Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні батька дітей [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; визначити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] : особисті побачення кожного понеділка, четверга, п`ятниці протягом двох годин без присутності матері; з 10:00 суботи до 18:00 неділі з ночівлею за місцем проживання батька з урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров`я та особистого бажання; 1 тиждень на рік спільного відпочинку в літній період без супроводу матері. В обґрунтування позову зазначає, що після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачкою, їхні малолітні діти проживають з нею. Однак, попри його бажання і спроби виконувати свій батьківський обов`язок в повній мірі і врегулювання питання мирним шляхом, були відкинуті. В зв`язку з чим, вважає за доцільне встановити спосіб та режим участі батька у вихованні дітей шляхом особистих побачень, спільного відпочинку, взяття участі у відвідуванні дітей за місцем проживання. Відповідачка у визначений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, та пояснив, що звертався до служби у справах дітей щодо перешкод з боку відповідачки у спілкуванні з дітьми. Але відповідачка і надалі чине перешкоди. Відповідачка та її родичі не дають спілкуватися, погрожують фізичною розправою. Він зараз проживає у цивільному шлюбі, працює приватним підприємцем. Проживає у [ADDRESS] , це на відстані 60 кілометрів від місця проживання дітей. В квартирі одна кімната. Має бажання возити дітей на море в літній період для оздоровлення. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала частково та заперечила можливість побачень дітей з батьком протягом робочих днів тижня. Не заперечувала проти побачень у вихідні, але тільки в її присутності та без ночівлі дітей у батька. Погодилась щодо літнього відпочинку дітей з батьком, але тільки у рази їх згоди. Пояснила, що позивач не приїжджає до дітей, та не було такого щоб вона або її рідні створювали перешкоди у спілкуванні позивача з дітьми. Органом опіки та піклування Корсунь-Шевченківської райдержадміністрації було визначено порядок побачень, а саме в першу та третю неділю місяця, але позивач все одно до дітей не приїжджав. Позивач ні разу не був у дітей у садику. Також не платить аліменти. З 8-ї до 17 діти знаходяться у садочку. У вихідні до дітей ходить вчитель. Хлопчик ходить на карате у вівторок та четвер з 16-ї до 17-ї, а дівчинка в понеділок та четвер з 15-ї до 18-ї на танці. Донька з батьком не хоче спікуватися. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації про розгляд справи повідомлений належно. У поданій заяві просить суд розглянути справи без його участі в зв`язку з неможливістю бути присутнім під час судового засідання. Представник третьої особи - служба у справах дітей Стеблівської ОТГ у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належно. У поданій заяві просить суд розглянути справи без його участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 22.11.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Таращанського районного суду Київської області від 11.10.2018, справа № 379/808/18. Від спільного шлюбу мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після фактичного припинення сімейних відносин із червня 2018 року проживають разом з матір`ю в [ADDRESS] . Згідно характеристики № 11, виданої 16.11.2020 директором ЗДО «Росинка», малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають в [ADDRESS] , у будинковолодінні бабусі [PERSON] з мамою [PERSON] . [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти «Росинка» з 1 вересня 2018 року, на даний час хлопчик в старшій групі. Злата почала відвідувати першу молодшу групу 10 жовтня 2018 року, на даний час дівчинка у другій молодшій групі. До садочка дітей приводить і забирає мама, інколи бабуся. Хлопчик і дівчинка завжди охайно вдягнені, доглянуті, психологічно врівноважені. Зауважень до мами щодо виховання та відвідування ніяких не виникало. Батько [PERSON] за період перебування дітей у садочку ніколи не звертався і не відвідував їх. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Виходячи із гарантій, передбачених статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при вирішенні спорів щодо участі батька (матері) у вихованні (піклуванні) дитини необхідно брати до уваги інтереси, а також права та свободи всіх залучених сторін і, що більш важливо, - основні інтереси дитини та її права. Якщо існує можливість того, що контакти з батьком (матір`ю) можуть завдати шкоди інтересам дитини або становити втручання в її права, саме відповідні національні органи зобов`язані забезпечити справедливу рівновагу між ними. При цьому вирішальне значення має те, чи вжили відповідні національні органи всіх необхідних заходів для того, щоб сприяти налагодженню контактів тією мірою, якою вимагати цього від них було б доцільно за наявних конкретних обставин кожної справи. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення в тому числі стан психологічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, статті 11 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Оскільки СК України не визначає зміст категорії «інтереси дитини», то розкрити зміст цього поняття можна через підхід, що застосовує Європейський суд з прав людини. Так, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ у справі «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Hunt v. Ukraine»), № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). В судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача щодо перешкоджання з боку відповідачки у спілкуванні з дітьми. Ця обставина також підтверджується позицією відповідачки у судовому засіданні, яка заперечує право батька на побачення з дітьми у робочі дні тижня, право бачитися з дітьми без її присутності. Суд критично оцінює характеристику закладу дошкільної освіти «Росинка» від 16.11.2020 № 11 щодо відсутності відвідування батьком дітей у садочку, оскільки цей доказ не є сам по собі достатнім для висновку про відсутність інтересу батька до виховання дітей. (а.с.58). Натомість позивач звертався до органу опіки і піклування Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації щодо визначення способу участі у вихованні дітей. (а.с.6). Згідно висновку органу опіки та піклування Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації № 156-01-44 від 14.05.2019, зважаючи на рівність прав і обов`язків батька та матері щодо дійте, вік дітей, органі опіки та піклування вважає доцільним визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] наступним чином: впродовж шести місяців в першу та третю неділю місяця з 10-00 до 20-00 години, з врахуванням стану здоров`я дітей, за попередньою домовленістю з матір`ю дітей [PERSON] , за місцем проживання дітей. Спосіб участі у вихованні дітей та умови спілкування [PERSON] з дітьми можуть бути змінені за взаємною домовленістю обох батьків. За приписами ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України вказаний висновок не є обов`язковим для суду, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Суд критично оцінює вказаний висновок, оскільки такий є недостатньо обґрунтованим, не відповідає інтересам дітей. Суд, враховує актуальну практику Верховного Суд про те, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору щодо її виховання, місця проживання (у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав або їх поновлення), а також спору щодо управління її майном. Однак така думка не матиме прямої дії на рішення суду. (постанова Верховного Суду від 28.10.2020 у справі №610/1213/17). Так, судом для заслуховування старшої дитини, у тому числі щодо встановлення прихильності дитини до батька, було оголошено перерву у судовому засіданні 02.03.2021. (а.с. 59-60). Однак, у судовому засіданні 03.08.2021 відповідачкою було висловлена категорична відмова щодо з`явлення дитини у суду, що також свідчить про перешкоди з боку відповідачки у спілкуванні батька з дітьми. Судом з пояснень сторін встановлено, що у дітей нормальний стан здоров`я. Крім того, судом встановлено нормальний психологічний стан позивача, відсутність даних про зловживання позивачем алкогольними напоями або наркотичними засобами. Він має постійне місце роботи. Вказані обставини не оспорюються сторонами. Отже, у найкращих інтересах дітей буде збереження їх зв`язків із батьком, що забезпечить їх розвиток. Суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково з наступних підстав. Позовна вимога про перебування дітей на вихідних з ночівлею за місцем проживання батька підлягає до часткового задоволення, оскільки можливість залишення дітей з ночівлею у вихідні дні з батьком жодним чином не впливає на участь батька у вихованні та спілкуванні дітьми. Суд при також враховує малолітній вік та інтереси дітей, постійне проживання дітей з матір`ю. Позивачем не надано доказів належних побутових умов за його місцем проживання для ночівлі дітей. Отже, суд виключає можливість ночівлі дітей за місцем проживання позивача. Також, проживання позивача і дітей в різних населених пунктах, виключає можливість перебування у позивача дітей і у суботу, і у неділю, оскільки часті поїздки між населеними пунктами на відстань 60 км зашкодять інтересам дітей. Отже, суд вважає що вказана позовна вимога підлягає частковому задоволенню, а саме встановити такий порядок спілкування з дітьми на вихідних: перша та третя субота місяця з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. з можливістю відвідувати дитиною місця проживання батька з урахуванням розпорядку дня дитини та стану здоров`я; До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 липня 2021 року справа № 310/365/20. Вирішуючи позовну вимогу щодо особистих побачень з батьком кожного понеділка четверга, п`ятниці протягом двох годин без присутності матері, суд враховує шкільний вік хлопчика (з першого вересня іде до школи), необхідність виконання ним домашніх завдань, необхідність відпочинку після школи, необхідність дотримання режиму дня, враховує також дошкільний вік дівчинки, визначає період спілкування з дітьми, а саме: другий та четвертий робочий тиждень місяця (понеділок та п`ятниця) з 18 години до 20 години. Аналогічна позиція викладена Донецьким апеляційним судом у постанові від 28 липня 2021 року справа № 243/5909/20. Щодо вимоги в частині літнього відпочинку, суд критично оцінює позицію відповідачки щодо врахування бажання дітей на відпочинок. Так, Верховний Суд, у постанові від 01 липня 2020 року справа № 138/96/17, наголошує, що, при визначенні способу участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини при встановленні об`єктивних умов, за яких такі побачення можуть відбуватися, а саме виключно за бажанням дитини, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Тому, враховуючи постійне проживання дітей разом з матір`ю, їхній тісний психоемоційний зв`язок з нею, обумовлення побачень батька з дітьми виключно за бажанням дітей призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дітьми. Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідачки усунути перешкоди у спілкуванні батька з малолітніми дітьми, суд зазначає, що усунення перешкод, як спосіб захисту передбачений ч. 1 ст. 159 СК України, полягає саме в тому, що судом визначаються способи участі одного із батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування (ч. 2 ст. 159 СК України). Тобто вимога про зобов`язання усунення перешкод є неналежним способом захисту. До такого висновку дійшов Вінницький апеляційний суд у постанові від 19 січня 2021 року справа № 127/6439/19. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно з п.1 ч.3 ст. 133 цього Кодексу - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, позивачем за подачу позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією № 42 від 01.07.2020. Оскільки позовні вимоги задоволені часткового, з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 200,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial