Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову, [PERSON] посилався на те, що 19 липня 1994 року на Одеській Товарній біржі придбав у відповідача, (колишня назва «ПУ «Облавтодор» м. Одеси), вказану вище двохкімнатну квартиру, про що було оформлено договір купівлі-продажу №3802, який був зареєстрований 11 серпня 1994 року в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації. Оскільки при здійснені нотаріальних дій по відчуженню чи придбанню нерухомого майна, договори купівлі-продажу оформлені на біржах, нотаріальними конторами не приймаються, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 липня 2015 року, його позовні вимоги про визнання вказаного вище договору дійсним, були задоволені. На теперішній час він бажає розпорядитися належною йому на праві власності квартирою. Однак із-за втрати оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру, а саме договору-купівлі продажу, реалізувати свої права власника він не може, тому на підставі ст. 392 ЦК України, позивач просив його позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] в засідання не зявилася, однак звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити (а.с. 22). Відповідач в судове засідання не прибув. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений в порядку, встановленому законом, замовною поштою, про що свідчить поштове повідомлення. Причини неявки суду не повідомив (а.с.21). За заявою представника позивача та на підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України, суд розглянув справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], за договором купівлі-продажу від 19 липня 1994 року, придбав у свою власність двохкімнатну квартиру №35 в будинку №122 по Дніпропетровській дорозі у м. Одесі, загальною площею 49,28 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м, яку йому продав відповідач, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, оформленого на Одеській товарній біржі, правомірність якого передбачалася Законом України «Про біржі». Право власності на вказану квартиру було зареєстровано 11 серпня 1994 року в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації за номером №3076 в книзі 89 доп. на сторінці 175 (а.с. 6-7), а також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.04.2016 р. (а.с.4). Крім того, факт дійсності договору купівлі-продажу зазначеної квартири, укладеного між позивачем і відповідачем, був встановлений рішенням Суворовського районного суду м. Одеси 30 липня 2015 року, яке набрало законної сили (а.с.5). На теперішній час, позивач не може в повній мірі використати свої права власника, оскільки оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, а саме, оригінал договору купівлі-продажу квартири, ним втрачений. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] правомірні, ґрунтуються на нормах ст. 392 ЦК України, які регулюють виниклі правовідносини, оскільки позивач втратив оригінал документу, який підтверджує його право власності на вказану вище квартиру і за ним слід визнати право власності на квартиру №35 в будинку №122 по Дніпропетровській дорозі у м. Одесі, яку він придбав, ще 19 липня 1994 року.

Outcome: approved