Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні власністю - квартирою [ADDRESS], шляхом вселення, зобов'язати відповідача надати йому ключі від вхідних дверей до квартири, встановити порядок користування квартирою, виділивши йому в користування жилу кімнату площею 11, 5 кв.м., а відповідачу, яка проживає разом з їх неповнолітньою донькою, - кімнату площею 18,5 кв.м., підсобні приміщення - кухню, коридор, ванну кімнату та туалет залишити в спільному користуванні. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Відповідач є власником іншої 1/2 частини квартири. Відповідач чинить перешкоди в користуванні спільною власністю, відмовляється надати ключі, в зв'язку з чим позивач позбавлений можливості проживати в квартирі. Посилається на те, що дії відповідача порушують його права власника на володіння та користування майном. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просили позов задоволити. Відповідач в судові засідання не з'являлась, про місце, день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила. Судові повістки направлялись на адресу відповідача за зареєстрованим місцем її проживання, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вважається такою, що про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Враховуючи те, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частинах квартири [ADDRESS], що підтверджується змістом рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25.06.2012 року, яке набрало законної сили 26.07.2012 року (а.с. 5-6, 9). Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майновим правом на власний розсуд. Зі змісту статті 358 ЦК України вбачається, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частиною 1 статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою, до помешкання його не пускає, ключі від квартири не надає (а.с. 12). Незважаючи на наявність у позивача права власності на частку спірного майна, відповідач не надає останньому добровільної згоди на користування ним, тим самим перешкоджає здійсненню ним свого права власності на вказану квартиру, яке в даному випадку підлягає захисту судом. В пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними вимогами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок корстування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Спірна квартира, розташована в багатоквартирному будинку, не може бути поділена в натурі шляхом обладнання в окремі ізольовані квартири, позивачем заявлено вимогу про встановлення порядку користування нею, оскільки згоди між сторонами досягнути не вбачається можливим. Квартира складається із двох ізольованих жилих кімнат площею 11,5 кв.м, та 18,5 кв.м., а також балкону, коридору, кухні, ванної кімнати, туалету (а.с.10-11). Враховуючи заявлені позовні вимоги, те, що з відповідачем разом проживає неповнолітня донька, суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування спірним житлом, згідно з яким позивач просить виділити йому в користування кімнату площею 11,5 кв.м., а відповідачу кімнату більшого розміру - 18,5 кв.м., інші підсобні приміщення залишити в спільному користуванні сторін, є найбільш оптимальним. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є правомірними, його порушене право підлягає судовому захисту, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені та документально підтвердженні витрати по оплаті судового збору в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved