Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 13.05.1990 року він одружився з відповідачем по справі, зареєструвавши шлюб у Відділі ЗАГСу Івано-Франківського міськвиконкому, актовий запис №671 (свідоцтво серії [NUMBER] від 13.05.1990р., а.с.4). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Позивач вказує, що сімейне життя у них не склалось через різні характери та відсутність взаєморозуміння, більше п`яти років проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а тому посить суд позов задовольнити, шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява в якій останній просить позов задоволити, а справу розглянути у його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, явку уповноваженого представника не забезпечила, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином, шляхом направлення повісток та розміщення оголошення на сайті суду, що відповідно до вимог процесуального закону вважається належним способом повідомлення сторони у справі. Відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13.05.1990р. (а.с.4), сторони зареєстрували шлюб 13.05.1990 року у відділі ЗАГСу Івано-Франківського міськвиконкому, актовий запис №671 . Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх фактично припинено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому такий шлюб зберігати не доцільно. В той же час за вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому позивач не наполягала на стягненні з відповідача в його користь понесені ним судові витрати при подачі позову до суду, а відтак суд вважає за можливе судові витрати понесені позивачем залишити за ним. На підставі наведеного, 31 Цивільного кодексу України, ст.ст. 104, 109-112, Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved