Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.06.2020 року між ним та відповідачем укладено договір №230122 про надання послуг з придбання автомобіля з розстрочкою платежу, згідно з яким виконавець повинен передати замовнику автомобіль відповідно до умов спірного договору протягом 21 робочих днів з дня підписання Договору. На виконання п.5.4.2. Договору позивач 15.06.2020 року сплатив 44700 грн. із призначенням платежу «за пригон автомобіля Hyundai ix35», після чого позивач отримав на електронну адресу Додаткову угоду, у якій змінено редакцію п. 2.1.2 та 2.4.2 Договору, згідно з якою автомобіль буде передано Замовнику 22.07.2020 року. У зв`язку з тим, що Договір не був виконаний у встановлені строки, тому позивач 30.07.2020 року звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору та повернення коштів. Вважає, що Договір містить несправедливі умови, що порушують його права як споживача, тому просить визнати його недійсним та стягнути з відповідача сплачені ним грошові кошти в рахунок авансового платежу за транспортний засіб у розмірі 44700 гривень та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, відзив на позов не надав. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 12.06.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Глобал Гранд Моторс» укладено договір №230122 про надання послуг з придбання автомобіля з розстрочкою платежу, за умовами якого Виконавець зобов`язується від імені, за дорученням та за рахунок Замовника, за плату надати послуги відповідно до умов цього Договору та додатків до нього, які є його невід`ємними частинами (а.с.11-15). Відповідно до Додатку №2 до Договору сторони домовились затвердити наступний текст замовлення: код авто 100127, марка - Hyundai, модель - іх35, рік випуску - 2010 рік, колір - чорний, пробіг - 153 тис., VIN- [NUMBER] та інші характеристики і примітки (а.с.18). Згідно з Додатком №2 до Договору, а саме - Протоколом погодження вартості послуг, на момент підписання протоколу загальна сума грошових зобов`язань замовника, що підлягає сплаті за договором становить 3000 євро - вартість автомобіля, 2000 євро - вартість розмитнення автомобіля, 5000 євро - повна вартість авто з розмитненням з усіма платежами (а.с.16-17). Додатком №3 до Договору визначено та погоджено графік внесення платежів за Договором (а.с.20). Згідно з п. 5.4. Договору, оплата послуг за цим Договором здійснюється у такому порядку: п. п. 5.4.1. 1500 євро оплата коштів за послуги та автомобіль - сплачується протягом 3-х календарних днів з дати підписання цього Договору; п. п. 5.4.2. 3500 євро оплата залишку коштів за послуги та автомобіль - сплачується протягом 24 календарних місяців з дати підписання Акта приймання-передачі автомобіля рівними щомісячними платежами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач повністю виконав умови п.п.5.4.1 Договору та сплатив грошові кошти у розмірі 1500 євро, що у перерахунку по курсу гривні встановленого НБУ у співвідношенні до євро на дату здійснення відповідного платежу становило 44700 грн., що підтверджується платіжним дорученням №12468777 від 15.06.2020 року (а.с.24). Пунктом 2.1.2 договору передбачено, що виконавець повинен передати замовнику автомобіль відповідно до умов цього договору протягом 21 робочих днів з дня підписання Договору, а пунктом 2.4.2. передбачено, що замовник має право отримати автомобіль відповідно до умов цього Договору протягом 21-го робочих днів з дня підписання цього Договору. Відповідно до Додаткової угоди №№230122 до Договору, змінено редакцію пункта 2.1.2. Договора та викладено новій редакції « передати Замовнику автомобіль відповідно до умов цього Договору 22.07.2020 року», а також змінено редакцію пункта 2.4.2. Договора та викладено новій редакції «отримати автомобіль відповідно до умов цього Договору 22.07.2020 року» (а.с.23). [PERSON] 30.07.2020 року звернувся із заявою до ТОВ «Глобал Гранд Моторс» з вимогою розірвати договір №230122 від 12.06.2020 року та повернути кошти в розмірі 44700грн. на його картку (а.с.41). Зазначену заяву позивач направив на дві адреси відповідача - юридичну та фактичну, проте відповідач відповіді на вимогу не надав, умови договору не виконав, кошти не повернув, а конверти із заявою позивача повернуті не врученими (а.с.40,42-43). Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Недотримання цієї вимоги є підставою недійсності правочину, відповідно до ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належний чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконанні або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежні виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ігнорує законні вимоги позивача про розірвання договору, повернення сплачених коштів, чим грубо порушує права позивача як споживача. Згідно з ст.ст.4,22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на захист своїх прав державою, судом, належну якість продукції та обслуговування, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її виробника (виконавця). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору та інші. Згідно з ч.ч. 4 -5 ст. 18 вказаного Закону, перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Пунктом 2 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Отримавши від позивача кошти, у подальшому до виконання своїх зобов`язань відповідач не приступив без поважних причин, від контактів ухиляється, та сплачені позивачем гроші не повертає, що свідчить про здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики. Аналізуючи положення спірного договору та беручи до уваги те, що пункти договору щодо строку його виконання були змінені не на користь споживача, а також те, що договір: не містить положень щодо відповідальності виконавця у разі не виконання положень договору щодо строку придбання автомобіля, визначеного договором та передання його замовнику; встановлює жорсткий обов`язок споживача щодо внесення платежу визначеного п. 5.4 договору, суд, враховуючи положення споживача, як менш захищеної сторони договору, існуючий дисбаланс прав та обов`язків визначених договором на шкоду споживачу, вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити, визнавши недійсним вказаний договір. Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, відповідач зобов`язаний повернути позивачу одержане за спірним договором грошові кошти, а саме - 44700 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав моральних страждань через неправомірні дії відповідача, шкоду від якої позивач оцінює у 5000 грн. та вважає її співрозмірною сумою його нервовим стражданням. Обгрунтовує свою вимогу тим, що гроші в сумі 45000 грн. він позичив у своєї матері [PERSON] , що підтверджується розпискою (а.с.66). Зазначені гроші відірвані від сім`ї батьків, які потрібно було повертати, тому зазначену суму він повернув за рахунок кредиту, який взяв у банку «ПУМБ» (а.с.57-59). У результаті запозичень сім`я позивача та сім`я батьків позивача була у скрутному матеріальному становищі. Безрезультатні перемовини з відповідачем, листування та телефонні розмови, пошуки правої допомоги, звернення до поліції і суду потребували від позивача додаткових зусиль та незапланованих витрат, чим порушено звичайний ритм життя позивача. Встановлюючи наявність душевних страждань [PERSON] суд зважає на те, що шкода його психічному здоров`ю завдана внаслідок неправомірної поведінки відповідача спричиняє моральні страждання, також зважаючи на ступені вини особи, яка завдала моральної шкоди, глибину душевних страждань, які виражені в тому, що позивач відчував нервові переживання, враховуючи вимоги розумності і справедливості, дійшов висновку про необхідність відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Outcome: approved