Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з нею у шлюбі з 06 серпня 1994 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини не склались через подружню зраду. З квітня 2016 року шлюбних стосунків не підтримують, шлюб існує формально, тому просив розірвати його. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у поданій до суду заяві. Відповідач клопотала про надання строку для примирення з позивачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 19 липня 2016 року сторонам було надано чотиримісячний строк для можливого примирення. По закінченні строку, наданого судом для примирення подружжя, позивач до суду не з'явився, в поданій до суду заяві просив розгляд справи закінчувати в його відсутності, від позову не відмовився. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про закінчення розгляду справи без її участі, в якій вказала, що за наданий судом строк примирення не відбулось, заявлені вимоги визнає, проте не погоджується з обставинами, які позивач зазначає як підстави для розірвання шлюбу. Вказала, що саме він винен у розпаді сім'ї, оскільки має іншу жінку, з якою проживає однією сім'єю. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06 серпня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 06 серпня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівської РДА Київської області. Від шлюбу на час розгляду справи неповнолітніх дітей не мають. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. Сторони навели різні мотиви припинення шлюбних відносин, проте обоє підтвердили, що з квітня 2016 року шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Сім'я фактично розпалась, шлюб носить формальний характер. Рішення кожного з подружжя позивача про небажання збереження шлюбу є категоричним, викликано обґрунтованими причинами. Розлад в сім'ї не носить тимчасового характеру. Заходи щодо примирення подружжя виявилися безрезультатними, примирення не відбулося. Додаткові заходи до примирення є непотрібними. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстави, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу, відсутні. Вимог про відновлення дошлюбного прізвища відповідач не заявляла. Частина 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову до суду позивачем було сплачено 551 грн. 20 коп. судового збору. Вказані витрати підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved