Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просять стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 922 950,00 грн. (еквівалент 35 000,00 доларів США) шляхом реєстрації права власності на Ѕ нежитлових приміщень 1-го поверху № 103-1, 103-5, 103-5а, 103-6, 103-8, що розташовані в житловому будинку літ. «А-1» загальною площею 91,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування зазначає, що 22.05.2013 року, між ним та [PERSON] було укладено договір позики, оформлений розпискою, щодо надання [PERSON] у безвідсоткову позику строком на 5 років, до 22.05.2018 року, грошові кошти в розмірі 279 755,00 грн., що становило еквівалент 35 000,00 доларів США, для придбання Ѕ нежитлових приміщень 1-го поверху № 103-1, 103-5, 103-5а, 103-6, 103-8, що розташовані в житловому будинку літ. «А-1» загальною площею 91,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Як зазначив, позивач, вони домовились, що у разі несвоєчасного повернення грошей, позивач отримує право власності на зазначені приміщення. 23.05.2013 року відповідач придбав у власність Ѕ нежитлових приміщень 1-го поверху № 103-1, 103-5, 103-5а, 103-6, 103-8, що [ADDRESS] . Оскільки відповідачем свої зобов`язання за договором, в строк визначений договором, не виконав, позивач звернувся до суду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.09.2019 року до участі у справі залучено третю особу на стороні відповідача - [PERSON] та продовжено строк підготовчого провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.11.2019 року продовжено строк підготовчого провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.11.2019 року за клопотанням третьої особи призначено судово-технічну експертизу, проведення якої доручено ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2020 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.03.2020 року продовжено строк підготовчого провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляд по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про визнання заявлених позовних вимог, просив розглянути справу за його відсутністю. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Бочарова О.М. не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, підтримала обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позовної заяви. В судовому засіданні третя особа [PERSON] та її представник адвокат Хряпинська С.С. заперечували проти задоволення заявлених позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позовної заяви за необґрунтованістю та безпідставністю. Суд, заслухавши думки присутніх осіб, перевіривши доводи, викладені представником позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також доводи та заперечення представником третьої особи, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що 22.05.2013 року [PERSON] , [INFO] , надав [PERSON] , [INFO] , грошові кошти у безвідсоткову позику, у розмірі 279\~755,00 грн. (еквівалент 35 000 доларів США), на придбання нежитлових приміщень першого поверху за адресою: [ADDRESS] , строком до 22 .05.2018 року, що підтверджується розпискою за підписом [PERSON] . Також сторони дійшли згоди, що у разі не повернення відповідачем грошових коштів, [PERSON] має право звернути стягнення на нежитлові приміщення першого поверху за адресою: [ADDRESS] , які будуть ним придбані, про що також зазначили у розписці. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 23.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Яновою О.Є. за реєстровим № 1087, [PERSON] придбав Ѕ частку у праві власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 103-1, 103-5, 103-5а, 103-5б, 103-6, 103-8, що розташовані в житловому будинку літ. «А-1» загальною площею 91,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Ціна договору становила 279\~755,00 грн., які еквівалентні 35 000 доларів США. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.01.1993 року, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданого Палацом одруження «Центральний». Як вбачається з копії заяви [PERSON] від 23.05.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Яновою О.Є. за реєстровим № 1082, [PERSON] надала згоду чоловіку [PERSON] на купівлю за 279\~755,00 грн. Ѕ частки у праві власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 103-1, 103-5, 103-5а, 103-5б, 103-6, 103-8, що розташовані в житловому будинку літ. «А-1» загальною площею 91,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Ѕ частина нежитлових приміщень 1-го поверху № 103-1, 103-5, 103-5а 103-5б, 103-6, 103-8, що розташовані в житловому будинку літ. А-1 загальною площею 91,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.11.2019 року за клопотанням третьої особи призначено судово-технічну експертизу, проведення якої доручено ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса. Як вбачається з висновку судової технічної експертизи документів №28433, сформованого 06.02.2020 року, вирішити питання стосовно часу (дати) та періоду часу виконання наданого Договору займу від 22.05.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , не виявилося можливим у зв`язку з відсутністю науково обґрунтованих методик по встановленню абсолютного часу та періоду часу виконання записів чорнилом. Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за\~договором позики\~одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з\~моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана\~розписка\~позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю\~розписка\~про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за\~договором позики,\~підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові\~розписки\~чи\~договори позики,\~суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц в якій вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. На підтвердження укладення\~договору позики\~та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена\~розписка\~позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач [PERSON] отримав 22.05.2013 року від позивача [PERSON] грошові кошти за розпискою, що підтверджується оригіналом розписки, оскільки\~розписка\~підтверджує як\~укладення договору\~позики так\~і отримання\~від кредитора\~певної грошової\~суми або\~речей,\~окрім цього,\~зміст розписки\~містить відомості\~про умови\~та наслідки\~невиконання боржником\~грошового зобов`язання\~у вигляді\~звертнення стягнення\~на нежитлові\~приміщення 1-го\~поверху за\~адресою: [ADDRESS] . Посилання третьої особи [PERSON] на те, що\~зазначені приміщення було придбано під час шлюбу з [PERSON] та є спільною сумісною власністю подружжя вважаються передчасним через відсутність відповідного судового рішення про визнання вищевказаного нежитлового приміщення спільною сумісною власністю з урахуванням джерела коштів, які використовувалися на його придбання. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За таких обставин, з огляду на вищенаведене, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, а також відповідні наслідки у разі неналежного та несвоєчасного виконання зобов`язання, тому враховуючи, що зобов`язання перед позикодавцем позичальником не виконані, кошти, отримані у позику, не повернуті, приймаючи позицію відповідача щодо визнання позовних вимог, а також з урахуванням встановленої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину наявні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved