Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати незаконним наказ про його звільнення з роботи № 132-о від 06.08.2014 р. , стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, 3 310,58 грн. за час затримки розрахунку при звільненні, а також моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Як на підставу позову посилається на те, що при звільненні не надано йому переважне право на зайняття вакантної посади, порушено його трудове право, статтю 42 КЗпП України, не доведено до відома про наявність вакантних посад. Зазначив, що має більш високу кваліфікацію (а саме: «В 1.1», що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] про надання повноважень персоналу з технічного обслуговування ПС на засвідчення ТО згідно з РАRT-145 (а.с. 11), ніж особи, що залишилися на роботі та були переведені на посади авіатехніків. Також позивач має безперервний стаж роботи в ДАП «Україна» 7 років, має на утриманні трьох малолітніх дітей та дружину, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Крім того, позивач зазначає, що йому було завдано моральнї шкоди, яка полягає у тяжких душевних стражданнях, яких він зазнав в результаті незаконних дій, у порушенні звичайного ритму життя. Через погіршення самопочуття позивач був змушений звернутись до лікарів та в результаті кардіологом йому було поставлено діагноз «нейроциркуляторна дистонія по змішаному типу», що виникла на фоні нервового стресу. Нанесену моральну шкоду позивач оцінює у 30 000,00 грн. Представник позивача пояснення позивача підтримала,також просила позов задовольнити з огляду на те, що позивач мав переважне право на залишення на роботі, ніж інші особи, які залишились працювати, відповідачем не запропоновано та не доведено до відома позивача про наявні вакантні посади після скорочення штату. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову з тих підстав, що [PERSON] було звільнено згідно норм чинного законодавства, на підприємстві відбувалось масове скорочення персоналу ( близько 200 осіб), з 15.05.2015р. наказом ДАП «Україна» від 15.05.2014р. № 136 «Про введення в дію нової організаціної структури та штатного розпису ДАП «Україна» введено в дію нову організаційну структуру та штатний розпис. Всіх працівників попереджали про це за два місяця, всі про це знали, доводили до відома на нарадах, хто виявляв бажання перевестись на інші вакантні посади писали заяви у відділі кадрів, і тимчасова комісія на засіданнях розглядала ці заяви з урахуванням рівня кваліфікації працівника. Позивач же подав свою заяву 04.08.2014р. не на конкретну посаду, а на будь-яку, тому комісія, враховуючи його кваліфікацію, надала перевагу іншим особам на заміщення посади комплектувальника. Крім того, у ДАП «Україна» були наявні всі підстави, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, для звільнення позивача, а відповідно до чинного законодавства питання щодо зміни організації праці належать до виключної компетенції власника чи уповноваженого ним органу. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, приходить до висновків про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. 01.06.2007р. [PERSON] прийнято на роботу на посаду авіатехніка з планеру та двигунів 5-го розряду дільниці технічного обслуговування літаків цеху технічного обслуговування повітряних суден інженерно-авіаційної служби інженерно-технічного комплексу Державного авіаційного підприємства «Україна», що підтверджується наказом № 115/о від 31.05.2007р. та відповідним записом у трудовій книжці ( а.с. 5-9). 01.11.2011р. позивача було переведено на посаду авіатехніка з планеру та двигунів 5-го розряду цеху технічного обслуговування літаків дирекції з технічного обслуговування повітряних суден інженерно-технічного комплексу Державного авіаційного підприємства «Україна», що підтверджується наказом № 195/о від 01.11.2011р. та відповідним записом у трудовій книжці ( а.с. 5-9). 02.04.2012р. позивача було переведено на посаду авіатехніка з планеру та двигунів 6-го розряду цеху технічного обслуговування літаків дирекції з технічного обслуговування повітряних суден інженерно-технічного комплексу Державного авіаційного підприємства «Україна», що підтверджується наказом № 59/о від 02.04.2012р. та відповідним записом у трудовій книжці ( а.с. 5-9). На підприємстві відбулось скорочення штату, наказом ДАП «Україна» від 15.05.2014р. № 136 «Про введення в дію нової організаціної структури та штатного розпису ДАП «Україна», введено в дію нову організаційну структуру та штатний розпис. Посада авіатехніка з планеру та двигунів 6-го разряду, на якій працював позивач скорочена. З даним наказом ознайомлювали всіх працівників, в тому числі і позивача. Позивач був попереджений письмово, про що свідчить його особистий підпис 29.05.2014р., що безпосередньо на підставі наказу №136 від 15.05.2014р. та у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці відбудеться майбутнє звільнення із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ 08.08.2014. ( а.с.49). 08.08.2014р. [PERSON] було звільнено у зв»язку зі скороченням штату згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується витягом з наказу від 06.08.2014р. № 132/о (а.с. 10). З даним наказом позивач не згоден, вважає його неправомірним, з тих підстав, що було порушено порядок звільнення та вибору осіб, що мають переважне право залишення на роботі, тимчасова комісія, на засідання 05.08.2014р. якої він не з»явився та рішення якої не оскаржує, не наддала йому переважне право на заміщення вакантної посади комплектувальника, а надала переважне право [PERSON]та [PERSON] Згідно ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до ст.49-2 КЗпПУ в першу чергу пропонується робота за відповідною спеціальністю, а якщо такої роботи немає,-інша робота ( як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці). Відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Оскільки ця процедура запропонування працівникові вакантної посади чітко не встановлена законодавством, тому вона визначається індивідуально кожним підприємством з урахуванням вимог чинного законодавства. Так, наказ №136 від 15.05.2014р. доведений до відома позивачу 29.05.2014р. Також ця інформація про введення нового штатного розпису на підприємстві доводилось на нарадах для працівників підприємства. Ці обставини підтверджуються показами свідків [PERSON], [PERSON] Опитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] зазначив, що як директор технічного обслуговування повітряних суден інженерно-технічного комплексу ДАП України інформацію про скорочення та майбутні вакантні посади доводив до працівників підприємства через керівників структурних підрозділів. Вся інформація доводилась до інженерно-технічного персоналу, наказ №136 доводився всьому персоналу. Також пояснив, що рекомендував всім бажаючим писати заяви на зайняття посади комплектувальника, що було озвучено на виробничій нараді. Наприклад, начальник цеху, де працюював позивав, [PERSON] на запитання свідка чи довів він на нараді інформацію працівникам, той відповів, що так. Свідок [PERSON] пояснив, що в цеху працюють в дві зміни, скоротили майже 50% працівників, в основному осіб пенсійного віку. Наказ №136 доводився до всіх працівників, так само і до свідка. На виробничих нарадах також про це доводилось працівникам, казали, хто бажає залишитись працювати на нових вакантних посадах, необхідно писати заяви, особисто свідок на нараді також про це казав, та особисто рекомендував звернутись до відділу кадрів з приводу написання заяви, аби залишитись на будь-якій посаді. Хто хотів, писали заяви, цікавились у відділі кадрів (наприклад, є такі , які працювали інженером, а на даний час авіатехніком). Активність працівників з цього питання припала на останній тиждень липня, перед звільненням, тому свідок як начальник цеха техобслуговування літаків присутній був на нарадах особисто. [PERSON] бачив також на нарадах, який сидів в кінці залу, всім заявляв, що йому байдуже, тому фактично не слухав ( спав) і не переймався вакантними посадами, тому міг і не чути по це. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що працював з позивачем в одній зміні, також на посаді авіатехніка. Дійсно з травня 2014р. Відбувалось скорочення штату, багато людей звільнили, всіх попереджали. Про будь-які вакантні посади, щоб пропонували, він не чув, а 12.08.2014р., коли вийшов працювати в свою зміну, побачив, що на посаді комплектувальника працює [PERSON]. Покази свідка [PERSON] про те, що не доводилась інформація про вакантні посади та новий штатний розклад , суд не бере до уваги, оскільки вони спростовані показами свідка [PERSON], з яких вбачається, що [PERSON] не слухав уважно на нарадах і тому особисто міг інформації не чути. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до сетрифікатів, що містяться в матеріалах справи, позивач мав допуски на виконання технічного обслуговування лише на літаки типу Ту-134 А-3 та Ил-62М. Квалфікація авіатехніка з планеру та двигунів 6-го разряду підтверджується : діючим свідоцтвом з технічного обслуговування повітряих суден; додатком до свідоцтва, в якому вказаний тип повітряного судна та вид робіт, до проведення яких допущений працівник. Вказані вимоги встановлені Правилами видачі свідоцтв авіаційному персоналу в Україні, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 07.02.1998року №486. Відповідно до п.4.3, 4.5, 4.6 цих Правил Державіаслужба України видає свідоцтва авіаційних фахівців на підставі об»єктивної оцінки відповідності кандидата на одержання свідоцтва вимогам та процедкрам, установленими цими Правилами. Відповідно до п. 8.1.2 Правил власник свідоцтва авіаційного персоналу з технічного обслуговування здійснює права, що вказані в пунктах 8.2.3 і 8.3.3 цих Правил тільки щодо тих повітряних суден, які вказані в його свідоцтві конкретно та тих видів технічного обслуговування, які вказані в його свідоцтві конкретно. Але представник позивача посилається на інші Правила видач свідоцтв авіаційному персоналу з технічного обслуговування повітряних суден, затверджених наказом Міністерства інфрастуктури України від 27.07.2011р. №238, із яких вбачається, що категорія В.1.1 є вищою , ніж категорія А, а тому переважне право на заміщення посади комплектувальника мав [PERSON] Разом з тим, згідно цих же Правил, на які посилається представник позивача, п. «b» пункту 2.1.8, власник свідоцтв авіаційного персоналу з технічного обслуговування повітряного судна категорії В1, В2 або С може використуовувати сертифікаційні права щодо конкретного типу повітряного судна лише після внесення відповідного рейтингу типу повітряного судна до свідоцтв персоналу з технічного обслуговування повітряного судна. Тобто, наявне у позивача свідоцтво він може використовувати щодо конкретного типу повітряного судна лише після внесення відповідного рейтингу типу повітряного судна до свідоцтва персоналу з технічного обслуговування повітряного судна. Літаки Ту-134 А-з та Як-40, які обслуговував позивач, з липня 2013р. наказом №232 від 11.07.2-13р. вже зняті з експлуатації та припинено їх технічне обслуговування. А кваліфікація авіатехніка на повітряні судна типу А-319, Мі-8МТВ-1, Ан-74ТК-3-Д та Ан-148, що є льотнопридатними, у позивача відсутня. А тому посилання представника позивача на те що позивач має ІУ вищий разряд авіатехніка та має категорію (кваліфікацію) «В.1.1.» вище ніж категорію «А» що підтвержджується свідоцтвом №АС-0513/065, а тому має переважне право, не грунтуються на вимогах чинного законодавства. Зі змісту заяви [PERSON] від 04.08.2014р. ( а.с.14) вбачається, що він бажає залишитись на підприємстві на будь-якій посаді. Тобто, про скорочення штату та про наявність нового штатного розпису позивач був обізнаний. Але, як він пояснював в судовому засіданні, сподівався до останнього, що його не скоротять, і в заяві не зазначив конкретної посади. А тому обгрунтування його вимог в частині порівняння його кваліфікації з іншими особами, які подали заяви на заміщення конкркетної вакантної посади комплектувальника суд вважає недоречним. Рішення приймала комісія ( колегіальний орган), дане рішення позивачем не оскаржується. Крім того, комісією при прийнятті рішення 05.08.2014р. розглядались подані дві заяви на конкретні посади комплектувальника від [PERSON] та [PERSON]. При цьому враховувалась кваліфікація працівника, і що літаки Ту-134 А-з та Як-40, на яких працював та обслуговував [PERSON], з липня 2013р. наказом №232 від 11.07.2-13р. вже зняті з експлуатації та припинено їх технічне обслуговування. А до повітряних суден А-319, Мі-8, Ан-74, Ан-148 , що експлуатуються відповідачем, позивач не може бути допущений до виконання функцій авіаційного персоналу, оскільки не має допуску. Слід зазначити, що на засідання комісії позивач міг з»явитись, але не з»явився, пояснюючи це далекою відстанню від роботи. Позивач міг для себе визначитись на яку посаду погоджується і про це зазначити в заяві, також не навів поважних причин, що з травня 2014р. не мав можливості звернутись до відділу кадрів для будь-яких роз»яснень, які йому не зрозумілі, а не сподіватись до останнього дня на те, що його не звільнять в зв»язку із скороченням штату. Отже, оцінюючи докази в їх сукупності, при звільненні [PERSON] відповідачем було дотримано всіх вимог законодавства, видано трудову книжку, а тому в задоволенні позову суд відмовляє за безпідставністю, оскільки позивача було звільнено відповідно до вимог трудового законодавства, з чітким дотриманням порядку звільнення, видачу трудової книжки було здійснено у строк, встановлений законом. Таким чином, у позивача не було вимушеного прогулу, оскільки затримка розрахунку на 14 днів не перешкоджала йому працевлаштуватись. Відповідно, вимоги і про стягнення моральної шкоди ( яка не доведена) та про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають, оскільки не порушено трудових прав позивача при звільненні за п.1 ч.1 ст.40 КзпПУ. Задоволенню підлягають вимоги про стягнення 3310,88 грн., оскільки після звільнення позивача, після видачі йому трудової книжки в день звільнення, остаточний розрахунок було проведено з ним лише 22.08.2104р. (із затримкою на 14 календарних днів), даний факт представником відповідача не оспорювався, а тому на підставі ст. 116, 117 КЗпПУ підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто по 22.08.2014р. Відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати на правову допомогу. В зв»язку з частковим задоволенням позовних вимог, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн. обгрунтовані, підтверджені документально ( витяг з Книги обліку доходів і витрат , які ведуть фізичні особи-підприємці на ім»я [PERSON].), а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial