Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який підтримав в судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що він - [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є його рідною донькою, яка з 09.07.2004 року була зареєстрована в будинку за вказаною адресою. Після реєстрації відповідач, жодного дня не мешкаючи в спірному будинку, поїхала на заробітки до РФ, де уклала шлюб та змінила громадянство. Таким чином, оскільки [PERSON] майже 14 років без поважних причин не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS], а наявність її реєстрації за вказаною адресою створює незручності для [PERSON], тому позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS], в порядку ч. 2 ст. 405 ЦК України. Ухвалою суду від 12.07.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідач [PERSON], повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила задовольнити позовні вимоги. Суд, вивчивши матеріали справи та додані до неї документи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними господарчими та побутовими будівлями, загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування житлового будинку від 25.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., зареєстрованого в реєстрі за №4402, та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.10.2003 року (а.с.5-6). З Довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.06.2018 року вбачається, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] (а.с.10). 23.10.2010 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]; після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.10). Згідно паспорта громадянина Російської Федерації [NUMBER], виданого 25.11.2010 року, [PERSON] з 11.02.2011 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12). Відповідно до Свідоцтва про постановку на облік в податковому органі за місцем проживання на території Російської Федерації серія [NUMBER] від 23.03.2006 року, [PERSON], [INFO], присвоєно ідентифікаційний номер платника податків № [NUMBER] (а.с.13). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Враховуючи викладене, а також те, що позивач [PERSON] в судовому засіданні належними та допустимими доказами довів, що [PERSON] більше десяти років, без поважних причин, не проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], однак залишається бути зареєстрованою за вказаною адресою, що позбавляє позивача можливості отримати субсидію і тим самим порушує права володіння, користування і розпорядження належним йому майном, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання [PERSON], на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] Крім того, відповідач [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин,

Outcome: approved