Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якій зазначає, що 06.03.2010 року з вини відповідача була скоєна дорожньо-транспортна пригода. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Деснянського райсуду м. Києва від 02.04.2010 року. Згідно договору страхування позивачем було відшкодовано власнику пошкодженого автомобіля [PERSON] завдані збитки. Вказані витрати відповідач добровільно не відшкодував. У зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити, стягнувши з відповідача в порядку регресу 16378 грн., а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі позов підтримують. Відповідач, будучи належним повідомлений про час і місце судового розгляду в судове засідання не з'явилась, заяв чи клопотань не подавала. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 02.04.2010 року [PERSON], 06.03.2010 року в 18-55 год., керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Жукова в м. Києві не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] (водій [PERSON].), що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 13.3 ПДР України, та був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу про адміністративні правопорушення України і підданий адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь та сама особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди доведена судом при розгляді адміністративної справи, а тому суд вважає доведеним факт скоєння ДТП та вину в його скоєнні саме відповідача. Відповідно до договору страхування від 15.07.20008 року № 206-12345-08, [PERSON] застрахував автомобіль «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER] в ТДВ «СК «Індіго» з 16.07.2008 року до 15.07.2015 року. 09.03.2010 року [PERSON] подав до позивача заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Розмір збитків, нанесених внаслідок вказаного ДТП [PERSON] - власнику пошкодженого автомобіля - становить 20259 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна ТОВ «Сальватор» від 24.03.2010 року. На виконання умов договору страхування позивачем було проведено страхове відшкодування потерпілій стороні по ДТП, що сталось з вини відповідача на суму 16378 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 31.05.2013 року. Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальній за заподіяний збиток. Таким чином, понесені позивачем витрати підлягають відшкодуванню відповідачем в повному обсязі фактично виплаченого страхового відшкодування. Позивач поніс додаткові витрати в розмірі 243,60 грн. для сплати судового збору з метою звернення до суду, а тому ця сума повинна бути відшкодована йому відповідачем згідно ст.88 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги правомірними та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved