Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на ту обставину, що він є власником частини житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом 9.09.1971 року. Сусідом позивача є [PERSON], який на праві власності володіє житловим будинком, розташованим за адресою [ADDRESS]. Відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні майном наступним чином: на земельній ділянці відповідача побудований гараж в якому знаходиться автомобіль, мотоблок, мотокоса, електроточило. З гаражу постійно грає музика, гул автомобіля та іншої техніки. Даний гараж відповідача самовільно побудований попереднім власником і розташований під вікном позивача, що є порушенням ДБН-360-92 «Містобудування». Даний факт був встановлений в ході перевірки Держтехногенбезпеки в Луганській області за зверненням позивача. В зв'язку з цим позивачу було рекомендовано звернутись до суду. Позивач просив суд зобов'язати відповідача перебудувати за свій рахунок гараж, розташований за вищевказаною адресою і перенести його на відстань 8 метрів від його житлового будинку. Під час розгляду справи в судовому засіданні було замінено відповідача [PERSON] в зв'язку з його смертю на правонаступника [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті чоловіка. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги до правонаступника та просив суд зобов'язати відповідача [PERSON] перебудувати за свій рахунок гараж, розташований за вищевказаною адресою і перенести його на відстань 8 метрів від його житлового будинку. Відповідач [PERSON] з позовом не згодна в повному обсязі. Просила в його задоволенні відмовити. Надала до суду заяву в якій просила розглядати справу в її відсутності за участю її представника. Представник відповідача з позовом не згоден в повному обсязі. Суду пояснив, що відповідач є власницею житлового будинку, господарських будівель та земельної ділянки після смерті свого чоловіка [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину. Чоловіком заявниці вказаний житловий будинок було придбано в 2005 році і на той час спірний гараж вже був побудований попереднім власником і прийнятий в експлуатацію, що підтверджується актом прийомки та рішенням Зимогір'ївської міської ради від 2002 року. Будівництво спірного гаражу було розпочато в 1982 році і на той час не діяли норми ДБН 360-92. Отже вважає, що позовн вимоги позивача є необґрунтованими і просив в їх задоволенні відмовити. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог з позовом не згодна. Надали до суду заперечення в яких зазначили, що позовні вимоги є необґрунтованими з тих підстав, що власником частини житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] є [PERSON], як зазначено в свідоцтві про право на спадщину а не позивач [PERSON]. Крім того норми ДБН 360-92, на які посилається позивач в своєму позові були затверджені 17.04.1992 року, а будівництво гаражу розпочато в 1982 році, отже вони не діяли на час будівництва спірного гаражу. Також спірний гараж, розташований за адресою [ADDRESS] було прийнято в експлуатацію 6.12.2002 року на підставі акту про прийом та рішення № 178 Зимогір'ївської міської ради. Просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та розглянути справу в їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони суд знаходить позовні вимоги не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішень суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні було встановлено, що житловий будинок та земельні ділянки, розташовані за адресою [ADDRESS] на теперішній час належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 28.03.2014 року після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Вказаний житловий будинок належав померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2005 року. Вказані факти підтверджуються доданими до матеріалів справи копіями свідоцтв. Згідно ст. 321 ЦК України «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». В своїй позовній заяві позивач посилається на вимоги ст. 376 ЦК України і стверджує, що гараж, розташований за адресою [ADDRESS] є самочинним будівництвом тому підлягає знесенню і на цьому він наполягав в судовому засіданні. Однак доказів цих обставин він суду не надав. Натомість в матеріалах справи є документи, надані третьою особою згідно яких гараж за вищевказаною адресою актом від 6.12.2002 року було прийнято в експлуатацію та рішенням Зимогір'ївської міської ради № 178 від 6.12.2002 року затверджено акт прийомки в експлуатацію житлового будинку за вищевказаною адресою та самовільно збудованого гаражу. Вказане рішення ради позивач не оскаржував, про що повідомив в судовому засіданні і на теперішній час воно є чинним. В пункті п.5 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст.. 376 ЦК України» зазначено, що «Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Суд вважає, що позивач не довів суду наявності порушення його права, оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину від 9.09.1971 року, воно видане на ім'я [PERSON] та [PERSON]. З позовом же до суду звертається [PERSON]. Крім того позивач надав до суду копію листа Головного управління Держтехногенбезпеки в Луганській області в якому зазначені нормативи розташування будівель відповідно до діючих правил при будівництві нових будинків та споруд. Однак як було зазначено вище, спірний гараж було побудовано в 1982 році і прийнято в експлуатацію в 2002 році відповідно до вимог законодавства, яке діяло на той час. В цьому листі не вказано, що з боку відповідача маються якісь порушення. Інших доказів тих обставин, на які посилається позивач в своєму позові він суду не надав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed