Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якій зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.12.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифами банку та є договором приєднання. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 27.08.2017 року має заборгованість 39573 грн. 25 коп. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по договору в сумі 39573 грн. 25 коп., судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити, в поясненнях зазначили, що до правовідносин, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі-зі спливом останнього дня місяця діїї картки, а не закінченням строку дії договору, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки за договором б/н від 17.12.2013 року, картка№ [NUMBER] була надана клієнту зі строком дії до 10/17, тобто строк дії картки до 31.10.2017 року, отже перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 01.11.2017 року, банком було подано позовну заяву до суду 31.10.2017 року, тобто в межах строку позовної давності, а строк позовної давності був збільшений до 50 років. Відповідач та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнали в повному обсязі, заявили про застосування позовної давності, враховуючи те, що між сторонами договір про збільшення позовної давності не підписувався, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що останній платіж нею було зроблено позивачу 25.06.2014 року, а позивач звернувся до суду 08.11.2017 року, тобто поза межами строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Як свідчать матеріали справи, на підтвердження своїх позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви було додано копію анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17 грудня 2013 року, копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості за договором № б/н від 17 грудня 2013 року станом на 27 серпня 2017 року, витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 4 - 31). Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17 грудня 2013 року [PERSON] заповнила розділи: «особиста інформація», «документ», «адреса проживання», «контактна інформація», однак у розділі «ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку, маю бажання оформити на своє ім»я» не вказано картку, яку клієнт бажає оформити. Також не заповнена [PERSON] і графа «вкажіть бажаний кредитний ліміт по платіжній карті кредитка «Універсальна»/ GOLD (а. с. 6). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з доданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 17 грудня 2013 року станом на 27 серпня 2017року у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором утворилась заборгованість в розмірі 39573,25 грн, яка складається з: 2181,19 грн - заборгованість за кредитом, 31631,43 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3400 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1860,63 грн -штраф (процентна складова). Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той самий строк. Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні карти включно. Відповідно до пункту 2.1.1.2.12 цих Умов при закінченні строку дії відповідна картка продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта до банку, відповідно до діючих тарифів. Перевипуск картки на новий термін здійснюється при додержанні клієнтом умов обслуговування картки, перебачених договором. Для перевипуску картки до закінчення строку її дії клієнт повинен звернутися у відділення банку (пункт 2.1.1.2.13). Разом з цим позивачем на підтвердження своїх вимог не надано доказів щодо номера карткового рахунку, який рахується за відповідачем; строку дії виданої позивачем картки; даних щодо перевипуску картки на новий термін дії, окрім довідки, на якій відсутній підпис уповноваженої особи, фотокопія, що надана позивачем разом з поясненнями та на якій є зображення відповідача з карткою, є нічіткою, номер цієї картки не можна ідентифікувати з номером, який зазначений в довідці, а строк дії картки взагалі не вбачається. У підпунктах 1-14 пункту 2.1.1.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено порядок нарахування і виплати процентів і комісії. Порядок погашення боргових зобовязань. Зокрема, зазначено, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості за договором б/н від 17 грудня 2013 року підтверджує, що останній платіж було здійснено 25.06.2014 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За таких обставин та з урахуванням наведених норм матеріального права, оскільки останній платіж на погашення кредитної заборгованості за договором від 17 грудня 2013 року позичальником було внесено 25.06.2014 року, а з позовом до суду банк звернувся у листопаді 2017 року, то до таких правовідносин слід застосувати строк позовної давності, про що і заявлено відповідачем у справі. Оскільки відповідач з 25.06.2014 року припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, то з цього часу банк мав можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд щодо повернення кредиту, проте до суду звернувся поза межами позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України, про застосування якої просив відповідач. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу» (рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року). Визначена в Умовах та Правилах надання банківських послуг, які надані позивачем, збільшена позовна давність не може бути застосована до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення частини першої статті 259 ЦК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, дослідивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна заява задоволенню не підлягає, тому понесені позивачем судові витрати до відшкодування не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed