Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначає, що [INFO] в смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді жилого будинку по [ADDRESS], та рухомих хатніх речей. Позивач та друга дружина батька - [PERSON], як спадкоємці першої черги, прийняли спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, оскільки [PERSON] проживала разом з померлим, а позивач за її згодою отримав частину спадкового майна: ліжко металеве, тумбочку під телевізор, стіл журнальний, два костюма, дві куртки, сорочки, футболки. [INFO] померла [PERSON] У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де довідався, що [PERSON] склала заповіт, заповівши житловий будинок іншій особі, а не на його користь, як обіцяла за життя. Також з'ясував, що за життя [PERSON] продав житловий будинок, уклавши 09.08.2002 (за 12 днів до смерті) договір купівлі-продажу. Отже, на момент смерті батька житловий будинок йому не належав і не міг бути спадковим майном на той момент. Проте, оскільки рішенням апеляційного суду від 19.03.2009 договір купівлі-продажу від 09.08.2002 було визнано недійсним, то будинок все-таки є спадковим майном на підставі ч.1 ст.59 ЦК України (1963). Оскільки позивач фактично прийняв частину спадкового майна після смерті батька, то вважає наявним право на 1/4 частину спадкового житлового будинку після смерті батька, якому належала 1/2 частина у спільному майні подружжя. Просить встановити факт прийняття ним, [PERSON], спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], а також визнати за ним, [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Позивач, представник позивача адвокат Охлопков О. І. в судовому засіданні підтвердили викладені в позові обставини, заявлені вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач, представник відповідача адвокат Савченко В. Б. в судовому засіданні позов не визнали, надали письмові заперечення, в яких вказали на необґрунтованість та недоведеність вимог позивача. Представник Скадовської державної нотаріальної контори до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заперечень на позов не надав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, сімейних, земельних чи інших прав. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніш 1 січня 2004 року. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 29 грудня 1973 року, про що Новоолексіївською сільською радою Скадовського району Херсонської області було складено відповідний актовий запис за №28 (а.с.4). [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.6). [PERSON] помер [INFO] (а.с.5). Відповідно до ст.527 ЦК України (в ред. 1963) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч.1 ст.529 ЦК України (в ред. 1963) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 549 ЦК України (в ред. 1963) встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом МЮ від 14.06.1994 №18/5, яка діяла на час відкриття спадщини, передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] проживав з [PERSON], [PERSON] проживав окремо близько п'яти років. Позивач [PERSON] у встановлений законодавством строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не звертався, мотивуючи обіцянкою [PERSON] залишити після смерті усе майно йому, в тому числі і батькову хату. Як пояснили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та не заперечувалося позивачем, що після смерті [PERSON] його дружна [PERSON] роздала деякі речі померлого, в тому числі його сину [PERSON] Це були предмети одягу та деякі меблі, як то ліжка, тумбочка, шафа. Щодо меблів позивач у судовому засіданні пояснював, що деякі речі, як то шафу, ліжко, привіз з собою, коли переїхав жити до Лазурного, металеві ліжка придбав, працюючи у пансіонаті. Оскільки спочатку проживав з батьком, то і меблі, відповідно, знаходились у батьковому будинку. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок по доказуванню обставин, викладених у позові лежить саме на позивачеві. Посилання позивача на фактичне прийняття спадщини шляхом отримання майна в оперативне управління не доведено ним та знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки таким не може бути розцінено передачу деяких речей та здійснення [PERSON] періодично деяких робіт про господарству у якості надання допомоги [PERSON], яка була похилого віку та мала проблеми зі здоров'ям. Надання [PERSON] допомоги у веденні домашнього господарства та догляд за нею здійснювали також інші особи, які також брали участь у здійсненні поховання як [PERSON], так і [PERSON], про що також пояснювали свідки. Враховуючи наведене, вимога про встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] не доведена, тому задоволенню не підлягає. Вимога про визнання за позивачем права власності на 1/4 частку житлового будинку з будівлями та спорудами по [ADDRESS], задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як вбачається з рішення апеляційного суду Херсонської області від 19.03.2009, [PERSON] з 29.12.1973 перебувала у шлюбі з [PERSON] Під час перебування у шлюбі подружжям було зведено будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Вказаний будинок був оформлений на [PERSON] 09.08.2002 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку. У подальшому [PERSON] оспорила вказаний договір, посилаючись на укладення угоди внаслідок помилки. Апеляційним судом встановлено, що будинок [ADDRESS] було побудовано подружжями [PERSON] під час шлюбу і в силу положень ст.22 КпШС України [PERSON] має право на 1/2 частку цього будинку. Оскільки [PERSON] проживала у вказаному будинку, в тому числі на час ухвалення рішення, що є підставою для визнання права власності на іншу 1/2 частку цього ж будинку в порядку спадкування за законом. За результатом апеляційного розгляду 19.03.2009 апеляційним судом ухвалено рішення, відповідно до якого визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку із господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 09.08.2002, який посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області Вербовським В. М. у реєстрі за №2752; визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок із господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS], з яких право на 1/2 частину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], а на 1/2 частину як частку у спільному майні подружжя (а.с.11-13). [PERSON] померла [INFO] (а.с.7). [PERSON] реалізувала свої права, склавши 19.03.2010 заповіт, відповідно до якого належний їй будинок по [ADDRESS] заповіла [PERSON], а належні грошові кошти у Ощадбанку - [PERSON] (а.с.8). Таким чином, право власності [PERSON] визнано рішенням суду, яке набрало законної сили, що виключає визнання права власності позивача в порядку спадкування, оскільки фактично змінить судове рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed