Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якій зазначає, що 05.03.2014 року, відповідно до укладеного договору, [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжний картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. [INFO] позичальник [PERSON] помер. На дату смерті заборгованість позичальника перед банком становила 16569,52 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 181,33 грн., з заборгованості за відсотками в сумі 16388,19 грн. Позивач вказує, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . На виконання вимог ст.1281 ЦК України позивачем 04.05.2018 року була направлена претензія кредитора до Запорізької районної державної нотаріальної контори. 17.05.2018 року позивачем було отримано відповідь Запорізької районної держави нотаріальної контори, в якій зазначалось, шо претензію кредитора переслано до Енергодарської державної нотаріальної контори. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 16569,52 грн. і судовий збір в сумі 2102 грн. Ухвалою Великобілозерського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Представник позивача Савіхіна Анастасія Миколаївна, яка має належні повноваження за довіреністю від 29.07.2019 року, у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, у встановлений ухвалою строк відзив на позовну заяву або зустрічний позов не подав. За наявності умов визначених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 05.03.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З розрахунків заборгованості за договором б/н від 05.03.2014 року, які надані позивачем, вбачається, що позивач нарахував на 27.01.2020 року заборгованість у розмірі 16569,52 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 181,33 грн., з заборгованості за відсотками в сумі 16388,19 грн.. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України встановлює те, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.90зв.). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною п`ятою ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Як вбачається з копії спадкової справи №212/2017 спадкоємцем [PERSON] , померлого [INFO] є [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори 20.06.2018 року, рєстр.№362. Згідно з довідкою Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області № 1443 від 12.08.2020 року за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] , з 12.12.1979 року по день смерті. Разом з ним, були зареєстровані дружина - [PERSON] та син - [PERSON] (а.с.88). Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач є спадкоємцем померлого позичальника. Сама по собі реєстрація відповідача [PERSON] за місцем проживання спадкодавця, не свідчать про те, що відповідач на час відкриття спадщини був спадкоємцем після смерті [PERSON] . Отже, позивачем не обґрунтовано звернення до суду з позовом саме до [PERSON] . Тобто, позивач не довів, що відповідач за правилами частинами третьої статті 1268 ЦК України прийняв спадщину, проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з тим, позивач залучив до участі у справі в якості відповідача лише [PERSON] , заяви про залучення співвідповідача або заміну відповідача до суду подано не було. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За таких обставин, суд вважає, що підстав для задоволення позову до [PERSON] немає. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно якої у разі відмови в задоволенні позовних вимог судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed