Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем по справі, зареєстрований у виконавчому комітеті Станишівської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис № 01; неповнолітніх дітей залишити проживати з матір`ю. Причиною розірвання шлюбу є те, що кожен з них має різні характери та погляди на життя. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, внаслідок чого з лютого 2012 року сторони проживають окремо один від одного. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Судові витрати просить залишити за ним. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте, до початку розгляду справи по суті, через канцелярію суду подала заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « [PERSON] ». Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 29 січня 2000 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Станишівської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис за № 01. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спору щодо їх місця проживання сторони не мають. Причиною розірвання шлюбу є те, що кожен з них має різні характери та погляди на життя. Вважають, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини в лютому 2012 року, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, їх шлюб носить лише формальний характер, оскільки вони фактично припинили сімейно-шлюбні стосунки. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судові витрати за проханням позивача суд залишає за ним. Враховуючи наведене,

Outcome: approved