Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що надав [PERSON] в борг кошти у сумі 29000,00 грн під розписку, які останній мав намір витратити на винайм житла у м. Києві, де повинен був працевлаштуватись співробітником компанії «Ligataxi». Відповідач зобов`язався повертати борг починаючи з 10.12.2019 року частинами у розмірі 2900,00 грн, як відрахування із заробітної плати, до повного погашення загальної суми боргу, однак останній взяті на себе зобов`язання з повернення позики не виконав. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 29000,00 грн. У відзиві на позовну заяву (а.с. 44-46) та з урахуванням доповнень до відзиву від 27.05.2021 року (а.с. 100-102), відповідач просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. У судове засідання з`явився відповідач, який надав аналогічні пояснення до відзиву на позовну заяву. Зазначав, що розписка - це шаблон, який був обов`язковим для заповнення при прийнятті на роботу. Пояснив, що фактично коштів позивач йому не передавав. Гроші надходили від [PERSON] як виплата по заробітній платі. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав (а.с. 68). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одними з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). 28.10.2019 року позивач надав [PERSON] суму позики в розмірі 29000,00 грн, які останній зобов`язався повернути, починаючи з 10.12.2019 року частинами у розмірі 2900,00 грн, як відрахування із заробітної плати, до повного погашення загальної суми боргу, на підтвердження чого позичальником була надана розписка, оригінал якої був досліджений у судовому засіданні (а.с. 49). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо доводів відповідача про наявність трудових відносин між ним та [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В ході судового розгляду відповідачем жодним чином не доведено та не надано жодних належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту наявності трудових відносин між ним та [PERSON] (трудовий договір, наказ про прийняття на роботу, копію трудової книжки, докази отримання заробітної плати, тощо) а тому зазначені обставини суд до уваги не бере. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, враховуючи те, що відповідач, як позичальник, своєчасно не повернув суму позики, суд вважає за потрібне задовольнити позовну вимогу про стягнення суми позики в розмірі 29000,00 грн.

Outcome: approved