Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. Позов мотивує тим, що з часу коли він розлучився з відповідачем їх донька [PERSON] [INFO], проживає з нею. Відповідач постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Він змушений був звернутись до органу опіки і піклування для вирішення порядку його участі у вихованні з дитиною. Стверджує, що відповідач ігнорує це рішення та не дає йому можливості нормально спілкуватись з дитиною. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з наведених в позовній заяві підстав, позов просили задовольнити повністю. Відповідач та її представник позов частково заперечили. Ствердили, що відповідач не заперечує проти того, щоб позивач бачився з їхньою донькою з 17-00 год. п'ятниці до 17-00 суботи, а не до 14-00 год. неділі, оскільки батько дитини являється священнослужителем і відповідно в неділю має відправляти службу. Також заперечили проти побачень з дитиною на канікулах оскільки термін канікул постійно міняється і визначені судом дні можуть бути більшими від самих канікул. Представник третьої особи, Комісії з прав дитини Городенківської РДА ствердила, що вона підтримує висновок комісії і вважає, що дні побачень які ними визначені є обгрунтованими. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Між сторонами виник спір з приводу спілкування батька з малолітньою донькою, яка проживає разом з матір'ю. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право безперешкодного спілкування між собою незалежно від місця проживання або перебування кожного із них. Згідно зі ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Також Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Судом встановлено, що: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Дитина після розлучення батьків проживає разом з матір'ю. Органом опіки і піклування Городенківської РДА встановлено 24.09.2013 року порядок участі позивача у вихованні доньки. [PERSON] звертався 16.12.2013 року до органу опіки і піклування із заявою про вирішення питання невиконання відповідачем їх розпорядження про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. На яку отримав відповідь від 09.01.2014 року в якій зазначено, що такого факту ними не встановлено, а мати дитини повідомила, що він бачився з дитиною десь один раз на місяць. Позивач сплачує аліменти на утримання дитини. Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні. Суд критично оцінює твердження позивача з приводу того, що він багато разів намагався вирішити питання з відповідачем про його спілкування з дитиною мирним шляхом, оскільки в судовому засіданні ним не подано жодного доказу на підтвердження даного твердження. А сам факт написання ним заяви до органу опіки та піклування з цього приводу не підтверджує факту здійснення відповідачем перепон його у спілкуванні з дитиною. Зокрема свідок [PERSON] ствердила, що вона разом з позивачем приїзджала до дитини на 1 вересня і відповідач дозволила їм бачитись з дитиною після лінійки десь 3 години, що підтверджує той факт, що відповідач не перешкоджала батькові у спілкуванні з дитиною. Вона також підтвердила той факт, що приїжджаючи до позивача, який є її сином, декілька разів також спілкувалась із дитиною у нього вдома. Суд критично оцінює показання свідків [PERSON], яка є матір'ю позивача та [PERSON], яка ствердила, що являється «подругою» позивача, з приводу того, що відповідач не дає можливості йому бачитись з донькою згідно того порядку який визначений органом опіки і піклування. Оскільки вони не підтвердили того, що позивач кожної п'ятниці біля 17-00 год., як визначено порядком про участь батька у вихованні дитини, починаючи з 24.09.2013 року приїзджав по дитину і відповідач йому в цьому перешкоджала. Позивачем не подано доказів того, що саме відповідач не дає йому можливості спілкуватись з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного чи іншого засобу зв'язку. Також в судовому засіданні не спростовано тверджень відповідача, що батько приїжджає до доньки рідко, приблизно раз на місяць, а не кожної п'ятниці, що свідчить про те, що позивач сам не дотримується порядку спілкування з донькою визначеного органом опіки і піклування. На підставі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, суд, при розгляді даної справи, насамперед виходить з інтересів самої дітей і приходить до переконання, що даний позов слід задовільнити частково, в частині призначення побачень батька з донькою з 17-00 год. п'ятниці до 17-00 год. суботи через тиждень, оскільки батько дитини являючись священнослужителем змушений буде брати участь кожної неділі у відправленні служби в церкві і не зможе в цей час приділяти малолітній дитині увагу, а мати дитини, також має право на спілкування з дитиною у вихідні, крім того, позивач має право бачитись з дитиною і на шкільних канікулах, тривалість яких не регламентована в законодавстві і постійно може змінюватись, в іншій частині позову слід відмовити за недоведеністю вимог.

Outcome: partial