Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання дій ТОВ «ОМЕГА» щодо обслуговування його недержавною мовою неправомірними, зобовязання ТОВ «ОМЕГА» здійснювати обслуговування позивача українською мовою, стягнення з ТОВ «ОМЕГА» на користь позивача компенсацію за спричинену йому моральну шкоду у розмірі 1,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він є покупцем продуктового супермаркету «Варус» (ТОВ «ОМЕГА»). Під час обслуговування у вищевказаному супермаркеті, працівники неодноразово звертались до [PERSON] російською мовою, яка не є для позивача рідною, не є ані державною, ані регіональною в Київській області, крім того дозволу на спілкування, працівники торгівельного закладу від позивача не отримували. [PERSON] неодноразово звертався до керівництва магазину «Варус» із зауваженнями з даного приводу, а також вимагав здійснювати його обслуговування в магазині виключно українською мовою, яку він розуміє, проте усні звернення, а також два письмові звернення залишені в Книзі скарг та пропозицій, залишені без задоволення. Щодо першої скарги відповідь відмова, щодо другої скарги адміністратор вказує, що покупцю запропоновано перейти до української каси, однак насправді ніхто такої пропозиції не надходило. Крім того, на усні звернення, відповіді звучали в грубій формі, супроводжувались зневажливим ставленням до державної мови, що неодноразово принижувало почуття [PERSON] як громадянина та призвело до моральних страждань, тривоги і невпевненості в гарантіях держави забезпечення його законних прав. Таким чином позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала, щодо заявлених позовних вимог та просила відмовити в задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача з представником та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до Книги відгуків і пропозицій Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА» Варус-509 м. Вишгород від 12.06.2016 року вбачається, що 23.06.2016 року [PERSON] звернувся із заявою №4 де зазначив, що касир [PERSON] відмовилась обслуговувати українською мовою. Таким чином, вона порушує його права, як мешканця країни. Просив вжити заходів. На дане звернення адміністрація магазину надала пояснення, що згідно зі ст.10 Конституції України державною мовою є українська. Але при цьому, гарантується вільне використання російської мови і мов національних меншин. Касир нічого своїми діями не порушила, в звязку з тим, що вона не володіє українською мовою, і є представником національної меншини. 29.06.2016 року [PERSON] повторно звернувся із заявою №9 де зазначив, що касир [PERSON], відмовилась обслуговувати його українською мовою. Нагадавши адміністрації магазину, що згідно Закону України «Про захист прав споживачів» він має право на обслуговування рідною мовою. Просив провести розяснювальну роботу з персоналом, зокрема з [PERSON] та [PERSON]. На дане звернення адміністрація магазину надала пояснення, що згідно зі ст.10 Конституції України державною мовою є українська. Але при цьому, гарантується вільне використання російської мови і мов національних меншин. Касир нічого своїми діями не порушила, в звязку з тим, що вона не володіє українською мовою, і є представником національної меншини. При цьому вона ввічливо запропонувала обслуговування на інших касах, де б спілкувалися державною мовою. Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови. Відповідно до ч.1 ст.10 Конституції України визначено, що державною мовою в Україні є українська мова. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про засади державної мовної політики», в економічній і соціальній діяльності обєднань громадян, приватних підприємств, установ та організацій, громадян - субєктів підприємницької діяльності та фізичних осіб вільно використовуються державна мова, регіональні мови або мови меншин, інші мови. Крім того, згідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про засади державної мовної політики», державна мовна політика України базується на визнанні і всебічному розвитку української мови як державної і гарантуванні вільного розвитку регіональних мов або мов меншин, інших мов, а також права мовного самовизначення і мовних уподобань кожної людини. Частиною 3 статті 7 Закону України «Про засади державної мовної політики» встановлено, що до кожної мови, визначеної у частині другій цієї статті, застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, за умови, якщо кількість осіб - носіїв регіональної мови, що проживають на території, на якій поширена ця мова, становить 10 відсотків і більше чисельності її населення. За рішенням місцевої ради в окремих випадках, з урахуванням конкретної ситуації, такі заходи можуть застосовуватися до мови, регіональна мовна група якої становить менше 10 відсотків населення відповідної території. Право ініціювання питання щодо застосування заходів, спрямованих на використання регіональних мов або мов меншин, належить також мешканцям території, на якій поширена ця мова. У разі збору підписів понад 10 відсотків осіб, які мешкають на певній території, місцева рада зобовязана прийняти відповідне рішення протягом 30 днів з моменту надходження підписних листів. Дії або бездіяльність місцевої ради можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративного судочинства. Порядок формування ініціативних груп та складання підписних листів у такому випадку визначається законодавством про референдуми. Згідно з п.16 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.06.2011р. №706, працівники субєкта господарювання зобовязані забезпечити реалізацію прав споживачів, визначених Законом України «Про захист прав споживачів», виконувати ці правила та вимоги інших нормативно-правових актів, що регулюють торговельну діяльність. Частинами 2 та 3 статті 8 Закону України «Про засади державної мовної політики» встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої мовні права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожному гарантується право на захист у відповідних державних органах і суді своїх мовних прав і законних інтересів, мовних прав і законних інтересів своїх дітей, на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади і органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, юридичних і фізичних осіб, якими порушуються мовні права і свободи людини і громадянина. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що оскільки заходи передбачені законодавством України, щодо використання на території Київської області російської мови, як регіональної не приймалось, а також те, що позивач не надавав згоди працівникам ТОВ «ОМЕГА», спілкуватися з ним російською мовою позовні вимоги в частині визнання дій ТОВ «ОМЕГА» щодо обслуговування [PERSON] недержавною мовою неправомірними, зобовязання ТОВ «ОМЕГА» здійснювати обслуговування позивача українською мовою підлягають задоволенню. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності ( втому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи душевних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконною дією або бездіяльністю інших осіб. Отже, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, або невизнаних оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.60 ЦК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, позивачем суду не надано належних доказів, що підтверджують перенесених ним душевних страждань, їх тривалість, наявність порушення нормальних життєвих звязків у результаті саме дій відповідача. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial