи від 10.03.2015 року щодо платника податку [PERSON], довідки про те, що станом на 01.01.2013 року за [PERSON] не зареєстровано право власності (а.с.24-27) не доводять таких обставин, тому суд не бере їх до уваги. Посилання позивача на те, що він не в змозі виплатити заборгованість по аліментам, що у нього на утриманні є інші діти - суд не може покласти в основу рішення, оскільки вказані обставини не звільняють позивача від виконання аліментних зобовязань за рішення суду. Недостатність доходів, на що посилається позивач як на підставу звільнення від сплати заборгованості по аліментам не можна вважати поважною причиною неналежного виконання обовязків по сплаті аліментів у звязку з чим виникла заборгованість. Позивач є працездатним, має можливість отримувати доходи, доказів протилежного суду не надано. Матеріали виконавчих проваджень (а.с.63а-82 ,96-108) суд не бере до уваги, так як вони не стосуються періоду за який виникла заборгованість в розмірі 15612,79 грн., а тому не доводять та не спростовують обставини справи в цій частині. Враховуючи викладене, у задоволення вимог позову в частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 15612,79 грн. слід відмовити. Судом встановлено, що крім [PERSON], [INFO], позивач від шлюбу з [PERSON] має дітей: сина [PERSON], [INFO]; сина [PERSON], [INFO]; дочку [PERSON], [INFO]; дочку [PERSON], [INFO] (а.с.19-23). Під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів [PERSON] ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції [PERSON] не заявляв про врахування матеріального та сімейного стану, рішення судів не оскаржував. Тобто, з встановленими рішеннями обставинами погодився та визнав (рішення апеляційної інстанції було постановлено 05.02.2015 року). Сімейним кодексом України\~не передбачено звільнення від сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Натомість ч.2 ст.196 СК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Розмір неустойки рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 05.02.2015 року вже був визначений з урахуванням матеріального та сімейного стану позивача. Зменшення розміру неустойки (пені), визначеного рішенням суду не передбачено діючим законодавством. Обставини позову в обґрунтування вимог в частині звільнення від сплати пені по суті зводяться до незгоди з рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 05.02.2015 року. Отже, підстав для звільнення від сплати заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів - судом не встановлено.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі вищевикладеного, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed