Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.06.2013 року він придбав у [PERSON] домогосподарство, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу між сторонами був укладений в усній формі і підтверджений розпискою. При цьому вони домовилися, що оформлять договір купівлі-продажу у нотаріуса через місяць, бо [PERSON] необхідно було терміново виїжджати за межі України. В послідуючому виявилося, що продавець не мав відповідних повноважень на продаж будинку, оскільки не оформив належним чином дане майно після смерті [PERSON], власника будинку, спадкоємцем якого він являється за заповітом, посвідченим представником сільської ради. Крім цього, даний заповіт був оформлений спадкодавцем неналежним чином. В зв'язку з цим договір купівлі-продажу сторони укласти не змогли. [PERSON] провів в будинку ряд ремонтних робіт і відкрито в ньому проживає разом зі своєю сім'єю. Сільська рада не має жодних претензій з приводу даного нерухомого майна, інші особи, які можуть претендувати на будинок, також відсутні. Позивач вважає, що домогосподарство набув добросовісно, а тому він просив визнати за ним право власності на дане майно. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надав суду заяву, вказавши, що підтримує свої вимоги в повному обсязі та просить справу розглянути без його участі. Представник Великовисторопської сільської ради та [PERSON], а також представник третьої особи в наданих заявах проти задоволення позову не заперечили, справу також просили розглянути у їх відсутності. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги пов'язані з цивільними правовідносинами щодо права власності, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. [INFO] року померла громадянка [PERSON], а [INFO] року помер її рідний брат [PERSON], які були одинокими, дітей та близьких родичів, що могли б за ними здійснювати догляд, не мали, що стверджується довідкою (а.с. 22). До дня смерті вони проживали в будинку по [ADDRESS], який належав їм на праві спільної сумісної власності, що вбачається з свідоцтва про право власності на житло (а.с. 15) та довідки (а.с. 21). Після смерті [PERSON], яка померла першою, все належне їй майно прийняв у спадщину [PERSON] шляхом спільного проживання, що стверджується довідкою (а.с. 21). Тобто після смерті сестри власником усього будинку став останній. 08.02.2012 року [PERSON] склав заповіт (а.с. 6), вказавши те, що заповідає будинок по [ADDRESS] гр. [PERSON], оскільки він та його сім'я здійснюють за ним постійний догляд, надали допомогу у похованні його сестри [PERSON] Таке волевиявлення особи того ж дня було засвідчено секретарем сільської ради (а.с. 6 на звороті). З акту (а.с. 7) та довідки (а.с. 23), досліджених в судовому засіданні, вбачається, що сім'я [PERSON] дійсно здійснювала догляд за даними громадянами до дня їх смерті, допомагали пристарілим пенсіонерам в обробітку городу, у веденні підсобного господарства, у придбанні продуктів харчування, забезпечували їм медичну допомогу. 03.06.2013 року [PERSON], не оформивши спадщину померлого [PERSON] на своє ім'я, продав будинок гр. [PERSON], домовившись з ним про послідуюче укладення договору купівлі-продажу у нотаріуса. Факт продажу був засвідчений розпискою (а.с. 19) від 03.06.2013 року. Однак, виявилося, що заповіт [PERSON], власника будинку, був оформлений неналежним чином і з цих підстав [PERSON] не зміг дооформити свої спадкові права на будинок. Тому договір купівлі-продажу між сторонами не укладений до цього часу. З довідки (а.с. 20) вбачається, що на даний час позивач разом зі своєю сім'єю проживає в даному помешканні без реєстрації місця проживання в ньому. Подружжя [PERSON] здійснили підведення води від центрального водогону до будинку, розпочали в ньому ремонт. Всі зобов'язання за договором купівлі-продажу з боку позивача виконані в повному обсязі, але він не може вирішити спірне питання позасудовим шляхом, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст.ст. 330, 388 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Суд вважає, що позивач є добросовісним набувачем домогосподарства, оскільки, хоча і придбав його у особи, яка не мала відповідних повноважень вчиняти дії щодо відчуження даного майна, але підстави, визначені ст. 388 ЦК України для витребування цього нерухомого майна, відсутні. Встановлено, що власник будинку, якого доглядав [PERSON], продавець за договором купівлі-продажу, зробив відповідне розпорядження щодо свого майна, заповівши будинок після своєї смерті даній особі. Таке волевиявлення спадкодавця було викладене ним власноручно у письмовій формі та посвідчене секретарем сільської ради. Так право на будинок перейшло до [PERSON], який і продав в послідуючому будинок позивачеві. Встановлені судом обставини однозначно свідчать про вибуття майна з володіння власника за його волею і, таким чином, воно не може бути витребуване від добросовісного набувача за відплатним договором. Тому дана позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved