Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та посилаючись на порушення вимог трудового законодавства в частині порядку заповнення трудових книжок та порядку розрахунку з ним при звільненні просив суд зобов'язати відповідача виплатити позивачу заробітну плату та середній заробіток за весь час затримки розрахунку, скасувати накази відповідача №53-к від 01.04.2014 року та №59-к від 17.04.2014 року, зобов'язати позивача привести у відповідність до вимог закону записи №8 та №9 в трудовій книжці позивача. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та наполягав на їх задоволенні. Пояснив суду, що 01.04.2014 року його було прийнято на посаду юрисконсульта та 17.04.2014 року звільнено з цієї посади за згодою сторін, однак повного розрахунку при звільненні він не отримав: йому не було виплачено заробітну плату за відпрацьований період, не було виплачено належних компенсацій, та до трудової книжки внесено записи, що не відповідають вимогам закону, зокрема формулювання записів за твердженням позивача ображають його честь та гідність і у таких записах наявні помарки та підчитки, окрім того згідно запису № 8 він був «зарахований на посаду» хоча позивач вважає правильним запис «прийнятий на посаду». Представник відповідача позов визнала частково в частині внесення виправлень в трудову книжку відповідно до інструкції заповнення трудових книжок, заперечувала проти задоволення інших вимог позову. У своїх поясненнях підтвердила факт перебування сторін у трудових відносинах в період з 01.04.2014 року по 17.04.2014 року, та їх припинення за згодою сторін. Вказала що належну позивачу заробітну плату йому було виплачено 29.04.2014 року, оскільки фактично КУ «Одеський обласний госпіталь інвалідів Великої Вітчизняної війни» немає можливості впливати на графік проведення виплат належних робітникам, у тому числі й звільнених, сум через те, що такі виплати проводять управління охорони здоров'я Одеської обласної державної адміністрації та Державна казначейська служба України в Одеській області. Також повідомила суд про те, що в зв'язку з проведенням перевірки на підприємстві було виявлено іншу невиплачену позивачу суму - компенсацію за час невикористаної відпустки, що 20.05.2014 року було направлено у безготівковій формі на рахунок позивача, однак в зв'язку з самовільним закриттям позивачем такого рахунку платіж не було проведено вчасно, та вини підприємства у такому, на думку представника відповідача немає. За виявлені порушення трудового законодавства відповідального працівника підприємства було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 01.04.2014 року наказом Головного лікаря Комунальної установи «Одеський обласний госпіталь інвалідів Великої Вітчизняної війни» Волкова П.Г. №53-к «Про зарахування на роботу» [PERSON], на підставі його заяви від 01.04.2014 року, було прийнято до Комунальної установи «Одеський обласний госпіталь інвалідів Великої Вітчизняної війни» на посаду юрисконсульта адміністративно-управлінческого персоналу з 01.04.2012 року з посадовим окладом згідно штатного розпису з випробувальним терміном до двох місяців. Позивача із таким наказом було ознайомлено у день його складання та внесено відповідний запис в трудову книжку (запис №8 від 01.04.2014 року). З 01.04.2014 року позивач фактично приступив до виконання посадових обов'язків, про що випливає з пояснень обох сторін. 17.04.2014 року наказом Головного лікаря Комунальної установи «Одеський обласний госпіталь інвалідів Великої Вітчизняної війни» Волкова П.Г. №59-к «Про припинення трудового договору» [PERSON] було звільнено з посади юрисконсульта адміністративно-управлінческого персоналу. Позивача із таким наказом було ознайомлено у день його складання та внесено відповідний запис в трудову книжку (запис №9 від 17.04.2014 року). При звільненні повний розрахунок з позивачем проведено не було, на що вказував позивач у своїх поясненнях, та що не заперечувалось представником відповідача: так заробітна плата за відпрацьований період з 01.04.2014 року по 17.04.2014 року позивачу була виплачена 29.04.2014 року в розмірі 1021,74 грн. (що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною відомістю за квітень 2014 р.). 20.05.2014 року позивачу була нарахована компенсація за невикористану відпустку в розмірі 68,53 грн., та згідно довідки ПАТ «Імексбанк» №1001 від 27.05.2014 року перерахувати зазначену суму на рахунок позивача та здійснити таким чином повну виплату всіх належних позивачу сум не вдалося в зв'язку з закриттям рахунків [PERSON] за його заявою. Даний факт було підтверджено також позивачем в судовому засіданні, на що він пояснив, що не мав потреби у відкритому на його ім'я рахунку. Оскільки за наданими до суду відомостями позивач не повідомив КУ «ООГІВВВ» про інший спосіб отримання повного розрахунку, 28.05.2014 року за вих. №280 підприємством на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про неможливість проведення з ним остаточного розрахунку через відсутність інформації про його рахунки та реквізити для перерахувань, а також запропоновано [PERSON] надати таку інформацію. За відомостями, наданими до суду, [PERSON] не надав підприємству такої інформації. Виходячи з наведених обставин суд доходить висновку, що відповідачем, у порушення приписів ч.1 ст. 116 КЗпП України у день звільнення відповідача не проведено з ним повного розрахунку та виплати всіх належних сум, оскільки заробітну плату за відпрацьований період позивачу було перераховано 29.04.2014 року, а компенсацію за час невикористаної відпустки - лише 20.05.2014 року, що фактично не була отримана позивачем, однак суд вважає що саме з 20.05.2014 року вина роботодавця у затримці повного розрахунку відсутня, оскільки ним були вжиті всі належні заходи щодо виплати позивачу належної йому суми: замовлено безготівковий перерахунок такої суми, а після з'ясування неможливості перерахунку - направлено повідомлення позивачу про необхідність надання до установи відомостей для здійснення грошового переказу. Відповідно до положень ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України (п.20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999р. №13) при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні та встановлені факту невиплати у зазначені строки працівникові належних йому від підприємства сум, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до положень п.2 абз. 3 Постанови КМ України №100 від 08 лютого 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 8 Постанови КМ України №100 від 08 лютого 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Виходячи з викладеного, та з'ясувавши на підставі письмових доказів і пояснень сторін, що позивачу установою сплачено всі належні йому суми та повний розрахунок з ним було проведено 20.05.2014 року, тобто через 23 робочі дні після його звільнення, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток останнього за весь час затримки повного розрахунку. Визначаючи розмір стягнення суд виходить з наступних розрахунків: позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем у період з 01.04.2014 року по 17.04.2014 року з яких робочими були 13 днів за які йому було нараховано 1149,48 грн. заробітної плати; фактична затримка повного розрахунку в період з 17.04.2014 року по 20.05.2014 року склала 23 робочі дні, а з такого випливає, що для з'ясування розміру суми компенсації слід суму заробітної плати за відпрацьований час розділити на кількість робочих днів та помножити на кількість робочих днів у період затримки повного розрахунку, тобто: 1149,48/13*23=2033,69 грн. Вказана сума судом розрахована без відрахувань відповідних податків та зборів, що підлягають вираховуванню бухгалтерією установи при виплаті заробітної плати. Вирішуючи вимогу позивача щодо скасування наказів Головного лікаря Комунальної установи «Одеський обласний госпіталь інвалідів Великої Вітчизняної війни» Волкова П.Г №53-к від 01.04.2014 року та №59-к від 17.04.2014 року, суд зазначає що позивачем не надано належного обґрунтування підстав для скасування таких наказів, оскільки у сторін не виникло спору щодо підстав їх винесення та правових наслідків для кожної із сторін, враховуючи той факт що сторони фактично розпочали трудові відносини. Натомість вимоги позивача в частині приведення записів трудової книжки серії [NUMBER], заведеної на ім'я [PERSON] [INFO], №8 та №9 у відповідність до норм чинного законодавства підлягають задоволенню з наступних підстав: відповідно до приписів інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України та Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993 року, записи у трудовій книжці мають буди здійснені акуратно, а у випадку виявлення неправильного, або неточного, запису, виправлення такого запису здійснюється адміністрацією установи, де було зроблено такий запис, та при цьому закреслення (затирання) раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. Оспорюваний запис №8 у вказаній трудовій книжці містить явні ознаки виправлення та в цілому формулювання записів №8 та №9 не відповідають положенням зазначеної інструкції, так згідно п. 2.10 подібні записи мають статеву приналежність: «Прийнятий…», «Звільнений…», натомість формулювання зазначених записів є некоректними та підлягають виправленню, отже дана вимога підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь державного бюджету слід стягнути судовий збір, пропорційно до задоволених вимог, тобто в розмірі 243,60 грн. за подання позову майнового характеру та 121,80 грн., за подання позову вимоги немайнового характеру.

Outcome: partial