Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 16.02.2019-100004414 від 16 лютого 2019 року в сумі 10680 грн. разом із судовими витратами 1921 грн., виходячи з такого. Позивач посилається, що відповідно до п.1.4 договору, позичальнику було надано кредит в розмірі 6000 грн. на 14 календарних днів з кінцевим строком повернення 2 березня 2019 року та платою за користування кредиту 1680 грн. Передача грошей підтверджена видатковим касовим ордером № 1015 від 16 лютого 2019 року. Сторони договору умови надання кредиту не змінювали, але відповідачем на час звернення позивача до суду 3 червня 2019 року кредит не повернуто. Пунктом 5.4 договору передбачено нарахування штрафу у випадку невиконання позичальником грошових зобов`язань за договором, розмір якого зростає щоденно на 2%, починаючи з нарахованих у перший день прострочення 2% від суми боргу. Отже, сума штрафу складає 14284 грн., але позивач просить стягнути з відповідача лише частину штрафу в розмірі 3000 грн. 26 червня 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 2). Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього суми боргу за кредитом в розмірі 6000 грн. та плати за користування кредитом в розмірі 1680 грн. [PERSON] просив відмовити позивачу в задоволення позову в частині стягнення штрафу з огляду на те, що відповідач хворів , гроші брав на операцію, тому з поважних причин не сплатив наданий кредит. Заслухавши пояснення відповідача та вивчивши письмові матеріали справи, суд встановив таке. За кредитним договором № 18.02.2019-100004414 від 16 лютого 2019 року, підписаного сторонами по справі, [PERSON] отримав фінансовий кредит в розмірі 6000 грн. на строк до 2 березня 2019 року включно, тобто ,на 14 календарних днів з дати надання кредиту. За користування кредитом встановлені проценти в розмірі 28% від суми кредиту, що становить 1680 грн.( п.1.4 договору) . Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідно до ст. 1054 ЦК України, ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем) в строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Заперечень щодо отримання кредиту,його розміру та нарахованим відсоткам відповідач не надав. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку про неналежне виконання [PERSON] грошового зобов`язання. Тому, сума боргу за кредитом 6000 грн. , відсотками за користування кредитом 1680 грн., що були погоджені з відповідачем на час укладання договору, підлягають стягненню . Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За статею 610 ЦК України , порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статею 612 ЦК України ,боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пунктом 5.4 договору передбачено нарахування штрафу у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за договором, розмір якого щродня зростає на 2 % від першого дня невиконання ( а.с.4) Однак, до виниклих правовідносин щодо стягнення нарахованої пені та штрафів застосовуються положення ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де здійснювалася антитерористична операція. Штрафні санкції, що нараховані відповідачу відповідно до п.5.4. договору нараховані з 2 березня 2019 року. Оскільки відповідач є громадянином України, який зареєстрований та проживає в населеному пункті, де здійснювалася антитерористична операція ( с. Очеретине Олександрівського району Донецької області), відповідно до Переліку населених пунктів, затвердженого розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року та на виконання ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», нарахування йому штрафних санкцій в цей період заборонено. Отже, позовні вимоги в частині нарахування суми штрафів задоволенню не підлягає . \~ За частиною 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов банку задоволено на 71,9 % (7680 х 100 :\~ \~10680 ), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції 1381,2 грн. (1921 х 71,9 %).

Outcome: partial