Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь 34000 грн. в якості повернення грошей за рахунок власних коштів, втрати від інфляції в розмірі 11526 грн., три відсотки річних у розмірі 928,31 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Подавши заяву про збільшення розміру позовних вимог, зокрема в частині сум стягнення втрат від інфляції та трьох відсотків річних, позивач просить стягнути 13940 грн. на відшкодування інфляційних втрат та 1784,99 грн. три відсотки річних. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач відкрив у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» картковий рахунок та отримав у користування пластикову платіжну карту «Універсальна GOLD» № 4731217105514523. На цей рахунок йому перераховувалася пенсія. Будучи людиною похилого віку, позивач ніколи не користувався сучасними технологіями, банкоматами та завжди знімав грошові кошти з рахунку у касі відділення банку. 22.12.2014 року позивач випадково дізнався про те, що на його рахунку не вистачає грошових коштів, хоча жодних витрат він не здійснював та гроші у касі банку не отримував. Суми, якої бракувало, становила 34000 грн. Того самого дня позивач звернувся до служби безпеки відповідача у м. Одесі. 23.12.2014 року позивачу надали роздруківку руху грошей за період з 01.12-23.12.2014 року та порадили звернутися до органів внутрішніх справ. Згідно з роздруківкою 16.12.2014 року та 21.12.2014 року з рахунку позивача було знято частинами грошові кошти на загальну суму 34000 грн. через декілька банкоматів по м. Одесі. Будь-яких смс-повідомлень з цього приводу позивач не отримував та з огляду на свій вік та стан здоровя взагалі не може їх читати. 24.12.2014 року позивач звернувся до Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області з відповідною заявою. 26.01.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення грошових коштів, що були зняті з його рахунку, проте зазначена вимога була залишена без задоволення. Неправомірна поведінка відповідача фактично унеможливила своєчасне проведення позивачу операції у м. Чернівці, все це спричинило йому моральну шкоду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, у судове засідання, призначене на 30.11.2016 року позивач не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Крім того, до суду подано письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що 10.01.2011 року позивач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Всі операції по картці за період з 15.12.-22.12.2014 року проведені за наявності картки та супроводжувалися правильним вводом ПІН коду. У порушення п.п. 1.1.2.1.12, 1.1.2.1.13, 1.1.2.1.21 умов договору позивач не звернувся до банку з метою блокування картки та звернувся до банку та правоохоронних органів вже після здійснення платіжних операцій. До моменту блокування картки саме позивач несе відповідальність за всі проведені операції, у звязку з чим позовні вимоги є необґрунтованими. У судове засідання призначене на 30.11.2016 року представник відповідача не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутністю. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на такі обставини. На підставі анкети-заяви від 10.01.2011 року [PERSON] було відкрито картковий рахунок у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з наданням у його користування пластикової платіжної карти «Універсальна GOLD» № 4731217105514523. 22.12.2014 року позивач випадково довідався про те, що на його рахунку не вистачає грошових коштів в розмірі 34000 грн., хоча жодних витрат він не здійснював та гроші у касі банку не отримував, у звязку з чим він звернувся до служби безпеки Філії «[PERSON] Головне Регіональне Управління» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (звернення зареєстровано за вх. 381208). З наданої позивачу [PERSON] ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» роздруківки від 23.12.2014 року № 1471730 про рух коштів по рахунку, за період з 01.12-23.12.2014 року, вбачається, що 16.12.2014 року через банкомат на Головному поштамті по вул. Садовій, 10 у м. Одесі було знято 4000 грн., 4000 грн. , 4000 грн., 4000 грн.; того ж дня 16.12.2014 року в кінотеатрі УТОЧ-КИНО по вул. Дерибасовській, 22 у м. Одесі було знято 3000 грн.; 21.12.2016 року через банкомат УКРСИББАНКУ по вул. Щорса, 132/1 у м. Одесі було знято 4000 грн., 3000 грн., 4000 грн., 4000 грн. 24.12.2014 року позивач звернувся до Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області з заявою із приводу незаконного зняття з його рахунку грошових коштів, проте матеріали перевірки були списані до справ РВ через відсутність відповіді ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у строки проведення перевірки. Копію листа Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області № 31/17 та висновку від 31.12.2014 року позивач отримав 27.01.2015 року. У відповідь на своє звернення до служби безпеки Філії «[PERSON] Головне Регіональне Управління» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» від 24.12.2014 року, позивач отримав листи від 21.01.2015 року, 29.01.2015 року, 18.02.2015 року, 18.03.2015 року, у яких йдеться про необхідність зачекати, допоки спеціалісти шукають необхідну інформацію та проводять перевірку даних, по закінченню чого позивачу буде надано повну відповідь та всю інформацію в найкоротший строк. Проте жодної інформації та відповіді за результатами перевірки позивачу так і не надали. 26.01.2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення грошових коштів, що були зняті з його рахунку, проте зазначена вимога була залишена без задоволення. На виконання ухвали суду про витребування доказів, ПАТ «Укрсиббанк» надало матеріали з фотофіксацією особи, яка здійснювала зняття грошових коштів з картки Універсальна карта GOLD № 4731217105514523, з банкомату, що розташований за адресою м. Одеса, вул. Щорса, 132/1, з яких вбачається, що зняття грошових коштів було здійснено невстановленою третьою особою. Судом було винесено окрему ухвалу та направлено на адресу ГУ НП України в Одеській області, для вирішення питання щодо порушення кримінального провадження та повідомлено ГУ НП України в Одеській області про вчинення невідомою особою, що зображена на фотографії (CAM 1,ATM: ATM009623) дій, що мають ознаки кримінальних злочинів, передбачених\~розділами VII Кримінального кодексу України\~(185, 190\~КК України), що були вчинені за період з «16» грудня 2014 року до «20» грудня 2014 року за адресами: банкомат по вулиці Дерибасівській, 22 у м. Одесі, банкомат Укрсиббанку по вул. Щорса, 132/1 у м. Одесі. Проте на дату ухвалення рішення жодного повідомлення про вжиті заходи на виконання окремої ухвали до суду не надходило. Отже, спірні відносини між сторонами виникли на підставі укладеного договору банківського рахунка із приводу позбавлення безперешкодно розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на його банківському рахунку. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із пунктом 37.2 ст. 37 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобовязаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного Банку України від 05 листопада 2014 року N 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З наведеного вбачається, що при здійсненні платіжних операцій 16 грудня та 20 грудня 2014 року на загальну суму 34000 грн. відповідач особисто не використовував електронний платіжний засіб, судом не встановлено, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після виявлення факту нестачі грошових коштів, повідомив службу безпеки відповідача та правоохоронні органи про вчинений злочин. Тому суд доходить висновку, що відповідач не несе відповідальності за зазначені платіжні операції, здійснені за допомогою платіжної картки Універсальна карта GOLD № 4731217105514523. Даний висновок суду відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року (справа N 6-71цс15). Частиною 5 статті 12 ЦК України встановлено презумпцію правомірності поведінки особи та передбачено наступне: якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Що стосується посилань відповідача на недотримання позивачем п.п. 1.1.2.1.12, 1.1.2.1.13, 1.1.2.1.21 Умов та Правил надання банківських послуг щодо порядку звернення до банку з повідомленням про здійснені платіжні операції за рахунком, суд звертає увагу на наступне. Відповідачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позивачем зазначених Умов та правил надання банківських послуг, які б у сукупності із Анкетою-заявою, свідчили про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Вказана позиція взаємоузгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі N 6-16цс15. Так, Верховний Суд України у вказаному рішенні вказав, що згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору банківського рахунку, якщо вони не містять підпису клієнта (володільяця рахунку); не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме з цими Умовами у відповідній редакції був ознайомлений клієнт та прийняв на себе їх виконання, підписуючи Анкету-заяву. Хоча вказана правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі N 6-16цс15, безпосередньо повязується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, остання підлягає застосуванню в межах розгляду даної справи, оскільки визначає умови та порядок укладання між сторонами договору. Таким чином, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про повернення відповідачем на його рахунок належних йому грошових коштів у розмірі 34000 грн. Крім того, оскільки зобов'язання, яке виникло між сторонами на підставі договору банківського рахунку щодо повернення грошових коштів, є грошовим, то відповідальність за його порушення настає відповідно до умов ст. 625 ЦК України. Згідно з цією статтею боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за прострочення виконання грошового зобов'язання, враховуючи заявлені позивачем вимоги, проведений судом наступним чином: з 01 лютого 2015 року по 24 жовтня 2016 року кількість прострочених днів дорівнює 631; отже, 34000 грн. х 3% : 100 : 365 х 631 = 1763,34 грн.

Outcome: partial