Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даної позовною заявою, на обґрунтування якої зазначив, що між ним та відповідачем було укладено наступні депозитні договори: 1.27.09.2010 депозитний договір № SAMDN01000712036476, вклад «Стандарт» на суму 20000 дол. США, строком на шість місяців по 27.03.2011, включно, з виплатою 6,5% річних; 2.11.11.2011 депозитний договір № SAMDN01000721355020, вклад «Стандарт» на суму 30000 дол. США, строком на 184 дні, по 11.05.2012, включно, з виплатою 7,5% річних; 3.11.11.2011 депозитний договір № SAMDN01000721355260, вклад «Стандарт» на суму 17000 Євро, строком на 184 дні, по 11.05.2012, включно, з виплатою 6,5% річних; 4.04.10.2012 депозитний договір № SAMDN80000729424393, вклад «Універсальний» на суму 5000 Євро, строком на 366 дні, по 04.10.2013, включно, з виплатою 7,5% річних, на який в подальшому позивачем було перераховано 25000 Євро, загальна сума вкладу становила 30000 Євро; 5. 04.10.2012 депозитний договір № SAMDN80000729424929, вклад «Стандарт» на суму 18000 Євро, строком на 366 дні, по 04.10.2013, включно, з виплатою 7,5% річних. В вересні позивач звернувся до відповідача з заява явами про повернення вказаних вкладів з нарахованими відсотками, проте відповідачем було відмовлено в поверненні вкладів. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20.04.2015 позовні вимоги позивача були задоволенні, стягнуто з відповідача на його користь суми депозитів та процентів. 04.08.2015 по даному рішенні суду відкрито виконавче провадження, яке виконано було, шляхом повернення суми боргу 09.11.2017. Таким чином, позивач вважає, що відповідач користувався належними йому коштами з 04.08.2015 по 09.11.2017, а тому відповідно до наданих розрахунків, повинен сплатити проценти відповідно до умов депозитних договорів за весь час користування та 3% річних за користування коштами. В судовому засіданні позивач та його представник, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали відповідь на відзив, зазначивши, що відповідач користувався його коштами, звертався до відповідача неодноразово з різними заявами про повернення коштів та розірвання договорів, проте жодної відповіді не отримував, як і самих коштів, тому вважають що договори не були розірванні станом на час винесення рішення Обухівським районним судом, а від так проценти за користування коштами з 04.08.2015 по 09.11.2017 повинні нараховуватись відповідно до умов депозитних договорів. Крім того, відповідач за даний час повинен сплатити 3% річних за користування коштами відповідно до норм чинного законодавства. Відповідачем надано відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, де зазначено, що відповідач проти позову заперечує, оскільки відповідно до умов договорів банківських вкладів та чинного законодавства, після подачі 22.09.2014 позивачем заяв по повернення банківських вкладів та розірвання договорів, вкладів, вказані договори були достроково розірванні, а від так розрахунок позивача щодо застосування процентних ставок у 6,5% та 7,5% є помилковим. Щодо нарахування 3% річних, відповідач зазначає, що вказана норма законодавства не може застосовуватись до валютних розрахунків Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, визнав факт не виконання відповідачем рішення Обухівського районного суду про повернення депозитів та нарахованих процентів та термін такого не виконання з 04.08.2015 по 09.11.2017. Також вказав, що договори були автоматично пролонговані до 2014 року та на момент рішення суду були чинними, а в зв'язку з поданням заяв позивачем 22.09.2014 були достроково розірвані. І тому, з даної дати відповідач повинен був нараховувати позивачу проценти по вкладу «на вимогу, який відповідно до Наказу Голови Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» встановлений у 1%. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З врахуванням того, що представником відповідача визнається факт укладення депозитних договорів з відповідними відсотками та невиконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 24.05.2015 з 04.08.2015 по 09.11.2017,а в суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, дана обставина судом визнається та не підлягає доказуванню. Суд, вислухавши позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, позовні вимоги таким, що підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступні фактичні обставини справи. 20.04.2015 рішенням Обухівського районного суду Київської області було задоволено позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів в повному обсязі, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] суму депозитного вкладу в розмірі 20000 доларів США, нараховані відсотки 1314,25 доларів США та 3 % річних у розмірі 606,57 доларів США за депозитним договором №SAMDN01000712036476 від 27 вересня 2010 року, а всього стягнуто 21920 доларів США 82 центи; суму депозитного вкладу в розмірі 30000 доларів США, нараховані відсотки 2206,85 доларів США та 3 % річних у розмірі 882,74 доларів США за депозитним договором №SAMDN01000721355020 від 11 листопада 2011 року, а всього стягнуто 33089 доларів США 59 центів; суму депозитного вкладу в розмірі 17000 євро, нараховані відсотки 1083,81 євро та 3 % річних у розмірі 500,22 євро за депозитним договором №SAMDN01000721355260 від 11 листопада 2011 року, а всього стягнуто 18584,03 євро; суму депозитного вкладу в розмірі 30000 євро, нараховані відсотки 2250 євро та 3 % річних у розмірі 900 євро за депозитним договором №SAMDN80000729424393 від 4 жовтня 2012 року, а всього стягнути 33150 євро; суму депозитного вкладу в розмірі 18000 євро, нараховані відсотки 1350 євро та 3 % річних у розмірі 540 євро за депозитним договором №SAMDN80000729424929 від 4 жовтня 2012 року, а всього стягнуто 19890 євро. Крім того, в мотивувальній частині рішення суду було встановлено, що 22.09.2014 року позивачем було подано заяви про видачу суми вкладів та нарахованих процентів. Зазначена заява отримана відповідачем. Листом відповідача від 23.09.2014 року №20.1.0.0.0/7-20140922/1531 [PERSON] відмовлено в поверненні депозитних вкладів та нарахованих відсотків. Згідно ч.4,5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, в судовому засіданні встановлено рішенням суду, що по вказаним депозитним договорам, 23.09.2014 позивачу було відмовлено в поверненні депозитних вкладів та нарахованих відсотків. Крім того, з рішення суду вбачається, що проценти по вкладам нараховані судом, відповідно до позивних вимог, після 23.09.2014. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно зі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 1061 ЦК України , банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. Відповідно до умов договір банківських вкладів №SAMDN01000712036476 від 27.09.2010, №SAMDN01000721355020 від 11.11.2011, у разі, якщо клієнт не заявив банку про відмову в продовженні строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін вказаний в договорі. Відповідно до умов договір банківських вкладів №SAMDN01000721355260 від 11.11.2011, № SAMDN80000729424393 від 04.10.2012. № SAMDN80000729424929 від 04.10.2012 у разі, якщо клієнт не заявив банку про відмову в продовженні строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін вказаний в договорі. Дія договір припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом з процентами, відповідно до умов договору. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що підтверджується копіями договорів банківських вкладів, що між сторонами було укладено «строкові вклади» розумінні ст.1060 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні позивач подавав у вересні місяці неодноразові заяви про припинення вказаних договорів банківських вкладів та повернення коштів та процентів, проте відповідачем були виконані дані вимоги лише 09.11.2017, після рішення суду, яким нараховані проценти відповідно до умов договорів і після 22.09.2014. Таким чином, суд приходить до висновку, що саме до дати (09.11.2017) між сторонами були фактично наявні договірні відносини, а відповідач користувався коштами позивача, а від так зобов'язаний виплачувати позивачу проценти у розмірах відповідно до договорів банківських вкладів, а дія та умови договорів були чинними. Заперечення відповідача, що після 22.09.2014 між сторонами були наявні договірні відносини по договорам банківського вкладу «на вимогу» з можливістю виплати 1% річних, спростовуються відповідними судовими висновками та дослідженими письмовими доказами по справі. Щодо стягнення 3% річних за користування коштами, суд приходить до наступного висновку. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно положень частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України встановлені Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 року № 200, Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2000 року № 520, та іншими документами. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зазначене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93). При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні - гривні. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 № 6-1286цс16, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3% річних з відповідача за неналежне виконання грошового зобов'язання в валюті не підлягає до задоволення. З урахуванням викладеного, відповідно до ст.ст.192,524,533,625,631,1058,1060,1061 ЦК України, та,

Outcome: partial