Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що відповідно до наказу № 2-к від 01.06.2012 року його було прийнято на роботу до відповідача на посаду монтажника санітарно-технічних систем і устаткування. Наказом № 144-к від 17.12.2014 року його було звільнено з займаної посади згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України з переведенням до Комунального підприємства «Служба утримання будинків «Митниця». Але йому не була виплачена існуюча на той час заборгованість по заробітній платі та не здійснено повний розрахунок при звільненні, у зв'язку з чим він звертався з відповідним позовом до суду. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.08.2015 року з відповідача стягнуто на його користь заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року в сумі 12 149 грн. 35 коп. Видано виконавчий лист за яким Придніпровським відділом ДВС ЧМУЮ і було примусово стягнуто вказану заборгованість. Частина заборгованості у сумі 4030,64 грн. була зарахована на його картковий рахунок 26.10.2015 року, а інша частина у сумі 8057,97 грн. була зарахована 30.11.2015 року. Оскільки відповідачем не була виплачена заборгованість по заробітній платі та не здійснено повний розрахунок при звільненні, тому звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд стягнути з відповідача на користь позивача 27656,84 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 5003,04 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, а всього 32659,88 грн., а також проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача до судового засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час, день розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України Заслухавши пояснення позивача його представника, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наказу № 2-к від 01.06.2012 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюче підприємство «Митниця» на посаду монтажника санітарно-технічних систем і устаткування, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. Наказом № 144-к від 17.12.2014 року позивача було звільнено з займаної посади згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України з переведенням до Комунального підприємства «Служба утримання будинків «Митниця». Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.08.2015 року по справі № 711/5182/15-ц з відповідача було стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року в сумі 12 149 грн. 35 коп. Видано виконавчий лист за яким Придніпровським відділом ДВС ЧМУЮ і було примусово стягнуто вказану заборгованість. Частина заборгованості у сумі 4030,64 грн. була зарахована на картковий рахунок позивача 26.10.2015 року, а інша частина у сумі 8057,97 грн. була зарахована картковий рахунок 30.11.2015 року, що підтверджується випискою по картці/рахунку ПАТ КБ «ІІриватбанк» від 23.12.2015 року. Однак відповідачем не була виплачена заборгованість по заробітній платі та не здійснено повний розрахунок при звільненні. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України\~у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1ст. 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв'язку з положеннями ст. ст.\~116,\~117,\~237-1 КЗпП України\~слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція, яка відповідно до положень\~статті 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс1. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Для визначення середньоденного заробітку сумарний заробіток за два останні два місці ділиться на кількість робочих днів за останні два місяці (жовтень 2014 року - 23 днів, листопад 2014 року - 20 днів). Як вбачається з виписки про індивідуальні відомості про застраховану особу від 22.12.2015 року, наданої Управлінням Пенсійного фонду України в м. Черкасах, заробітна плата позивача у жовтні 2014 року становила 2411,90 грн., а у листопаді 2014 року - 2627,30 грн. Тому середньоденний заробіток позивача становив 117,19 грн. (2411,90 грн. + 2627,30 грн.): 43 = 117,19 грн. З 18.12.2014 року по 29.11.2015 року кількість днів затримки становила 236 днів (розрахунок кількості робочих днів проведений на підставі листів Мінсоцполітики України 04.09.2013 року № 9884/0/14-13/13 від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13). Таким чином розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 27656,84 грн. (236 днів х 117,19 грн. = 27656,84 грн.) Крім того позивач має право на стягнення з відповідача компенсації втрати частки заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Таким чином загальна сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати складає 5003,04 грн. (1593,89 гри. + 3409,89 грн. = 5003,04 грн.) які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України також з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 551,20 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 27656 грн. та 5003 грн. компенсації витрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, а всього 32\~659,88 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved