Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що відповідачка по справі є колишньою невісткою позивача, тобто дружиною його сина - [PERSON] , з якою він перебував в офіційному шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2018р. Позивачу, належить на праві особистої власності квартира [ADDRESS] . В даній квартирі наразі числяться зареєстрованими семеро осіб, в тому числі, позивач, дружина позивача [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] , та двоє онуків - [PERSON] , [INFO] та неповнолітня [PERSON] , [INFO]. Однак фактично в даній квартирі проживає позивач з дружиною, сином та дочкою. Що стосується відповідачки та двох неповнолітніх онуків, то вони з липня 2013р. добровільно виїхали з помешкання, і наразі відповідачка з дітьми проживає з іншою людиною, винаймаючи житло, та змінюючи місце проживання. Ніхто її не позбавляв права проживання в квартирі, і вона суто добровільно покинула квартиру. Позивач просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом - квартирою [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Правом надання відзиву на позов відповідач не скористалась, тому суд вважає можливим зі згоди позивача, провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Суд, дослідив докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно довідки про склад сім`ї № 6888 по [ADDRESS] зареєстровані: дружина позивача - [PERSON] , невістка - [PERSON] , донька позивача - [PERSON] , син позивача - [PERSON] , онук - [PERSON] , онука - [PERSON] . Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив , що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою. Факт не проживання за зазначеною вище адресою відповідачки підтверджується Актом не проживання відповідача з липня 2013 року в квартирі [ADDRESS] . Оскільки відповідач не проживає у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, то суд вважає за можливе визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Згідно зіст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 грн. з кожного.

Outcome: approved