Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.03.2014 року він придбав у ПАТ «Лебединський автотранс 15942» за договором купівлі-продажу: приміщення гаража 1917 року побудови загальною площею 154,3 м2 під літ. - «Ж/1», розташоване за адресою: [ADDRESS], який складається з гаража площею 110,6, складу площею 11,4 м2, гаража площею 32,2м2; приміщення гаража 1917 року побудови загальною площею 158,1 м2 під літ. - «Ж/2», розташоване за адресою: [ADDRESS] та приміщення гаража 1917 року побудови загальною площею 57,7 м2 під літ. - «Ж/3», розташоване за адресою: [ADDRESS]. В підтвердження належності відповідачеві вищевказаних будівель та відсутності будь-яких прав на це майно в інших осіб позивачеві було надано: копію свідоцтва про право власності на нерухому майно; копію державного акту на право постійного користування землею; копію технічного паспорта; рішення виконавчого комітету Лебединської міської ради про присвоєння юридичних адрес земельним ділянкам. При цьому згідно договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами, відповідач взяв на себе зобов'язання в десятиденний термін з моменту підписання даної угоди укласти договір купівлі-продажу майна через Лебединську нотаріальну контору, але взяті на себе зобов'язання не виконав. Тому позивач просив визнати за ним право власності на вказану будівлю. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, справу просив розглянути у його відсутності, та вказав, що також не заперечує проти заявлених вимог. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини щодо права власності на нерухоме майно, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 11.03.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Лебединський автотранс 15942» укладено договір купівлі-продажу (а.с. 20), згідно якого відповідач продав, а позивач придбав нерухоме майно: приміщення гаража 1917 року побудови загальною площею 154,3 м2 під літ. - «Ж/1», розташоване за адресою: [ADDRESS], який складається з гаража площею 110,6, складу площею 11,4 м2, гаража площею 32,2м2; приміщення гаража 1917 року побудови загальною площею 158,1 м2 під літ. - «Ж/2», розташоване за адресою: [ADDRESS] та приміщення гаража 1917 року побудови загальною площею 57,7 м2 під літ. - «Ж/3», розташоване за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу, укладений між сторонами, нотаріально посвідчений не був. Передача майна відбулася згідно акту приймання-передачі від 14.03.2014 року (а.с. 21). Також встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу відповідач зобов'язався в десятиденний термін посвідчити дану угоду нотаріально, що визначено п. 2.1 Договору (а.с. 20). 27.03.2014 року позивач звертався до ПАТ «Лебединський автотранс 15942» з листом (а.с. 23) щодо вирішення спірного питання, але договір не посвідчено до цього часу, тобто відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання. Відповідно ст. ст. 317, 328 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно вимог ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, так як встановлено, що права позивача порушені, а тому підлягають захисту. Долю судових витрат суд вважає необхідним вирішити згідно ст. 88 ЦПК України, поклавши їх сплату на відповідача.

Outcome: approved