Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що згідно свідоцтва про спадщину від 27.01.2007 року серії ВЕЕ № 095485 йому на праві власності належить земельна ділянка площею 5, 54 га, розташована на території Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. При зверненні до Новотроїцького відділу Держземагенства йому стало відомо, що дана земельна ділянка знаходиться у оренді відповідача на підставі договору оренди землі від 01.11.2006 року терміном дії до 01.11.2018 року. Позивач зазначає, що відповідач у справі на підставі сфальсифікованого договору незаконно користується належною йому земельною ділянкою, оскільки зазначений договір не міг бути укладений та підписаний його матір'ю - [PERSON], оскільки вона померла [INFO], тобто майже за 7 місяців до дати укладення договору. Просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 01.11.2006 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ПУСК», скасувати реєстрацію даного договору та зобов'язати відповідача повернути належне [PERSON] майно у вигляді земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, просив суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2006 року між матір'ю позивача [PERSON] та ТОВ «ПУСК» було укладено договір оренди землі. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.04.2006 року [PERSON] померла [INFO]. Однак, як вбачається зі змісту ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 цієї статті визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що спірна угода - договір оренди був укладений 01.11.2006 року. Сам позивач [PERSON] став власником на підставі свідоцтва про спадщину від 27.01.2007 року, а Державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстровано 23.07.2008 року, тобто на момент розгляду справи минуло понад 7 років. Не зважаючи на подану відповідачем до суду заяву про застосування строків позовної давності, позивач жодним чином не пояснив та не обґрунтував об'єктивність прострочення зазначених строків. П.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що при встановлені того, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин, з огляду на подання представником відповідача заяви про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають через пропуск строку позовної давності. Таким чином, врахувавши наведене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позову до ТОВ «ПУСК» про визнання правочину недійсним та витребування майна з незаконного користування.

Outcome: dismissed