Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04.10.19997 року позивач та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Синельниківської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області, актовий запис №193. Від шлюбу сторони мають двох доньок [PERSON] - [INFO], та [PERSON] -[INFO], які проживають разом з ними. Позивач зазначив, що шлюбні відносини вони припинили у листопаді 2016 р. і більше їх не поновлювали. Причиною розпаду сімї стало те, що у них різні погляди на сімейні цінності та погляди на життя. На даний час сторони проживають окремо, позивач вважає, що шлюб між ними є лише формальний, тому строк на примирення просить не надавати. Просить розірвати шлюб з відповідачем. До початку слухання справи позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач до початку слухання справи, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд, згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України, зясувавши фактичні взаємини подружжя, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також умови життя подружжя та інші обставини життя подружжя приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки вони визнані сторонами та підтверджуються матеріалами справи, а саме копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ №046271 від 04.10.1997 року який був укладений між [PERSON] та [PERSON], Відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Синельниківської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області, актовий запис №193. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дітей або одного з подружжя. Шлюб це добровільний, рівноправний, сімейний союз жінки та чоловіка спрямований на створення сімї та зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сімї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За такого, в сім'ї склалися ненормальні взаємовідносини внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. Подружні стосунки припинені та в теперішній час не підтримуються. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалась, відновлення її неможливе та недоцільне, а тому позов підлягає задоволенню, а шлюб на підставі ст. 112 СК України - розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved