Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує наступним. 30.01.2015 року було укладено договір управління майном №30-01/15 між Запорізькою обласною організацією Товариства Червоного Хреста України та Позивачем. Згідно даного договору Позивачу було передано в управління містечко модульного типу (транзитне містечко) за адресою: м . Запоріжжя. вул. Стешенка, 18, для тимчасового перебування, без права постійного проживання, внутрішньо переміщених осіб. Між Позивачем (Управителем) та Відповідачем (Користувачем) було укладено Договір №3 від 16.02.2015р. користування майном містечка модульного типу для тимчасового перебування внутрішньо переміщених осіб без права постійного проживання та на відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги. В порушення умов договору Відповідачі не виконували належним чином взяті на себе зобов`язання щодо оплати наданих їм житлово-комунальних послуг в період з 01.06.2016 року по 31.10.2018 року, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 20 186.95 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Також Позивач просить стягнути з відповідачів інфляційні витрати з урахуванням індексу інфляції за період заборгованості з червня 2016 року по жовтень 2018 року в розмірі 2 459,46 грн. та 3% річних за даний період в розмірі 908,09 грн. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2019 р. відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження., сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2019 р. зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] до Міського комунального підприємства «Основаніє» про зобов`язання вчинити певні дії залишений без розгляду. Прийнято до розгляду заяву Міського комунального підприємства «Основаніє» про уточнення вищевказаних позовних вимог, в яких позивачем зменшено суму заборгованості за комунальні послуги до 19405,70 грн., збільшена сума інфляційних втрат до 3020,64 грн. та 3% річних до 1017,30 грн. Також уточнений період за який позивач просить стягнути заборгованість, а саме: з 01.06.2016 р. по 30.09.2018 р. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2019 р. відмовлено в задоволенні представника позивача про залучення в якості третьої особи по даній справі - ПАТ «Запоріжжяобленерго». В судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні заявлених позовних вимог, зазначила, що нарахування оплати за отримані відповідачами житлово-комунальні послуги зроблено на підставі діючих на час нарахування тарифів. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Визнає, що існує заборгованість, але в не заявленому позивачем розмірі. Відзиву на позовну заяву відповідачі не надали у встановлений судом строк, проте представником відповідачів було надані письмові пояснення, щодо позиції Відповідачів по справі. В даних поясненнях було зазначено, що родина відповідачів є багатодітною та яка виховує дитину з інвалідністю. Також вони є внутрішньо переміщеними особами які перемістилися в липні 2014 року з місць проведення антитерористичної операції до м. Запоріжжя. У відповідності до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 01.жовтня 2014 року за №509 - Відповідачі були взяті на даний облік. Відповідачі вважають, що підчас нарахування сум за комунальні тарифи, а саме за електроенергію, Позивачем використовується іншій тариф ніж тариф якій встановлено для відповідної категорії населення (багатодітні сім`ї). А саме позивачем проводиться розрахунок вартості за спожиту електроенергію з липня 2017 року по жовтень 2018 року за тарифом 1.68 грн. за 1 кВт/год (з ПДВ). В обґрунтування своєї позиції Позивач посилається на постанову НКРЕКП №746 від 6 червня 2017 року «Про затвердження тарифів на електричну енергію, що відпускається юридичними особами, які є власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб». При цьому Відповідачі наполягають, що вартість електричної енергії за період з липня 2017 року по жовтень 2018 року повинна розраховуватися за тарифом 0,90 грн. за 1кВт/год (з ПДВ). В обґрунтування своєї позиції Відповідачі посилаються на Постанову НЕРЕКП №220 від 26.02.2015 року «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню», якою встановлено тариф на електропостачання для багатодітних сімей незалежно від обсягів споживання електроенергією в розмірі 0,90 грн. за 1кВт/год (з ПДВ). Представником позивача надавались додаткові пояснення щодо обставин, викладених в письмових поясненнях представника відповідача, в яких зазначено, що розрахунок вартості, використаної відповідачами електроенергії проводився в період з липня 2017 року по жовтень 2018 року на підставі виставлених рахунків ПАТ «Запоріжжяобленерго» за тарифом 1.68 грн. за 1 кВт/год (з ПДВ) на підставі постанови НКРЕКП №746 від 6 червня 2017 року «Про затвердження тарифів на електричну енергію, що відпускається юридичними особами, які є власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб». Суд, вислухав пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлені наступні обставини та правовідносини. 30.01.2015 року укладений договір управління майном №30-01/15 між Запорізькою обласною організацією Товариства Червоного Хреста України та МКП «Основаніє» - позивачем по справі. Згідно даного договору Позивачу було передано в управління містечко модульного типу (транзитне містечко) за адресою: м. Запоріжжя. вул. Стешенка, 18, для тимчасового перебування, без права постійного проживання, внутрішньо переміщених осіб (Т.1 а.с.5). Відповідачі є внутрішньо переміщеними особами, їх місце фактичного проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина визнається сторонами та підтверджується довідкою від 01.06.2017 р. (Т. 1 а.с. 71). Відповідно доположень Стратегії інтеграції внутрішньо переміщених осіб та впровадження довгострокових рішень щодо внутрішнього переміщення на період до 2020 року, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 р. № 909-р, внутрішньо переміщені особи під час інтеграції в приймаючі територіальні громади зберігають всі свої права і свободи. Право на свободу пересування та право обирати місце проживання означає, зокрема (але не обмежується цим), право повернутися до свого покинутого постійного місця проживання у разі зникнення обставин, що спричинили таке переміщення. Водночас на новому місці проживання внутрішньо переміщені особи мають такі ж самі права і свободи, як і члени приймаючої територіальної громади, їм повинна надаватися підтримка для нормалізації життя за новим місцем проживання (допомога у пошуку роботи, забезпечення доступу до житла тощо). Отже, необхідною умовою впровадження довгострокових рішень для розв`язання проблеми внутрішнього переміщення є усунення юридичних та адміністративних бар`єрів, в тому числі надання можливості відновлення документів, на шляху до інтеграції внутрішньо переміщених осіб в приймаючі територіальні громади. Між МКП «Основаніє» (Управителем) та Відповідачем [PERSON] (Користувачем) було укладено Договір №3 від 16.02.2015р. (Т.1. а.с.6,8) про користування майном містечка модульного типу для тимчасового перебування внутрішньо переміщених осіб без права постійного проживання та на відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги. Разом з користувачем в даному модульному містечку мають проживати члени його родини: [PERSON] , 1973 р.н., [PERSON] , 2000 р.н., [PERSON] , 1995 р.н., [PERSON] , 2009 р.н. Третім розділом та п. 4.3. четвертого розділу встановлений обов`язок користувача сплачувати до 20 числа поточного місяця фіксовану плату за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідачі є батьками п`ятьох дітей та мають соціальні пільги багатодітної родини, а також є батьками дитини з інвалідністю - [PERSON] , що підтверджуються копіями посвідчення та свідоцтва про народження (Т.1 а.с. 73-75). Постачальниками комунальних послуг (КП «Водоканал», ТОВ «ВЕЛЬТУМ», ПАТ «Запоріжжяобленерго»), з якими Позивачем укладені договори на надання ними комунальних послуг користувачам вищевказаного модульного містечка, пред`являлись до оплати позивачу рахунки (Т. 1 а.с. 91-187). При нарахуванні оплати за комунальну послуги надану відповідачам, позивач керувався пред`явленим постачальником розрахунком вартості даної послуги. Відповідачами визнаний розмір заборгованості за надані послуги: водовідведення, вивезення твердих побутових відходів та їх захоронення, пред`явлений позивачем. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 7.1. Договору №3 від 16.02.2015 р., укладеного між сторонами, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не установлений договором або законом. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору Між сторонами виник спір щодо тарифів, на підставі яких здійснювалось нарахування оплати за надану відповідачам електроенергію в період з липня 2017 року по жовтень 2018 року. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. З листування між сторонами (Т.1 а.с. 76-77), а також між ПАТ «Запоріжжяобленерго» та позивачем (Т.1 а.с. 189), розрахунку нарахувань оплати за спожиті послуги вбачається, що позивачем здійснювалось розрахунок вартості наданої відповідачам електроенергії з липня 2017 року по жовтень 2018 року за тарифом 1.68 грн. за 1 кВт/год (з ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП №746 від 6 червня 2017 року «Про затвердження тарифів на електричну енергію, що відпускається юридичними особами, які є власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб». Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) №746 від 06.06.2017 установлений тариф на електричну енергію, що відпускається юридичним особам, які є власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (містечок із збірних модулів, гуртожитків, оздоровчих таборів, будинків відпочинку, санаторіїв, пансіонатів, готелів тощо) в частині задоволення власних побутових потреб внутрішньо переміщених осіб, на рівні 140 коп. за 1 кВт·год (без податку на додану вартість). Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», (яка діє з 20.04.2017 р.), держава гарантує зареєстрованим внутрішньо переміщеним особам право на отримання комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу в місцях компактного поселення (містечках із збірних модулів, гуртожитках, оздоровчих таборах, будинках відпочинку, санаторіях, пансіонатах, готелях тощо) за відповідними тарифами, встановленими на такі послуги та товари для населення. Згідно з абз. 3, 4 ч. 2 ст. 9-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», (яка діє з 20.04.2017 р.), постачальникам комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу в місцях компактного поселення внутрішньо переміщених осіб забороняється застосовувати інші тарифи, ніж для населення за договорами, укладеними з власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб. Обсяги наданих послуг визначаються відповідними договорами між постачальниками комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу та юридичними особами, які є власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб. Власникам (балансоутримувачам) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб, забороняється стягувати з таких осіб компенсацію вартості комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу, яка не відповідає вартості відповідних тарифів на такі послуги та товари для населення. Постановою НКРЕКП«Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» №220 від 26.02.2015 р. встановлені тарифи на електроенергію, що відпускається населенню. Даною постановою передбачена окрема категорія громадян - багатодітних, прийомних сімей та дитячих будинків сімейного типу, якій встановлено окремий тариф на електроенергію., який незалежно від обсягів споживання електроенергії з березня 2017 р. становить 0,90 грн. за 1 кВт/год (з ПДВ). З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем як управителем майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб, розрахунок вартості електроенергії, наданої відповідачам за період з липня 2017 р. по жовтень 2018 р. в порушення вимог ст. 9-1Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» зроблений із застосуванням інших тарифи, ніж для населення, внаслідок чого порушені встановлені даним Законом України державні гарантії для внутрішньо переміщених осіб, які є багатодітною сім' єю. Враховуючи вищезазначене, суд зобов`язав Позивача зробити розрахунки заборгованості за комунальні послуги з постачання електроенергії з врахуванням відповідного тарифу передбаченого Постановою НКРЕКП №220 від 26.02.2015 для багатодітних сімей, а також перерахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідно до здійсненого перерахунку за дані комунальні послуги. Відповідно до наданого позивачем вищезазначеного перерахунку (Т.2 а.с. 7, 8-9,10-11), сума заборгованості відповідачів по житлово-комунальним послугам (з урахуванням пільги, яка надається відповідачам як багатодітній сім`ї, проведених відповідачами оплат) склала 8661 (вісім тисяч шістсот шістдесят одна) гривня 12 копійок, сума інфляційних втрат становить 2272,74 грн., 3% річних - 670,79 грн., всього на суму 11 604 (одинадцять тисяч шістсот чотири) гривні 65 копійок, саме дана сума підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: у загальному розмірі 872,20 грн. (по 436,10 грн. з кожного).

Outcome: partial