Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що його малолітній брат - [PERSON], [INFO], мешкає разом з ним, оскільки їх матір - [PERSON], померла [INFO] року. Батько неповнолітнього [PERSON], увесь час знаходився на заробітках. В 2015 році позивача було направлено проходити строкову військову службу до Збройних сил України строком на два роки, з якої на даний час позивач вже повернувся. У весь цей час його молодший брат мешкав з бабусею, відповідач допомоги не надавав, не цікавився його життям та взагалі з 2014 року місце проживання його не відоме. У зв'язку з тим, що позивач повністю поклав на себе всю відповідальність за виховання брата, а відповідач зовсім перестав цікавитися життям сина, просить суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. В остання судовому засіданні позивач не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В судове засіданні відповідач не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення з відміткою «повернуто через не запит». Заяви про розгляд справи за його відсутність від відповідача не надходило. Інших відомостей про місце перебування чи місце роботи відповідача у суду немає. Представник третьої особи в остання судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі. Відкриття провадження по вказаній справі та початок її розгляду відбувалися за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 03.08.2017 року. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147 -VIII, викладено у новій редакції Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України). Цей закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме, - з 15.12.2017 року. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі доказів, які додані до справи, та ухвалити заочне рішення. 26.12.2017 року згідно ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту та відомостями адресно-довідкового підрозділу(а. с. 11, 15). [PERSON] народився [INFO] року, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.04.1994 року, актовий запис № 258 (а.с.48). 06.09.2003 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], остання змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 06.09.2003 року, актовий запис № 281 (а.с.47). Згідно копії свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області від 23.03.2004 року, актовий запис № 109, [PERSON] народився [INFO] року, батьками якого зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 05.10.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 728 (а.с.8 - зворот). [PERSON] зареєстрований разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 01.08.2017 року № 201757709 (а.с.8). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов дитини від 01.08.2017 року [PERSON] проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] за вказаною адресою з 2014 року не проживає (а.с.9). [PERSON] працює в ТОВ НВП «Зоря» з 09.10.2017 року на посаді апаратчика 4 розряду, що підтверджується копією трудової книжки від 01.09.2012 року Серія [NUMBER] та довідкою про заробітну плату від 21.12.2017 року № 214-7055 (а.с. 44-46). Висновком органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради від 09.08.2017 року за № 015-062/2833 про позбавлення батьківських прав батька визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], відносно його сина - [PERSON], [INFO], та передачу дитини в службу у справах дітей Рубіжанської міської ради для подальшого влаштування у сімейні форми виховання. (а.с.6). Допитана в якості свідка [PERSON] - матір відповідача, показала суду, що відповідач з 2014 року ніякої уваги сину [PERSON] не приділяє, матеріально не забезпечує його, не цікавиться його життям. Її онук - [PERSON] мешкає разом зі старшим братом, який про нього піклується, вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини проголошує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно приписів ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В положеннях ч. ч. 3, 4 ст. 155 СК України закріплено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом роз'яснень, викладених у п. п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради про позбавлення батьківських прав батька, а також докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає можливим позбавити відповідача батьківських прав відносно йог сина [PERSON] На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved