Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,137 га, яка знаходиться в смт Високий, вул. Франко, №1, Харківський район, Харківська область, з цільовим призначенням «для обслуговування житлового будинку». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його батько [PERSON] отримав у спадщину за заповітом від [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в смт Високий Харківського району Харківської області вул.Франко, №1, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29.04.2010. Ця 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель розташована на земельній ділянці, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 05.05.1996 року серії ХР №25-65-38838. Право власності на земельну ділянку, площею 0,137 га було передано [PERSON] для обслуговування 1/2 частини належного їй житлового будинку. Це підтверджується рішенням Височанської селищної ради народних депутатів №163 від 09 квітня 1996 року в якому зазначено, що за частиною домоволодіння, яка належить [PERSON] закріплено земельну ділянку площею 1370 кв.м. Таким чином, будинок на праві спільної часткової власності належав [PERSON] та іншому співвласнику [PERSON] по 1/2 частині, а земельна ділянка площею 0,137 га знаходилась у [PERSON] у особистій власності з цільовим призначенням «для обслуговування житлового будинку». Після смерті [PERSON] свідоцтво про право власності на вищевказану земельну ділянку на імя батька позивача видано не було, оскільки у заповіті від імені [PERSON] був вказаний конкретно житловий будинок. [PERSON] за життя право власності на земельну ділянку на якій був розташований належний йому житловий будинок не оформив. 11 січня 2012 року помер батько позивача. Після його смерті позивач вступив у спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в смт Високий Харківського району Харківської області вул.Франко, №1. Згідно витягу про державну реєстрацію прав №34953110 від 25.07.2012, право власності на 1/2 житлового будинку, що знаходиться в смт Високий Харківського району Харківської області вул.Франко, №1, зареєстровано за [PERSON]. Відтак, позивач зазначає, що оскільки йому належить право власності на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і ця частина будинку розташована на земельній ділянці, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 05.05.1996 серії ХР №25-65-38838, відповідно він має право вимагати визнання за ним права власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення. Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, від представника позивача до суду надано заяву про розгляд справи у його відсутність, де зазначено, що представник підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача - Височанської селищної ради в судове засідання не зявився. Від представника відповідача, в особі Височанського селищного голови [PERSON], до суду надійшло повідомлення, в якому зазначено, що Височанська селищна рада проти позовної заяви не заперечує, а позов просить розглядати у відсутність представника відповідача. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, де також вказав, що обставини викладені в позовній заяві підтверджує та просить справу розглядати у його відсутність. Представник третьої особи Відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився. Від начальника Відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації [PERSON], до суду надійшло повідомлення, в якому зазначено, що Відділ державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації просить розглядати справу у відсутність їх представника та прийняти законне рішення на розсуд суду. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 квітня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №3-530, спадкоємцем майна [PERSON], [INFO], яка померла 03 вересня 2009 року є громадянин [PERSON], [INFO]. Спадщина на яку видано дане свідоцтво, складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в смт Високий Харківського району Харківської області вул.Франко, буд. 1. Вказана вище обставина також підтверджується копією витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 08.06.2010, реєстраційний номер 17450358. Як встановлено із копії свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №337180 від 13 січня 2012 року, виданого Височанською селищною радою Харківського району Харківської області, на підставі актового запису №8, [PERSON] помер 11 січня 2012 року. Згідно зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 липня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №3-670, спадкоємцем майна [PERSON], [INFO], який помер 11 січня 2012 року є йог син [PERSON], [INFO]. Спадщина на яку видано дане свідоцтво, складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в смт Високий Харківського району Харківської області вул.Франко, буд. 1. Приведене вище підтверджується копією витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 25.07.2012, реєстраційний номер 17450358. Як вбачається з відповіді отриманої з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за вих.№1273/02-14 від 12.04.2017 на виконання ухвали про витребування доказів, після смерті [PERSON], померлої 03 вересня 2009 року, що мешкала на час смерті в смт Високий Харківського району Харківської області, вул. Франка, буд.№1, в шестимісячний строк звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом [PERSON]. Інших заяв до держнотконтори не надходило. Заповіт від імені [PERSON], був посвідчений Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 27 квітня 2001 року за реєстровим №3-937, складеного щодо належної їй на праві особистої приватної власності частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в смт Високий Харківського району Харківської області, вул. Франка, буд.№1, на імя [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] було видано Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 29 квітня 2010 року. При цьому, відповідно до зазначеної вище відповіді нотаріальної контори, після смерті [PERSON], померлого 11 січня 2012 року, в шестимісячний строк до державної нотаріальної контори звернули його син [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та дружина [PERSON], із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь сина померлого. Інших заяв до держнотконтори не надходило. Свідоцтво про право спадщину за законом [PERSON] було видано Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 12 липня 2012 року. Однак, питання про передачу прав на земельну ділянку, на які розміщується спадкове майно, а саме, 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в смт Високий Харківського району Харківської області вул.Франко, буд. 1, після смерті [PERSON] не було вирішено, у звязку з чим, позивач і звертається до суду з відповідним позовом. Так, з відповіді отриманої позивачем із виконавчого комітету Височанської селищної ради за вих. №97/02-26 від 26.01.2017, вбачається, що [PERSON] звернувся до селищної ради із заявою про надання дозволу для приватизації земельної ділянки за адресою Харківська область, Харківський район, смт Високий, вул.Франко, 1, на що отримав відповідь наступного змісту. Згідно копій рішення сесії депутатів Височанської селищної ради №163 від 09.04.1996 та Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ХР №25-65-38838 від 05.05.1996, земельна ділянка за вказаною адресою була передана у приватну власність гр.[PERSON], а тому щодо отримання права власності на земельну ділянку [PERSON] запропоновано звернутися до суду, у відповідності до чинного законодавства України Судом з копії рішення сесії депутатів Височанської селищної ради №163 від 09.04.1996 «Про закріплення за домоволодінням гр. [PERSON] земельної ділянки і передачу її у приватну власність» встановлено, що за частиною домоволодіння, яка належить гр.[PERSON] закріплено земельну ділянку площею 502 кв.м. та додаткову земельну ділянку за рахунок земель селищної Ради площею 868 кв.м., та передано гр.[PERSON] земельну ділянку площею 1370 кв.м. у приватну власність для обслуговування житлового будинку з видачею державного акту на право приватної власності на землю. Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ХР №25-65-38838 від 05.05.1996, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №651, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,137 га, що розташована в смт Високий, вул.Франко, 1, з цільовим призначенням «обслуговування житлового будинку». Разом з тим, як вбачається з відповіді Міськрайонного управління у Харківському районі і м.Люботин Головного управління Державгеокадастру у Харківській області від 14.04.2017 №65/126-17, відповідно до книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі на території Височанської селищної ради, записи в яких здійснювались до 01.01.2013, обліковується державний акт на право власності серії ХР №25-65-38838 від 05.05.1996 на імя [PERSON], площею 0,137 га, для будівництва та обслуговування будинку. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1 ст. 125 ЗК України. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами) з 01 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК України. Вищевказані норми права закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі №6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі №6-253цс16 та від 12 жовтня 2016 року у справі №6-2225цс16. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати суд залишає за рахунок Позивача, у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved