Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, просив стягнути з нього в матеріальні збитки в розмірі 49236,00 грн., моральну шкоду в розмірі 300000,00 грн. У підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року [PERSON] визнано винуватим у тому, що він, 16.07.2017 близько 18.30 години, керуючи велосипедом, який згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху України є транспортним засобом, що призводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому та згідно п. 6.7 цих Правил, водії велосипедів повинні виконувати вимоги інших пунктів Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам розділу 6 Правил дорожнього руху, рухався по пішохідному тротуару пр. Мануйлівського з боку вул. Каруни в напрямку пр. Слобожанському в м. Дніпро. Під час руху неповнолітній [PERSON] , порушуючи чинні транспорті правила, незважаючи на заборону здійснював рух на велосипеді по пішохідному тротуару пр. Мануйлівського з боку вул. Каруни в напрямку пр. Слобожанського в м. Дніпро, внаслідок чого, в районі будинку № 3 пр. Мануйлівського, скоїв наїзд передньою частиною керованого ним велосипеду на пішохода, яка рухалась по пішохідному тротуару у зустрічному йому напрямку, в результаті чого пішохід [PERSON] впала на асфальтобетонне покриття пішохідного тротуару пр. Мануйлівського в м. Дніпро. У зв`язку з грубим порушенням чинних на транспортні правил, що убезпечують рух, пішоходу [PERSON] , внаслідок наїзду на неї велосипеда, під керуванням велосипедиста [PERSON] , спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких. Сукупність тілесних ушкоджень в області голови та обличчя, що призвели до розвитку тяжкої черепно-мозкової травми та настання смерті [PERSON] , за критерієм небезпеки для життя, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Причиною смерті [PERSON] є тяжка черепно-мозкова травма з переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під та над оболонку мозку, забій речовини головного мозку, які ускладнились дислокацією головного мозку. Встановлені тілесні ушкодження (в області голови, тулуба, лівої нижньої кінцівки) виникли за механізмом дорожньо-транспортної події від 16.07.2017, який складався з двох фаз: І - первинний контакт з транспортним засобом, II - падіння на тверду поверхню, удар об поверхню внаслідок приданого тілу прискорення травмуючими предметами (велосипед та водій велосипеда). Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач у позові, неправомірними суспільно-небезпечними діями [PERSON] завдано їй майнових та немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні і незворотні зміни у житті потерпілої: втрата єдиної доньки, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх перед майбутнім, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; постійна фіксованість уваги на проблемі та реабілітації психологічного дискомфорту, відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакція замикання, бажання уникати контактів, почуття приниженої гідності. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакція замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривого з приводу майбутнього. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачення життєвого часу, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Після смерті доньки і по теперішній час позивач не може займатися своїми звичними заняттями та повернутися до звичайного образу життя, перебуваючи в пригніченому стані. До теперішнього часу вона скаржиться на тяжкі моральні страждання та погіршення стану здоров`я, при згадуванні обставин дорожньої пригоди. Розмір заподіяної позивач оцінює в 300000,00 гривень. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести позивачеві зокрема: суттєве порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості і звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з негативним ставленням відповідача за скоєного правопорушення. Позивач зазначає, що сума матеріального збитку дорівнює 52136,00гривен, що складається з витрат на лікування доньки в реанімації обласної лікарні ім. Мечникова на протязі з 16.07.2017р. по 20.07.2017 р.- 10 588 грн., та витрат на поховання: місце на кладовищі, копка могили, транспорт, поминальний обід - 9000,00 грн.; труна, оббивка, одяг, рушники, 2 простирадла, вінки, транспорт, бригада носіїв - 6000,00гривен; поминальний обід на 9 днів - 5000,00 грн.; поминальний обід на 40 днів - 8000,00 грн., виготовлення пам`ятника та встановлення його на кладовищі - 13548,00 грн. С самого початку батько відповідача [PERSON] сплатив позивачу 12900 гривен, а саме 3900 грн. в перші два дні лікування [PERSON] в реанімації і 9000 грн. за поховання на кладовищі. Крім вищевказаних матеріальних збитків, потерпілою було укладено договір на надання професійної правничої допомоги, витрати на які склали 10000 грн., з яких 2500 грн. за складання позовної заяви та 7500 за ведення адвокатом справи під час досудового та судового розгляду кримінального провадження. Згідно вищевказаного, сума матеріальних збитків складає: 52136,00 грн. - 12900,00 грн. = 49236,00 гривен, які позивач просить стягнути з відповідача. Відповідач правом на подачу письмового відзиву на позов не скористався. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до наступного. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 16.07.2017 близько 18-30 години неповнолітній велосипедист [PERSON] , [INFO] , керуючи велосипедом, який згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху України є транспортним засобом, що призводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому та згідно п. 6.7 цих Правил, водії велосипедів повинні виконувати вимоги інших пунктів Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам розділу 6 Правил дорожнього руху, рухався по пішохідному тротуару пр. Мануйлівського з боку вул. Каруни в напрямку пр. Слобожанському в м. Дніпро. Під час руху неповнолітній [PERSON] , порушуючи чинні на транспорті правила, що убезпечують рух, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, грубо порушуючи п. 6.6 Правил дорожнього руху України, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і мав їх передбачити, незважаючи на заборону здійснював рух на велосипеді по пішохідному тротуару пр. Мануйлівського з боку вул. Каруни в напрямку пр. Слобожанського в м. Дніпро, внаслідок чого, в районі будинку № 3 пр. Мануйлівського, скоїв наїзд передньою частиною керованого ним велосипеду на пішохода [PERSON] , [INFO] , яка є донькою [PERSON] та яка рухалась по пішохідному тротуару у зустрічному йому напрямку, в результаті чого пішохід [PERSON] впала на асфальтобетонне покриття пішохідного тротуару пр. Мануйлівського в м. Дніпро. У зв`язку з грубим порушенням чинних на транспортні правил, що убезпечують рух, пішоходу [PERSON] , [INFO] , внаслідок наїзду на неї велосипеда, під керуванням велосипедиста [PERSON] , спричинено тілесні ушкодження: тяжка черепно-мозкова травма, забій головного мозку ІІІ ступеня, гостра субдуральна гематома в правій скронево-тім`яній ділянці, субарахноїдальний крововилив лівої півкулі мозку, дислокація мозку вліво, переломи кісток черепа - скроневої та тім`яної кісток зліва (перелом лівої тім`яної кістки переходить на ліву скроневу кістку, переходить на пірамідку лівої скроневої кістки), очничної частини лобної кістки зліва та справа, від яких лінії переломів переходять на решітчасту кістку, крововиливи в м`яких покривних тканинах голови з внутрішньої сторони: в лівій скронево-тім`яно-потиличній, правій скронево-тім`яній ділянках, синці повік усіх очей, лівої вушної раковини, забійна рана на нижній частині лівої вушної раковини, садно в лівій тім`яній ділянці, крововиливи в м`які тканини міжлопаткової та крижової ділянок тулуба (відповідно 148 см та 96 см), місцеві переломи 5-7 ребер зліва по задньо-пахвовій лінії з крововиливами в навколишні тканини, синці на молочних залозах, садно грудної клітини зліва, забій лівого колінного суглобу з набряком м`яких тканин та крововиливом у порожнину суглобу (100 мл). Сукупність тілесних ушкоджень в області голови та обличчя, що призвели до розвитку тяжкої черепно-мозкової травми та настання смерті [PERSON] , за критерієм небезпеки для життя, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що відповідає п. 2.1.3. «б, в» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6. Причиною смерті [PERSON] є тяжка черепно-мозкова травма з переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під та над оболонку мозку, забій речовини головного мозку, які ускладнились дислокацією головного мозку. Встановлені тілесні ушкодження (в області голови, тулуба, лівої нижньої кінцівки) виникли за механізмом дорожньо-транспортної події від 16.07.2017, який складався з двох фаз: І - первинний контакт з транспортним засобом, ІІ - падіння на тверду поверхню, удар об поверхню внаслідок приданого тілу прискорення травмуючими предметами (велосипед та водій велосипеда). Порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух виразилися в тому, що велосипедист [PERSON] , керуючи велосипедом, не виконав вимоги п. 6.6 (в) Правил дорожнього руху України, який наголошує: - п. 6.6 Велосипедисту забороняється: в) рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках (крім дітей до 7 років на дитячих велосипедах під наглядом дорослих),- невиконання якого знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що настали. Відповідно до вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року, [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст. 291 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки - на підставі пункту «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до наданих позивачем доказів, нею були понесені наступні витрати: на придбання ліків - 796,00 грн., 623,80 грн., 1325,15 грн., 801,90 грн., а всього 3546,85 грн., що підтверджено відповідними квитанціями. Інші докази, а в більшості рукописні записи позивача, суд не приймає в якості належних доказів понесення матеріальних витрат на поховання та поминальні обіди. Стосовно вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Із роз`яснень наведених у п.5 даної постанови Пленуму вбачається, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Stankov v. Bulgaria від 12 липня 2007 року, § 62). Таким чином, враховуючи глибину і тривалість моральних страждань позивачки, те, що протиправними діями відповідача були викликані як фізичні, так і душевні страждання позивачки пов`язані з втратою рідної доньки, позивач вимушена прикладати зусилля для захисту своїх прав, звертаючись до суду з позовом, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди обґрунтовані та підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода в сумі 300000,00 грн. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Щодо стягнення судових витрат позивача у вигляді правничої допомоги в розмірі 10000,00 грн., то суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позову, оскільки вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року питання щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу вирішено, в цій частині позивачу відмовлено. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3035 грн. 47 коп.

Outcome: partial