Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд визнати недійсним договір позики, а саме розписку від 07.04.2004 про грошові зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] на суму 296 909 грн., або еквівалент 55810 доларів США. У позові посилається на те, що 23.06.2006 заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] борг за договором позики у розмірі 296909 грн. Представником [PERSON] адвокатом Буряк Д.М. 19.05.2015 було отримано заочне рішення про стягнення боргу та 25.05.2015 було подано заяву про його перегляд. 05.04.2018 Машівським районним судом відмовлено у перегляді заочного рішення Карлівського райсуду. 18.04.2018 рішення Карлівського райсуду від 23.06.2006 було оскаржено в апеляційному порядку. [PERSON] зазначає, що 07.04.2004 розписки такого змісту він не писав, писав іншу розписку, але за участі свідків, які вписувалися до розписки, але суму у розмірі 296909 чи 55810 доларів США ніколи від [PERSON] не отримував. В період часу з 2000-2006 років [PERSON] зловживав спиртними напоями і позичав кошти для їх купівлі, від [PERSON] взяв у борг близько 3000 грн. Судом не було досліджено оригінал розписки від 07.04.2004. Також судом не було встановлено природу походження грошових коштів про які йдеться в розписці, взагалі їх існування, обставини її написання, мета та підстави отримання коштів та факт передачі [PERSON] , та факт отримання коштів [PERSON] , а також яким чином [PERSON] доводив неодноразові прохання повернути борг. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі за обставинами, викладеними у позові. Представник відповідача Левошко Л.С . позов не визнала, заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Зазначила, що вважає, що строк позовної давності позивачем пропущено, оскільки його перебіг слід рахувати з ухвалення заочного рішення. У 2013 році дружина [PERSON] зверталася до суду з позовом, у якому зазначала про наявність у чоловіка боргу перед [PERSON] , позов [PERSON] визнав. Представник відповідача Лисяк В.П. підтримав позицію колеги. Відповідач також заперечив проти задоволення позову, пояснив, що у той час було багато розписок, в тому числі і з свідками. Зміст саме цієї розписки він не пам`ятає, пам`ятає що вона була без свідків. Всі розписки були одного змісту, змінювалися лише суми боргу та дати. Свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача, зазначила, що намагалися добровільно вирішити питання про поділ майна з чоловіком, проводився опис майна, при якому був присутній [PERSON] , який повідомив їй, що чоловік винен йому кошти. [PERSON] під час опису не було. Коли приїхав, вона йому повідомила про наявність боргу. Де дівав кошти чоловік, вона не знає. Сказав їй, щоб робила, що хоче, бо будинок будували разом, тоді вона вирішила подавати позов. Одружені з 1981 року, раніше чоловік займався перевезеннями, мав КАМАЗ, потім зловживав алкоголем, лікувався, підтвердження немає, сім`я розпалася. Свідок [PERSON] , односелець позивача, в суді пояснив, що [PERSON] позивач у нього кілька разів кошти, позичав, потім віддавав, пізніше перестав віддавати позичені гроші. Не бачив ніколи [PERSON] п`яним , не вважає що він був неадекватним. Звертався до суду з позовом про стягнення боргу у розмірі 15000 грн., [PERSON] до суду не з`явився, було ухвалено заочне рішення. Борг досі не повернув. Коли відповідач давав у борг свідком не був. Заслухавши сторони по справі, пояснення свідків, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до частини 3 та частини 4 статті 12, частини 1 та частини 2 статті 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики - 07.06.2004 р.), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, постановами судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13.12.2017 року (справа №6-996цс17), 12.04.2017 року (справа №6-487цс17) по справах, які розглядалися в порядку перегляду з підстав неоднакового застосування касаційним судом норм матеріального права, встановлено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Позивач в позові зазначає, що позичав у [PERSON] кошти, але близько 3000.00 грн., тим самим підтверджуючи факт укладання договору позики між сторонами. Позивач посилається на підтвердження своїх вимог на той факт, що розписка написана без участі жодного свідка. Наявність свідків при укладанні договору позики не передбачена ст. ст. 1046-1053 ЦК України. 23.06.2006 року Карлівським районним судом Полтавської області ухвалено заочне рішення, яким позов задоволений: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 296 909 грн. (еквівалент 55 810 доларів США) та вирішене питання про судові витрати (а.с. 8). Зі змісту рішення вбачається, що відповідач [PERSON] належним чином був повідомлений про місце та час розгляду справи, але в судове засідання не з`явився та не повідомив про причину неявки. На виконання даного рішення, судом було видано виконавчий лист (а.с. 58). Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 05.04.2018 року (а.с. 9-10) позивачу відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення. Посилання позивача, про те, що про наявність боргу та рішення про його стягнення йому стало відомо лише 19.05.2015 року не відповідають дійсності з огляду на наступне. Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 31.03.2014 року Карлівським районним судом Полтавської області ухвалене рішення по справі №531/1985/13-ц, учасниками процесу якого були позивач та відповідач, а предметом спору було майно, описане ВДВС Карлівського РУЮ на виконання заочного рішення Карлівського райсуду Полтавської області від 23.06.2006 року. Позов по даній справі був поданий дружиною [PERSON] 09.10.2013 року (а.с. 38-39) та 22.10.2013 року (а.с. 40-41). В позовній заяві від 22.10.2013 року, [PERSON] зазначає, що факт наявності боргу перед [PERSON] , згідно виконавчого листа, виданого Карлівським райсудом Полтавської області 04.07.2006 року, чоловік ( [PERSON] ) протягом тривалого часу від неї приховував. В ході розгляду вищезазначеної справи [PERSON] особисто брав участь у справі, отримував особисто повістки по даній справі (а.с. 44,45,46,49,50,51) та власноручно писав заяви, в тому числі про визнання позову ( а.с. 48, 42). Тобто, [PERSON] визнав факт, зазначений [PERSON] в позові, про те, що йому було відомо про наявність боргу перед [PERSON] , але вищезазначений факт тривалий час [PERSON] приховувався. Викладене дає підстави вважати, що [PERSON] було відомо про наявність заочного рішення Карлівського райсуду від 23.06.2006 року задовго до 09.10.2013 року (до дати подання позову до Карлівського райсуду дружиною [PERSON] ). Довідкою ВДВС Карлівського РУЮ від 15.09.2016 року №8169/03-46 підтверджується сплата відповідачем позивачу грошових коштів, починаючи з 17.10.2013 року (а.с. 64). 01.04.2009 року державним виконавцем ВДВС Карлівського РУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-400 від 04.07.2006 року про стягнення з [PERSON] 296 909 грн. на користь [PERSON] (а.с. 65). Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на дату відкриття виконавчого провадження), копії постанов по виконавчому провадженню надсилаються сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження із супровідним листом. 21.02.2013 року повторно винесена ВДВС Карлівського РУЮ постанова про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-400 від 04.07.2006 року про стягнення з [PERSON] 296 909 грн. на користь [PERSON] Відповідно до ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на дату відкриття виконавчого провадження), копії постанов про відкриття виконавчого провадження надсилалися сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 01.10.2013 року державним виконавцем ВДВС Карлівського РУЮ складений за місцем проживання [PERSON] акт про опис майна Волошина М.А. в присутності дружини боржника - [PERSON] та двох понятих (а.с. 67-68). 26.06.2014 року державним виконавцем ВДВС Карлівського РУЮ складений за місцем проживання [PERSON] акт про опис майна Волошина М.А. в присутності дружини боржника - [PERSON] та двох понятих(а.с. 69-70). 14.02.2015 року ВДВС Карлівського РУЮ направляв лист за №1596/03-46/1 від 14.02.2015 року, адресованим [PERSON] , [PERSON] та ВАТ «Ланнівський цукровий завод», в якому зазначалася сума боргу перед [PERSON] (а.с. 71). Крім того, 11.09.2012 року ухвалою Карлівського районного суду в зв`язку із заборгованістю в сумі 423 697,37 грн. [PERSON] тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями (а.с. 59). На вищезазначену ухвалу [PERSON] подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої 21.11.2012 року апеляційною інстанцією скасовано ухвалу Карлівського районного суду від 11.09.2012 року (а.с. 60). Таким чином, позивачу - [PERSON] було відомо задовго до 19.05.2015 року про наявність як рішення Карлівського райсуду від 23.06.2006 року, так і про наявність боргу перед [PERSON] за договором позики. Посилання позивача та його представника на те, що [PERSON] зловживав спиртними напоями, страждав на алкоголізм та лікувався від цього, є лише суб`єктивними твердженнями та не підтверджуються документально. Враховуючи викладене, відповідач неодноразово мав можливість отримати рішення Карлівського райсуду Полтавської області від 23.06.2006 року та оскаржити його у відповідності до вимог чинного законодавства України. Але [PERSON] не вчиняв з 2006 року будь-яких дій, спрямованих на те, щоб довідатись про стан провадження у його справі в судових інстанціях, виконавчій службі, у бухгалтерії, яка проводила відрахування із його заробітної плати на користь [PERSON] , тоді як підставою відхилення вимог заявника в Рішенні Європейського Суду з прав людини від 26.04.2007 року (справа «Олександр Шевченко проти України» (заява №8371/02) став саме той факт, що «заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки, щоб довідатись про стан провадження у його справі». Отже, судом об`єктивно встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності. Але, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову за недоведеністю із зазначених вище підстав.

Outcome: dismissed