Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що він, як сторона договірних відносин та споживач користується послугами довгострокового зберігання транспортних засобів на автостоянці ОКП «Аеропорт Суми» з 1996 року. Він являється власником багатьох транспортних засобів, а саме автобусів ЛАЗ, ПАЗ,ГАЗ, які знаходяться на зберіганні на автостоянці ОКП «Аеропорт Суми». З 1996 по 2013 року позивач сумлінно виконував умови договору та своєчасно сплачував відповідачу за послуги зберігання автобусів. Договори довгострокового зберігання ТЗ на автостоянці ОКП «Аеропорт Суми» кожного року були пролонговані відповідно до пункту 5.4 угоди. На автостоянці ОКП «Аеропорт Суми» з 1996-1999 року знаходилися належні позивачу транспортні засоби, в тому числі автобус АСЧ реєстраційний номер [NUMBER], місце на автостоянці № [NUMBER]. 01 грудня 2008 року позивач [PERSON] переуклав договори довгострокового зберігання транспортних засобів з відповідачем ОКП «Аеропорт Суми», так як змінилися тарифи на послуги зберігання. 08 листопада 2013 року приблизно о 12 годині [PERSON] та його представник [PERSON] оглянули автобуси, які знаходяться на зберіганні на автостоянці ОКП «Аеропорт Суми». Огляд проводився разом з охоронником стоянки [PERSON] Під час огляду було встановлено наступне, а саме відсутній, викрадений в автобусі ГАЗ АСЧ, дер. номер [NUMBER] (договір на довгострокове зберігання ТЗ від 01.12.2008 року № 68/08) двигун ГАЗ 53 [NUMBER], відсутня КПП коробка переключення передач ГАЗ 53, задня права на ліва фара, два передніх склоочисника, відсутній в автобусі радіатор, пошкоджена в автобусі електропроводка. З вищезазначених фактів представник позивача [PERSON] в присутності охоронника [PERSON] 08 листопада 2013 року зробив запис до книги скарг та пропозицій у вигляді скарги на роботу автостоянки з детальним описом фактів. Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що відповідачем порушено вимоги чинного законодавства щодо забезпечення належного зберігання транспортного засобу, в результаті чого сталося пошкодження, розукомплектування автобусу, та остаточно уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріальних збитків в розмірі 6389,13 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача 17840, 21 грн. в рахунок відшкодування вартості відсутніх деталей автобусу марки АСЧ модель 03, д.р.н. [NUMBER] та понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача Відменко В.Е. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що в 2008 році ОКП «Аеропорт Суми» передав в оренду автостоянку ТОВ «Обласна агенція землі та нерухомості». В грудні 2008 році актом передачі автостоянка була повернута підприємству та переукладені договори довгострокового зберігання транспортного засобу на автостоянці. На підставі договору №68/08 від 01 грудня 2008 року довгострокового зберігання транспортного засобу на автостоянці та у відповідності з вимогами Правил зберігання ТЗ на автостоянках, затверджених постановою КМУ від 22 січня 1996 року №115 ОКП «Аеропорт Суми» забезпечувало зберігання ТЗ марки АСЧ реєстраційний номер [NUMBER] на виділеному місці № [NUMBER]. В зв'язку з неналежним виконання своїх обов'язків зі сплати за зберігання на автостоянці своїм листом від 26 грудня 2013 року №390 та листом від 23 січня 2014 року №34-32 підприємство попередило позивача про розірвання Договорів з 07 січня 2014 року на підставі п.5.5 та про заборгованість зі сплати за зберігання на автостоянці транспортних засобів. Отже, Договори зберігання зі [PERSON] розірвані в односторонньому порядку З приводу факту викрадення з транспортних засобів у сторожів на стоянці взяті письмові пояснення. Як пояснюють сторожи, транспортні засоби під керівництвом власника неодноразово розбирались на запчастини та вивозилися з території автостоянки. Отже, позивач самотужки зняв двигун, коробку передач, радіатор з автобусу та вивіз з території автостоянки. Автостоянка цілодобово охороняється, огороджена по всьому периметру металевим забором, проїзд на територію здійснюється згідно перепусток та контролюється шлагбаумом. Отже, проникнення на територію автостоянки стороннього транспорту та осіб не можливе. Посилаючись на зазначені обставини просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Допитаний у попередньому судовому засіданні в якості свідка, підтримав заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі, повідомивши, що автобус АСЧ держномер [NUMBER] знаходився на рейсах та приблизно у 2002-2003 роках автобус був поставлений на автостоянку відповідача, та з цього часу він його з автостоянки не забирав. Пізніше, а саме у 2013 році він прийшов на автостоянку та виявив відсутність двигуна автобуса та інших деталей, та таке розукомплектування не дає можливості автобусу рухатися. В зв'язку з цим він з 2013 року не здійснює оплату за автостоянку. Він не здійснював ремонту та розукомплектування автобусу, а також заперечує факт наявності домовленості з цього приводу з директором ОКП «Аеропорт Суми». Суд, вислухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. ч. 3 ст. 10 ЦПК України встановлює обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як встановлено під час судового розгляду, позивач [PERSON] є власником транспортного засобу АСЧ, модель 03, реєстраційний номер [NUMBER], 1969 року випуску (а.с. 8). 01 грудня 2008 року між [PERSON] та ОКП «Аеропорт Суми» був укладений договір довгострокового зберігання транспортного засобу №68/08 (далі - договір), відповідно до умов якого на автостоянці ОКП «Аеропорт Суми» знаходиться на зберіганні транспортний засіб, а саме автобус АСЧ реєстраційний номер [NUMBER] місце [ADDRESS] м. Суми, який належить на праві власності позивачу [PERSON].(а.с.6). З п.2.2 договору вбачається, що ОКП «Аеропорт Суми» забезпечує зберігання зазначеного ТЗ у відповідності з вимогами Правил зберігання ТЗ на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115. Відповідно до п. 4.1 вказаного договору відповідач гарантує збереження ТЗ, а у випадку їх зникнення під час зберігання, пошкодження і розукомплектування несе відповідальність згідно чинного законодавства. Позивач 08 листопада 2013 року виявив в своєму автобусі пошкодження та розукомплектування, про що було зроблено запис у книзі скарг та пропозицій (а.с. 20-22). 11 листопада 2013 року позивач звернувся до директора ОКП «Аеропорт Суми» з письмовою претензією щодо відшкодування матеріальної шкоди, яка була завдана [PERSON] неналежним виконанням обов'язків щодо зберігання ТЗ на автостоянці, на яку позивач відповіді не отримав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він працює сторожем ОКП «Аеропорт Суми» з 2009 року та в цьому році вони робили опис автомобілів, які тривалий час перебували на автостоянці, було виявлено некомплектність автобусу. Зазначив, що позивач займався ремонтом автобусів на території стоянки, хоча це заборонено, скоріш за все з дозволу директора, проте стосовно спірного автобусу, він не був очевидцем розукомпдектування. Також зазначив, що на стоянці ведеться журнал обліку транспортних засобів, пошкоджень та некомплектності з 2009 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він з листопада 2009 року і по даний час працює сторожем автостоянки ОКП «Аеропорт Суми», та від [PERSON] він приймав і перевіряв автомобіль, описуючи яких деталей не вистачає. Тоді ж було виявлено, що спірний автобус був повністю розібраний. На стоянці заборонено ремонтувати автомобілі, та при його чергуванні ремонту належного позивачу транспортного засобу не здійснювалось. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 210 від 08 квітня 2014 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автобусу АСЧ модель 03 державний реєстраційний номер [NUMBER], становить 6389,13 грн., вартість відсутніх деталей на момент проведення експертизи з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 17 840,21 грн. (а.с.100-116). Згідно п. 4.1. договору відповідач гарантує збереження ТЗ, а у випадках їх зникнення під час зберігання, пошкодження і розукомплектування несе відповідальність згідно чинного законодавства. Поняття некомплектність транспортного засобу в правилах зберігання ТЗ на автостоянках, розуміється як виявлення володільцем ТЗ факту викрадення, або недостачі приладів та обладнання, які не передбачені заводом-виробником, та не входять до комплектності ТЗ (телевізор, магнітофон, холодильник та інше майно). Але розукомплектовані деталі автобусу є невід'ємною частиною транспортного засобу, автобусу АСЧ, р/н [NUMBER], які передбачені та виготовлені, встановлені саме заводом-виробником. [PERSON] являється споживачем послуги по довгостроковому зберіганню ТЗ. Дані правовідносини регулює Закон України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 942 ЦК України передбачено, що зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Згідно п. 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність, у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 12 вказаних Правил, під час оформлення приймання на зберігання черговий приймальник вносить необхідні дані про володільця ТЗ і ТЗ до відповідного журналу обліку ТЗ і розписується в ньому. У разі здавання на зберігання ТЗ з аварійними пошкодження, то він може бути прийнятий на зберігання після реєстрації у журналі обліку ТЗ з пошкодженнями та некомплектних з зазначенням характеру пошкодження, часу в'їзду на автостоянку, марки і номера ТЗ та прізвище власника. Суд не може погодитись з доводами представника відповідача з приводу того, що розукомплектування автобусу відбулося самим позивачем, оскільки вони спростовуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, які дали пояснення, що ремонт транспортних засобів заборонений на автостоянці. Вказані свідки також не були очевидцями дій позивача, або уповноважених ним осіб, направлених на розукомплектування належного йому автобусу. Крім того відповідачем не було надано доказів того, що автобус був прийнятий на зберігання на стоянку неукомплектованими або з заявленими пошкодженнями чи відсутністю запчастин. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. За положеннями ст. ст. 936, 937, 977 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання між фізичною та юридичною особою укладається у письмовій формі. ОКП «Аеропорт Суми» являється підприємством, яке здійснює господарську діяльність, а саме надає послуги як суб'єкт господарювання, професійний зберігач фізичним та/або юридичним особам щодо зберігання транспортних засобів на автостоянках. Відповідно до ст. 936 ЦК договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Ст. 950 ЦК встановлено, що професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. В ст. 1192 ЦКУ зазначається, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6389 грн. 13 коп. на відшкодування суми матеріальних збитків та 17840 грн. 21 коп. в рахунок відшкодування вартості відсутніх деталей автобусу АСЧ д.н. [NUMBER]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору, та на користь відповідача 1225 грн. 00 коп. витрат за проведення автотоварознавчої експертизи. В той же час не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу, виходячи з наступного. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Частиною 1 ст. 40 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді. Із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи [PERSON] діяв від імені [PERSON], як його представник. За змістом нотаріально посвідченої довіреності, виданої 29 травня 2013 року позивач уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх органах, установах, підприємствах, організаціях та вести справи у судових установах. Довіреність видана строком на три роки. (а.с. 7). Таким чином, особа, яка надає правову допомогу та представник мають різний процесуальний статус та наділені різним обсягом процесуальних прав та обов'язків, тобто на представника не розповсюджуються положення п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України щодо стягнення понесених іншою стороною витрат на правову допомогу, оскільки на стадії судового розгляду [PERSON] діяв як представник, а не як фахівець в галузі права. Крім того, з передбаченою процесуальним законом заявою про залучення його до участі в справі в якості особи, яка надає правову допомогу, [PERSON] не звертався.

Outcome: partial