Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, обґрунтовуючи заявлені в ній вимоги тим, що в лютому 2021 року йому стало відомо про здійснення з його пенсійної виплати та грошового забезпечення як військовослужбовця утримання на підставі постанови приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника відносно нього, з якої встановлено вчинення 18 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О. С. виконавчого напису №1186, відповідно до якого з нього стягнуто на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість в розмірі 21 851,32 грн. Позивач вказує, що жодних фінансових договорів із ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» він не укладав та в жодних правових відносинах із вказаним товариством не перебуває та ніколи не перебував. Вважав, що виконавчий напис нотаріус вчинив без відповідних правових підстав, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимоги стягувача. Виходячи з наведеного позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №1186, вчинений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О. С. Ухвалами суду від 29 квітня 2021 року: - відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 40-41); - в порядку забезпечення позову зупинено стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 43-44). Ухвалою суду від 27 травня 2021 року витребувано докази (а.с. 57-58). Від представника позивача - адвоката Гроднової А. М. надійшла заява з проханням розгляд справи поводити без її участі та участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» явку представника в судове засідання не забезпечено, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Горай О. С. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М. В. в судове засідання, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про його дату, час та місце, не з`явилися. Суд, виходячи із такої засади цивільного судочинства як розумність строків розгляду справи та з урахуванням значення справи для позивача, вважав можливим провести заочний розгляд справи за вищевказаної явки учасників. Дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Судом встановлено, що 18 січня 2021 року приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Горай О. С. вчинив виконавчий напис відповідно до якого з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», стягнуто заборгованість за кредитним договором 0871/009030-PR від 23 грудня 2013 року, в розмірі 21 201,32 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4664,75 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 8577,09 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 7 959,48 грн., також за вчинення виконавчого напису стягнуто плату із стягувача в розмірі 650,00 грн., яка підлягає стягненню з боржника. Загальна сума, що підлягає стягненню - 21 851,32 грн. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 29 січня 2019 року по 27 листопада 2020 року (а.с. 64). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі - Перелік документів). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За змістом статті 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. За умовами пункту 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (Пункт 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Таким чином, за змістом вказаних норм заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року з урахуванням приписів статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В позовній заяві позивач стверджує, що нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису належним чином не переконався у безспірності вимог стягувача. Відповідачем та третьою особою на спростування доводів позивача не доведено безспірності стягнутої з нього на підставі виконавчого напису нотаріуса суми заборгованості. Отже, підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком є безспірним немає. До того ж, з урахуванням того, що позивач являється учасником бойових дій, при визначенні заборгованості підлягає з`ясуванню питання наявності у нього права на звільнення від сплати відсотків за користування кредитом та штрафу за несвоєчасно внесені платежі по кредиту у відповідні періоди. З урахуванням наведеного, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та встановлені судом обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги банку не є безспірними й у нотаріуса за вищевказаних умов були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а тому позовна заява підлягає задоволенню у заявлений позивачем спосіб. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі встановленому на день звернення до суду, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved