Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь 1192345,00 грн. грошових коштів та судові витрати, посилаючись на те, що з відповідача за рішеннями Суворовського районного суду м.Одеси від 22.09.2005 року у справі №2-431/2005, від 12.07.2006 року у справі №2-2511/2006, та з рішенням від 15.09.2011 року у справі №2-2487/11, що набрали чинності, було стягнуто в цілому 427101 гривень боргу та Суворовським районним судом міста Одеси видано виконавчі листи по зазначеним справам, однак відповідач по цей час не сплатив кошти, тому позивач просить відшкодувати йому індексацію у звязку з інфляцією та 3% річних, посилаючись на вимоги ст.625 ЦК України, надавши відповідний розрахунок. У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову та просив вимоги задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи у звязку з неявкою відповідача. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотаннями чи заявами не звертався. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 22.09.2005 року у справі №2-431/2005, що набрало чинності 03.10.2005 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто 151051 гривень боргу, 20.06.2011 року позивачеві було видано виконавчий лист по даній справі, однак рішення суду по цей час не виконане. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 12.07.2006 року у справі №2-2511/2006, що набрало чинності 24.07.2006 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто 75691,64 гривень боргу, 02.03.2011 року позивачеві було видано виконавчий лист по даній справі, однак рішення суду по цей час не виконане. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 15.09.2011 року у справі №2-2487/11, що набрало чинності 27.09.2011 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто 200359 гривень боргу, 28.10.2011 року було видано виконавчий лист по даній справі, однак рішення суду по цей час не виконане. Загальна сума боргових зобовязань відповідача перед позивачем за вказаними рішеннями суду становить 427101,64 гривень. Позивачем здійснено розрахунок пені та 3% річних за період з 23.02.2011 року по 31.01.2016 року від суми боргу за вказаними рішеннями суду, та за підрахунками позивача загальна сума становить 1192345,00 грн., з яких пеня - 984136 грн., 3% річних 208209 грн. Стаття\~625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 Цивільного Кодексу України і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Частиною\~другою статті\~625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. \~ Передбачена статтею\~625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України). Оскільки спірні правовідносини виникли у звязку з виконанням судових рішень, до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України). Таких висновків дійшов Верховний Суд України під час розгляду справи №6-2759цс15 та висловив правову позицію, мотивуючи Постанову від 20 січня 2016 року, висновок за якою має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, що передбачено ч.1 ст.360-7 ЦПК України. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позову, у відповідності до ст.ст.79, 88 ЦПК України, сплачені позивачем судові витрати поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed