Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 06.11.2012 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, в присутності двох свідків, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 400 000,00 дол.США, що еквівалентно 3 197 200,00 грн. за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору. Згідно умов договору відповідач по справі зобов'язувався повернути позику у строк до 31.12.2012 року. Станом на 31.05.2013 року відповідач не повернув суму позики, чим порушив умови договору, у зв'язку з чим позивач просить стягнути суму заборгованості, яка становить 3 197 200,00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених у позові. В подальшому в судові засідання тричі не з'являвся, двічі надіслав на адресу суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки через хворобу позивача (жодного документу на підтвердження цієї обставини до суду не надіслано) та у зв'язку з необхідністю викликати свідків відповідно до клопотання. В судове засідання призначене на 04 червня 2014 року позивач та його представник не з'явились, про дату час та місце розляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. За таких обставин, з урахуванням відсутності підстав для відкладення розгляду справи, визначених п.2. ч.1. ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що позивач та його представник безпідставно затягують розгляд справи, мають на меті ухилитися від розгляду справи у суді в межах строків, встановлених ч. 1 ст. 157 ЦПК України, визнає причини неявки позивача та його представника неповажними та вважає за можливе розглянути справу у їхньої відсутності. Представник відповідача заперечував проти заявлених позовних вимог та пояснив, що договір позики від 06.11.2012 року [PERSON] з [PERSON] не укладали, жодних грошових коштів [PERSON] від позивача у позику не брав, а тому вимоги позивача є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В обґрунтування позовних вимог позивачем наданий оригінал договору позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] 06 листопада 2012 року, згідно умов якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 400 000,00 дол.США, що еквівалентно 3 197 200,00 грн. за офіційним курсом НБУ станом на день укладання договору строком повернення до 31.12.2012 року. Згідно п. 7 Договору належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від позикодавця до позичальника. Ухвалою суду від 23.08.2013 року за клопотанням представника відповідача було призначено комплексну почеркознавчу та технічну експертизу документу, проведення яких було доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл.професора С.М.Бокаріуса. Згідно висновку судово-технічної експертизи документів №13312 від 21.02.2014 року, наданого провідним судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. .засл.професора С.М.Бокаріуса [PERSON], у наданому для дослідження договорі позики від 06 листопада 2012 року, що уклали [PERSON] та [PERSON], спочатку був надрукований текст договору, а потім виконані рукописний запис «[PERSON]» та підпис у рядку «ПОЗИЧАЛЬНИК». Згідно висновку комплексної судово-почеркознавчої експертизи №13311 від 30.01.2014 року підпис від імені [PERSON] в договорі позики від 06.11.2012 року, в графі «ПІДПИСИ СТОРІН ПОЗИЧАЛЬНИК» виконано не [PERSON]. Рукописний запис «[PERSON]» в договорі позики від 06.11.2012 року (а.с.29), в графі «ПІДПИСИ СТОРІН ПОЗИЧАЛЬНИК» виконано не [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як зазначено у ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.2 ст.11 ЦК України на підставі договору виникають цивільні права та обов'язки, які є змістом зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Наявність будь-яких договірних відносин між [PERSON] та [PERSON] представником позивача в суді не доведена. За наведених обставин суд вважає, що позивачем не тільки не доведені обставини, на які він посилається як на підстави свого позову, а навпаки, уся сукупність зібраних по справі доказів спростовує викладені в позовній заяві обставини. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про незаконність та необґрунтованість вимог позивача, оскільки договір позики, невиконання якого стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, не був укладений з [PERSON], а тому між позивачем та відповідачем не виникло зобов'язальних відносин. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Кошти на оплату судових експертиз були сплачені [PERSON], про що свідчать оригінали квитанцій, які містяться у матеріалах справи, тому судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved