Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про припинення стягнення аліментів на неповнолітню дитину та заборгованості по аліментах, в якому після уточнення позовних вимог просив: - скасувати арешт з належних йому житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , який накладений на підставі постанови ВП № 55133740 від 12.03.2019 року головного державного виконавця Новосанжарського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Козаченко Н.В.; - визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в рахунок аліментів, які стягуються на утримання [PERSON] ; - припинити право на аліменти, що стягуються з нього на підставі судового наказу, виданого Новосанжарським районним судом Полтавської області 01.11.2017 року у справі № 552/6301/17, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та звільнити його від\~сплати заборгованості\~за аліментами в зв`язку з набуттям дитиною права власності на нерухоме майно, виконавче провадження закрити. Зазначив, що з відповідачкою вони перебували у шлюбі з 18.07.2007 року по 31.07.2015 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачкою. Відповідно до судового наказу, виданого Новосанжарським районним судом Полтавської області 01.11.2017 року у справі № 552/6301/17, з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку та\~не більше\~10\~прожиткових мінімумів\~для дитини\~відповідного віку, починаючи з 05.10.2017 року до досягнення дитиною повноліття. В даний час за станом здоров`я він не в змозі сплачувати аліменти на утримання сина, в зв`язку з чим виникла заборгованість, а тому за попередньою усною домовленістю з відповідачкою він бажає передати неповнолітньому сину право власності на належні йому житловий будинок та господарські будівлі в рахунок заборгованості по аліментах. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14.07.2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19.07.2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29.07.2021 року підготовче судове засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06.08.2021 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Новосанжарський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнала повністю та просила його задовольнити. Представника третьої особи, органу опіки та піклування при Новосанжарській селищній раді Полтавської області, в судовому засідання проти задоволення позову не заперечувала. Представника третьої\~особи, Новосанжарського РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши сторони, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2007 року по 31.07.2015 року, що вбачається з рішення Київського районного суду м. Полтави від 31.07.2015 року (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.06.2008 року (а.с. 6). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140401518 від 05.10.2018 року, [PERSON] є власником на праві приватної власності житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03.02.2015 року (а.с. 7). З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого ПП «ЦЕНТРОПОЛІС» станом на 08.08.2016 року, вбачається, що по [ADDRESS] знаходяться житловий будинок та господарські будівлі і споруди, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] , позивач по справі. Згідно висновку про вартість майна від 10.08.2021 року ринкова вартість об`єкту оцінки, а саме садибного (індивідуального) житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , становить 61500 грн. З постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 55133740 від 13.11.2017 року та постанов про арешт майна боржника від 22.05.2018 року та від 12.03.2019 року, винесених головним державним виконавцем Новосанжарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Козаченко Наталією Віталіївною, вбачається, що на підставі судового наказу, виданого Новосанжарським районним судом Полтавської області 01.11.2017 року у справі № 552/6301/17, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку та\~не більше\~10\~прожиткових мінімумів\~для дитини\~відповідного віку, починаючи з 05.10.2017 року до досягнення дитиною повноліття. В зв`язку з виниклою заборгованістю по аліментах на все належне боржнику [PERSON] було накладено арешт. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 55133740 заборгованість [PERSON] станом на 01.07.2021 року становить 97086,00 грн. (а.с. 18). Згідно висновку служби у справах дітей Новосанжарської селищної ради Полтавської області № 28/02-01 від 10.08.2021 року малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] . Батько дитини з сім`єю не проживає, він має нерухоме майно і є платником аліментів на утримання сина, але існує заборгованість по їх виплаті. Тому [PERSON] бажає передати у власність свого малолітнього сина житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за вищезгаданою адресою, - в рахунок припинення права на аліменти та заборгованості по аліментах. Відповідно до ст. 190 Сімейного кодексу України служба у справах дітей Новосанжарської селищної ради, як представник органу опіки та піклування, не заперечує проти позовних вимог [PERSON] та надає згоду на здійснення правочину, в результаті якого та в рахунок припинення права на аліменти для дитини, до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , перейде у власність житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] . Згідно з ч.ч. 1-4 ст.\~190\~СК України Той\~із батьків,\~з ким\~проживає дитина,\~і той\~із батьків,\~хто проживає\~окремо від\~неї,\~з дозволу\~органу опіки\~та піклування\~можуть укласти\~договір про\~припинення права\~на аліменти\~для дитини\~у зв`язку\~з передачею\~права власності\~на нерухоме\~майно (житловий\~будинок,\~квартиру,\~земельну ділянку\~тощо). Такий\~договір нотаріально\~посвідчується.\~Право власності\~на нерухоме\~майно за\~таким договором\~виникає з\~моменту державної\~реєстрації цього\~права відповідно\~до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. Набувачем права\~власності на\~нерухоме майно\~є сама\~дитина або\~дитина і\~той із\~батьків,\~з ким\~вона проживає,\~на праві\~спільної часткової\~власності на\~це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. Укладення договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину. На майно, одержане за договором відповідно до частини першої цієї статті, не може бути звернене стягнення. Таким чином статтею 190\~СК України передбачено право батьків укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею дитині права власності в тому числі і на житловий будинок. Згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Необхідність дотримання даних норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод знайшло своє вираження в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року у справі «Цибулько та інші проти України» та від 01.06.2006 року «Федоренко проти України». Як вказано в ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.\~628\~ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.\~627\~ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач зазначив у своїй позовній заяві, що відповідач відмовилася укладати договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею дитині права власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . В судовому засіданні відповідач позов визнала повністю та надала згоду щодо визнання за дитиною права власності на майно в рахунок припинення права на аліменти, а тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині належить до задоволення. Стосовно скасування арешту майна позивача суд зазначає наступне. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року № 6 (в редакції від 30.06.1978 року № 5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст. 321\~ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Згідно з ст. 40\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59\~ЗУ «Про\~виконавче провадження» (чинна редакція) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивач не ставить питання відшкодування судових витрат.

Outcome: approved