Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача суми боргу по кредиту у розмірі 12583,82 гривень. Договір було укладено 08.07.2011 року з відповідачем [PERSON] на суму 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо потягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Станом на 30.09.2016 року у відповідача виникла заборгованість, яка становить 12583,82 гривень з яких: 4990 гривень - заборгованість по кредиту, 5518,40 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1000 гривень - заборгованість за комісією, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 575,42 гривень - штраф (процентна складова). Відповідач попереджалась про можливість звернення до суду з позовом, однак вимогу проігнорувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась надавши суду заяву про розгляд справи в її відсутність, а також заперечення проти позову в яких просить відмовити в задоволенні позову зважаючи на те, що строк позовної давності минув. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, врахувавши заперечення відповідача, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Судом встановлено, що 08.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір, який складається із анкети-заяви, довідки про умови кредитування, умов та правила надання банківських послуг, тарифів, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмір 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки. Зазначені умови викладені в заяві позичальника при отриманні кредиту від 08.07.2011 року, а не у кредитному договорі, однак вказана заява містить ознаки такого договору. Згідно вказаної заяви [PERSON] підтвердила, що ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані йому у письмовій формі, про що свідчить її підпис (а.с. 7 зворот). Згідно п. 1.1.7.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо потягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до п. 1.1.2.5 умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. Згідно п. 1.1.2.6 умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 1.1.5.32 умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених цим договором більш ніж 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії. Згідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися сторонами належним чином у встановлені строки. В наданому суду запереченні позивач просить суд застосувати строк позовної давності. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 6) станом на 30.09.2016 року у відповідача виникла заборгованість, яка становить 12583,82 гривень з яких: 4990 гривень - заборгованість по кредиту, 5518,40 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1000 гривень - заборгованість за комісією, 1075,42 гривень - штраф. Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім того, відповідно до п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності щодо вимог банку по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, неустойки, пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років. Враховуючи, що останній платіж по поверненню кредиту відповідачем [PERSON] було здійснено 23.09.2015 року, то у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло право пред'являти вимоги до боржника щодо виконання порушеного зобов'язання по поверненню кредиту, в тому числі процентів на користування кредитом, починаючи з 24.09.2015 року протягом наступних трьох років по 24.09.2018 року. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з цим позовом 02.11.2016 року, тобто в межах строків позовної давності. Отже між сторонами укладено кредитний договір, умови якого відповідач належним чином не виконала, а тому виникла заборгованість, яка має бути стягнута на користь позивача. Врахувавши, що [PERSON] не спростований розрахунок заборгованості який є належним та допустимим доказом по справі відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України, та який підтверджує заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 08.07.2011 року в розмірі 12583,82 гривень, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, стягнувши з [PERSON] на користь позивача зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1378 гривень.

Outcome: approved