Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 13 грудня 2013 року відповідач прийняв його на роботу і клав з ним трудовий договір, який2 був належним чином засвідчений у центрі зайнятості. 6 грудня 2014 року він звільнився з роботи за власним бажанням на підставі ст.. 38 КЗпП України. Вказував, що при звільненні відповідач тільки видав йому трудову книжку із записом про звільнення та зняв з реєстрації в центрі зайнятості трудовий договір. Крім цього вказував, що рішенням Шевченківського райсуду м.Чернівці від 1 жовтня 2015 року з відповідача на його користь було стягнуто невиплачену заробітну плату за період часу з 1 жовтня по 6 грудня 2014 року у розмірі 3018,50 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 7 грудня 2014 року по 28 квітня 2015 року у розмірі 2897,50 грн., а всього 5916,00 грн. 20 жовтня 2015 року йому була виплачена присуджена судом заборгованість по зарплаті у повному обсязі. Посилаючись на вимоги ст. 117 КЗпП України вказував, що середній заробіток роботодавець повинен компенсувати працівнику за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а тому він повинен був виплатити йому, [PERSON], зарплату в день його звільнення 6 грудня 2014 року, а фактично провів розрахунок 20 жовтня 2015 року. таким чином час затримки розрахунку при звільненні становить з 7 грудня 2014 року по 20 жовтня 2015 року. Також вказував, що в період часу з 29 квітня 2015 року по 20 жовтня 2015 року середній заробіток за час розрахунку при звільненні відповідач йому не платив, у зв»язку з чим вказаний середній заробіток підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. Провів розрахунок, в результаті якого була визначена заборгованість в сумі 3507, 50 грн., які і просив стягнути з відповідача на свою користь, а також просив розглянути справу без його участі та не заперечував проти заочного рішення по справі. Крім цього подав клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами справи та документами у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, подавши суду заперечення на позов, в якому вказав, що 1 жовтня 2015 року було задоволено частково позов [PERSON] до нього, а саме - позивач просив стягнути 10\~247,52 грн., а рішенням суду було стягнуто 5916 грн. та 243 грн. судового збору. В запереченнях вказував, також, що одразу після отримання рушення суду ним були здійснені заходи спрямовані на зустріч з позивачем для проведення виплати, від чого той відмовився. Дослідивши клопотання позивача, заперечення відповідача, письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що дійсно мали місце обставини, які стверджені копіями трудового договору між сторонами від 13 грудня 2013 року, рішення Шевченківського райсуду м.Чернівці від 1 жовтня 2015 року, видаткового касового ордеру від 15 жовтня 2015 року про отримання позивачем 5 916 грн. Згідно з ст.. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника, чи уповноваженого ним органу, належних звільненому працівникові суми у строки, зазначені в ст.. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівнику сум, власник, або уповноважений ним орган, повинен виплатити зазначене у статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Проаналізувавши надані сторонами доказі в їх сукупності суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Outcome: approved