Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про припинення права власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності на квартиру. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що 21.12.2007 року між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») було укладено договір кредиту №10-29/4883, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 110 500 дол. США під 11,75% річних для придбання однокімнатної квартири [ADDRESS] із кінцевим терміном повернення 20.12.2032 року включно. Вказана квартира була придбана позивачем. 21.12.2007 року між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено Іпотечний договір №02-10/4198, за умовами якого позивач передав банку в іпотеку вказану квартиру. У зв`язку із невиконанням позивачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, 20.09.2010 року вимогою №08.4-10/96-5588 банк вимагав від позивача усунути порушення по виконанню зобов`язань за кредитним договором шляхом повернення всієї заборгованості у розмірі 109 852,44 дол. США і 8 190,41 дол. США пені. 01.06.2013 року вимогою №19.301-86/5887 банк вдруге звернувся з вимогою повернення заборгованості по кредиту та відсоткам в загальному розмірі 148 133,76 дол. США, яка включає 103 140 дол. США боргу за кредитом, 38 235,48 дол. США за відсотками, 2 180,25 дол. США пені за несплату кредиту, 4 578,03 дол. США за несплату відсотків. 01.11.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. було вчинено виконавчий напис нотаріуса №3152, яким звертається стягнення на предмет іпотеки, на підставі якого 12.12.2013 року відділом ДВС Дарницького РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №41221664 по примусовому виконанню вказаного виконавчого напису. Однак 06.02.2015 року в порядку п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», повернуто банку, як стягувачу, виконавчий напис нотаріуса. Не зважаючи на те, що банк отримав виконавчий напис на звернення стягнення на предмет іпотеки, 24.05.2016 повідомленням №13.3-03/96-5020 банк втретє повідомив позивача про повернення заборгованості за кредитом та відсотками в загальному розмірі 383 620,99 дол. США. 07.12.2018 року, на підставі звернення позивача, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. було внесено запис про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Однак, 04.01.2019 року з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за індексним №15193981 від 04.01.2019 року позивачу стало відомо, що державним реєстратором КП «Світоч» Алієвим Гусєйном Азізом Огли було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 44798330 від 22.12.2018 року), внаслідок якого власником вищевказаної квартири було зареєстровано ПАТ «Укрсоцбанк». Підставою для виникнення права власності зазначено доказ вручення повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 05.06.2018, видавник Укрпошта; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, серія та номер: 13.3-03/96-5020, виданий 24.05.2018, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк»; договір кредиту №10-29/4883, виданий 21.12.2007, видавник АКБ СР «Укрсоцбанк»; іпотечний договір №02-10/4198 від 21.12.2007, видавник АКБ СР «Укрсоцбанк». Представник позивача зазначив, що рішення державного реєстратора є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки банк втратив право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі; іпотечний договір не містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та жодної згоди на його застосування. Окрім того, рішення про державну реєстрацію права власності було прийнято всупереч положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірна квартира надана в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором в іноземній валюті, використовується позивачем як місце постійного проживання, будь-яке інше нерухоме майно у позивача у власності не знаходиться та загальна площа квартири складає 56,50 кв.м. Також у банка, як іпотекодержателя, відсутні будь-які правові підстави для реєстрації права власності на предмет іпотеки, на підставі іпотечного договору, в якому відсутнє погоджене сторонами застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача АТ «Альфа-банк», який є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, пояснивши, що до вказаних правовідносин не може бути застосовано Закон України «Про мораторій», оскільки звернення стягнення на квартиру позивача, як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, а згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі іпотечного застереження, тобто в позасудовому порядку за згоди іпотекодателя, про що свідчить підпис останнього в іпотечному договорі. Крім того, іпотечний договір містить іпотечне застереження, а саме п.4.5, відповідно до умов якого банк має право звернути стягнення в позасудовому порядку на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі, який є належним правовстановлюючим документом. Відповідач державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Алієв Г.А.о КП «Світоч» м. Києва у судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача АТ «Альфа-Банк», дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 21.12.2007 між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 10-29/4883. Відповідно до п. 1.1., 1.2. даного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 110 500 доларів США з метою придбання нерухомого майна - однокімнатної квартири [ADDRESS] з кінцевим терміном повернення 20.12.2032 (а.с. 23-28). У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між сторонами був укладений іпотечний договір № 02-10/4198, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В. 21.12.2007 та зареєстрований в реєстрі за №3194, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,50 кв.м. (а.с.30-34). Відповідно до п. 4.5.3. іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, серед іншого, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44798330 від 22.12.2018 року, державного реєстратора КП «Світоч» Алієва Гусєйна Азіза Огли проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,5 кв.м., за АТ «Укрсоцбанк» на підставі доказу вручення повідомлення, серія та номер: б/н, виданого 05.06.2018 року, видавник Укрпошта; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, серія та номер: 13.3-03/96-5020, виданого 24.05.2018, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк»; договору кредиту №10-29/4883, виданого 21.12.2007, видавник АКБ СР «Укрсоцбанк»; іпотечного договору №02-10/4198 від 21.12.2007, видавник АКБ СР «Укрсоцбанк». Відповідно до даних паспорту [PERSON] , останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 94-96). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки, передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Згідно із статтею 35 Закону України «Про іпотеку» письмові повідомлення іпотекодержателя іпотекодавцю друкуються та підписуються уповноваженими особами іпотекодержателя і надсилаються іпотекодавцю телефаксом, кур`єром або поштою. З наведеного слідує, що згідно з умовами договору про іпотечний кредит підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення договору про іпотечний кредит та іпотечного договору) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Установивши, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , щодо якої здійснено реєстрацію, використовується позивачем як місце постійного проживання та є його єдиним житлом, суд приходить до висновку, що зазначена квартира не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», як забезпечення виконання [PERSON] умов іпотечного договору № 02-10/4198 від 21.12.2007, укладеного в іноземній валюті, у зв`язку з чим у державного реєстратора КП «Світоч» Алієва Г.А.о. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Укрсоцбанк», а тому позовні вимоги про припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності підлягають задоволенню. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду по справі №200/18401/18 від 23.09.2020 Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволені, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати з судового збору у розмірі 1 536,80 грн. в рівних частках з кожного. На підставі ст. 155, 158 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволені, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру [ADDRESS] , вжиті ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 11.02.2019 року.

Outcome: approved