Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, та просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на на Ѕ частину житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обгрутовує тим, що між позивачем та [PERSON] у 2008 році виникла домовленість щодо того, що останній відчужить шляхом продажу, житловий будинок належний йому на праві приватної власності за адресою [ADDRESS] , за що позивач з ним повністю розрахувався, однак [INFO] [PERSON] раптово помер, після його смерті залишилися спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] , які були обізнані про нашу домовленість, і взяли на себе зобов`язання повністю виконати домовленість спадкодавця перед позивачем, а саме переоформити право власності на будинок. На виконання даної домовленості між позивачем та [PERSON] (після оформлення нею всіх правостановлючих документів) було укладено договір дарування Ѕ частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] . [PERSON] на той момент не мала можливості довести юридичні папери по спадщині, а тому було домовлено, що як тільки вона все оформить вона також відчужить свою частку в користь позивача. З 2008 року по сьогоднішній день позивач продовжує користуватися цим будинком, тобто добросовісно та відкрито володію цим майном. Постійно сплачує всі необхідні платежі, обробляє та доглядає за будинком та земельною ділянкою. На даний час у позивача виникла потреба у реалізації свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки, однак без згоди другого власника нерухомого майна він позбавлений свого гарантованого Конституцією України права. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки не повідомила. Представник третьої особи Берегівської міської ради в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без їх представника за наявними матеріалами справи. Перевіривши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. У судовому\~засіданні встановлено,\~що позивач\~ [PERSON] \~з 2008 року по сьогоднішній день позивач продовжує користуватися цим будинком, тобто добросовісно та відкрито володію цим майном більше десяти років. З договору дарування вбачається, що [PERSON] , яка є спадкоємицею Ѕ частки нерухомого майна подарила свою частку позивачу Мальчицькому, та письмової заяви [PERSON] наданої суду випливає, що позивач дійсно виплатив покійному [PERSON] кошти за будинок в [ADDRESS] , що в свою чергу підтверджує відомості викладені позивачем в позовній заяві. Згідно\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном\~протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно. Аналогічної думки дотримується і Верховний суд у своєму рішенні 03 грудня 2018 року Верховний Суд № 153/608/17, провадження № 61-2689св18 (ЄДРСРУ № 78297347). За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Підсумовуючи зазначене вище, при вирішенні даного спору, суд враховує, зокрема, таке: - володіння позивачем визнається відкритим, так як він не приховував факт знаходження майна в своєму володінні. Вживав і продовжує вживати звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна і не приховує цього майна; - позивач володіє майном безперервно, володіння не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,\~\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Від так, [PERSON] як, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набував фактично право власності на це майно за набувальною давність, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved