Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, мотивуючи свої вимоги наступним. В серпні-вересні 2017 року позивачу стало відомо, що за ним нібито облікується нерухоме майно, а саме житловий будинок по вул. Шервашидзе 5, с. Тарасівка Іванівського району Одеської області. Після звернення за правовою допомогою з метою перевірки даної обставини, йому було надано копію договору купівлі-продажу вищевказаного будинку, який нібито він уклав з [PERSON] 03.07.2007 року, та договір посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], що стало підставою для реєстрації на його імя речових прав на вищевказаний будинок. Однак, позивач зазначає, що даний договір він не укладав, з відповідачем [PERSON] він не знайомив, кошти за придбання будинку їй не передавав, більш того раніше ніколи не був в Іванівському районі Одеської області та жодні договори в даній місцевості не укладав. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу від 03.07.2007 року недійсним, оскільки він його не укладав. У судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позовних вимог наполягали з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв та клопотань до суду не надавала, про причини неявки не повідомила, тому суд визнає її неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не зявилася, проте надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та надала пояснення, відповідно до яких описала процедуру укладання спірного договору та зазначила, що підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним відсутні, оскільки при його укладанні були повністю дотриманні вимоги закону. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, судом було встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [INFO], що підтверджується копією паспорту позивача. Відповідно до договору купівлі-продажу від 03.07.2007 року, [PERSON] прибав у [PERSON] будинок по вул. Шервашидзе 5 в с. Тарасівка Іванівського району Одеської області за 10881,00 грн. Право власності на вищезазначене майно зареєстроване за [PERSON], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Будинок по вул. Шервашидзе під №5 в с. Тарасівка Іванівського району Одеської області, рішенням виконавчого комітету Коноплянської сільської ради Іванівського району від 31 серпня 2017 року за №57 було списано та вилучено із обліку житлового фонду Коноплянської сільської ради та скасовано його реєстрацію, що підтверджується копією рішення та витягу з Державного реєстру речових прав. Відповідно до довідки з місця роботи позивача, у 2007 році [PERSON] перебував на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах 2-го відділу УВБ з оперативного обслуговування органів і підрозділів внутрішніх справ в Одеській області МВС України. Згідно ст.\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої ст.16, ст.\~215 ЦК України\~одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою\~статті 203 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.1\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3\~ст.203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.5, ч.6\~ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так, позивач у судовому засіданні зазначив, що спірний договір від 03.07.2007 року він фізично укладати не міг, що підтверджується письмовими доказами та пояснення свідків, які на день укладання правочину працювали разом з ним. Так, в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], який в 2007 році був керівником [PERSON], що підтверджується довідкою з роботи позивача, копією довідки з місця роботи [PERSON], даний свідок у судовому засіданні був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази. Так, [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що дійсно 03.07.2007 року [PERSON] протягом всього робочого часу був присутній на робочому місці, оскільки в даний день був включений в групу швидкого реагування, та специфіка його не дозволяє відлучення з місця роботи у робочий час, що також підтверджується копією несекретного робочого зошиту [PERSON] Також в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], який в 2007 році працював разом з [PERSON], що підтверджується довідкою з роботи позивача, копією довідки з місця роботи [PERSON], даний свідок у судовому засіданні був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази. Відповідно до його пояснень, [PERSON] 03.07.2007 року з роботи не відлучався, у відпустці не перебував, дану обставину свідок може достовірно підтвердити, оскільки їх колектив був не чисельний, і відсутність когось із співробітників одразу перевірялася та встановлювалося місце його перебування. Таким чином, суд прийшов до висновку, що 03.07.2007 року позивач [PERSON] дійсно перебував повний робочий день за місцем своєї служби у м. Одесі, отже не мав змоги перебувати в смт. Іванівці Іванівського району Одеської області та укладати договір купівлі-продажу будинку. Також суд бере до уваги той факт, що оспорюваний договір фактично не виконувався, оскільки відповідно до рішення Коноплянської сільської ради будинок визнаний таким, що підлягає списанню. Отже, пояснення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору не знайшли своє підтвердження та спростовуються матеріалами справи. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77\~78, ч.5 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, позивачем у судовому засіданні доведено факт неможливості укладання ним договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.07.2007 року, який був укладений між позивачем та відповідачем в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області, а тому на підставі ч.3 ст.215 ЦК України догорів купівлі-продажу слід визнати недійсним. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved