Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та, остаточно уточнивши позовні вимоги, обґрунтовує свої вимоги тим, що 24 лютого 1967 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, та остання після реєстрації шлюбу обрала прізвище [PERSON]. [INFO] року від спільного життя у них народився син - відповідач по справі [PERSON] Для утримання сім'ї та покращення її матеріального стану в травні 1971 року, порадившись з дружиною, позивач вирушив на заробітки в район Крайньої Півночі ще Радянського Союзу, де працював в різних місцях та на різних посадах до виходу на пенсію в 1996 році. Маючи відповідні кошти від його заробітків, для поліпшення житлових умов за обопільною згодою дружина [PERSON] в 1972 році вступила до житлово-будівельного кооперативу № 29 «Колос» зі складом сім'ї: вона, як дружина, позивач як її чоловік та їх син -відповідач. 14 грудня 1972 року із спільних з дружиною коштів ними був сплаченій перший пайовий внесок, а повністю вступний внесок був виплачений 5 листопада 1973 року. Повна ж вартість квартири була сплачена спільними з дружиною коштами в 1989 році. Згідно ордеру на сім'ю з трьох осіб: дружину, як заявника, позивача та сина, як членів сім'ї, вони вселилися в квартиру [ADDRESS] в якій 20 січня 1975 року були прописані. Працюючи в районах Крайньої Півночі спочатку Радянського Союзу, апотімРосії, для отримання пільгової пенсії знову ж таки в інтересах сім'ї позивач змушений був прийняти громадянство Росії та зареєструватися у знайомих неподалік з кордоном України, а саме в с. Борки Суджанського району Курської області. Незважаючи на вказане, позивач постійно з 1996 року і по даний час проживає в указаній квартирі, проте кожні 3 місяці перетинає кордон України з Росією зробити відповідну відмітку. [INFO] року [PERSON] померла. В серпні 2011 року від своєї невістки [PERSON], а відповідно колишньої дружини відповідача [PERSON] позивач дізнався, що син звернувся до суду про вселення в квартиру, в якій він проживає разом з нею та їх спільною з відповідачем дитиною, та яку в добровільному порядку залишив відповідач, створивши нову сім'ю. В матеріалах позову позивач побачив ксерокопію свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 червня 2008 року, в якому зазначено, що спадкоємцем майна [PERSON], яка складається з квартири [ADDRESS] є син [PERSON], а також ксерокопію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно в КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 10 листопада 2009 року, згідно якого єдиним власником вказаної квартири є відповідач. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 серпня 2012 року його позовні вимоги були задоволені, було визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] від 13 червня 2008 року, виданого державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] та визнано за позивачем право власності на ? частину згаданої квартири. На день смерті дружини позивача, а відповідно матері відповідача, [PERSON], а саме [INFO] року, що відповідно є часом відкриття спадщини, позивач постійно проживав разом із нею в указаній вище квартирі [ADDRESS]. За таких обставин відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач, як спадкоємець першої черги за законом, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, тому, що протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, а це 6 місяців з часу відкриття спадщини, не заявляв про відмову від неї. Зазначає, що ще за життя дружини коли вони всі проживали однією сім'єю між ними була розмова про те, що в разі смерті когось з них належна частина квартири померлого відповідно буде успадкована сином та кимось із них, а вже після її чи смерті позивача - сином. Після смерті дружини відповідач повідомив позивачу, що на скільки він знає позивач не може оформити спадщину на себе, так, як є громадянином іншої країни. Пізніше сказав, що оформити можна, але це буде коштувати дорого, а тому сказав, що краще буде, коли він спадкову частину квартири оформить на себе. За таких обставин, довіряючи синові, що він говорить правду, позивач погодився на оформлення частини квартири на відповідача, достовірно знаючи, що його частина при цьому успадкована ним не буде, так як він ще не помер. Але, після того, як з ним поступив син, а саме, позбавив його належної йому частини власності, позивач не зміг змиритись з такою поведінкою відповідача. Також посилається на те, що після смерті дружини відкрилась спадщина не тільки на частину вказаної вище квартири, а й на приватизовану земельну ділянку загальною площею 0,12 га, наданої для ведення особистого підсобного господарства - 0,08 га та 0,04 га - під забудову за адресою [ADDRESS] та приватизована земельна ділянка загальною площею 0,05 га. надана для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою місто Суми, садівничий кооператив «Дружба», Білопільське шосе, ділянка номер [NUMBER]. За таких обставин відповідно до чинного законодавства з часу відкритті вказаної вище спадщини 1/2 її частини належить позивачу. Відповідач [PERSON] при оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері свідомо не повідомив нотаріальну контору про наявність іншого співвласника кооперативної квартири, яким є позивач, як його батько, та 13 червня 2008 року отримав таке свідоцтво на всю квартиру, а також свідоцтва на вказані вище земельні ділянки, про що він дізнався з витребуваної судом спадкової справи в ході розгляду вказаної вище цивільної справи. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на день її смерті [INFO] року в [ADDRESS]; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене Першою Сумською державною нотаріальною конторою 13 червня 2008 року, згідно якого відповідач є спадкоємцем вказаної квартири, частково недійсним; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене Першою Сумською державною нотаріальною конторою 13 червня 2008 року, згідно якого відповідач є спадкоємцем приватизованої земельної ділянки загальною площею 0,12 га, за адресою [ADDRESS], яка належала [PERSON], та свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене Першою Сумською державною нотаріальною конторою 13 червня 2008 року, згідно якого відповідач є спадкоємцем приватизованої земельної ділянки, загальною площею 0,05 га, яка знаходиться за адресою місто Суми, садівничий кооператив «Дружба», Білопільський шлях, ділянка номер [NUMBER], частково недійсними; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спадщини, а саме, на 1/4 частину квартири в ЖБК № 29 «Колос» [ADDRESS] із належної спадкодавці [PERSON] 1/2 частини вказаної квартири, на 1/2 частину приватизованої земельної ділянки, загальною площею 0,12 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS], на 1/2 частину приватизованої земельної ділянки загальною площею 0,05 га, за адресою місто Суми, садівничий кооператив «Дружба», Білопільський шлях, ділянці номер [NUMBER] в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON], як такий, що своєчасно прийняв спадщину, постійно проживаючи разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини в квартирі [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Позивач, відповідач та його представник, представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача та представника третьої особи надійшли письмові заяви про розгляд справи в їх відсутність. Позивач в попередньому судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. В попередніх судових засіданнях відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що до смерті матері відповідача між нею та батьком була домовленість, що у разі смерті, їх частину успадкує відповідач. Про оформлення спадщини позивачу було відомо та він цікавився, чи подав відповідач заяву про спадкування до нотаріальної контори та чи оформив у БТІ. Після розлучення з [PERSON], батько не виказував бажання виділити свою частку. Позивач не звертався з заявою до нотаріальної контори, а також казав своїм знайомим, що він не претендує на спадщину. Він з'ясував, що для оформлення права на спадщину необхідно сплачувати кошти, то це його зупиняло. Вважає, що майно, що він успадкував, є майном матері, яка в усному порядку в присутності батька заповідала його відповідачу. Зазначив, що мати неодноразово пропонувала оформити заповіт, але він, відповідач, оскільки вона хворіла на онкологічне захворювання, не хотів забирати в неї надію, а тому відмовився. Батько повідомляв, що довіряє йому, дав згоду на оформлення спадщини на себе, а він буде продовжувати жити у квартирі. Вважає, що позивач звернувся до суду не з власної волі, а під тиском його колишньої дружини. Суд, заслухавши осіб, які з'явились в судове засідання, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 24 березня 1967 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). На час смерті [PERSON] у її власності перебувала квартира [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 65), приватизована земельна ділянка, загальною площею 0,12 га, надана для ведення особистого підсобного господарства - 0,08 га та під забудову - 0,04 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] кадастрові номера земельної ділянки: 5924786800: 02:001.0605 (ІЖБ), 5924786800:02:001.0606, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серія СМ№ 6661, виданого Садівською сільською радою Сумського району Сумської області 06 травня 1997 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 505 (а.с.67), приватизована земельна ділянка загальною площею 0,05 га, надана для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою місто Суми, садівничий кооператив «Дружба», Білопільський шлях, ділянка номер [NUMBER], кадастровий номер 5910136600:14:006:0317, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серія СМ № 01469, виданого Сумською міською радою 14 червня 1994 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1235 (а.с. 70). Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори [PERSON] 13 червня 2008 року, спадкоємцем майна [PERSON] став її син [PERSON] Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з квартири в [ADDRESS] (а.с. 73), приватизованої земельної ділянки загальною площею 0,12 га за адресою: [ADDRESS] (а.с. 72) та приватизованої земельної ділянки загальною площею 0,05 кв.м. за адресою м. Суми, садівничий кооператив «Дружба», Білопільське шосе, ділянка номер [NUMBER] (а.с. 72). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно рішення Зарічного районного суду від 02 серпня 2012 року, яке залишено без змін відповідно до ухвали Апеляційного суду Сумської області від 04 вересня 2012 року за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], 3-ті особи: Перша Сумська державна нотаріальна контора, КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності в порядку спадкування та визнання права власності на ? частину квартири, позовні вимоги [PERSON] задоволені. Визнано частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] від 13 червня 2008 року виданого державним нотаріусом Першої сумської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] ( а.с. 18-20). Згідно вказаних судових рішень встановлено, що спірна квартира, яка була нажита подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, в якій їх частки є рівними, тобто по ? , таким чином після смерті [PERSON] спадщина відкрилася не на всю квартиру, а лише на належну їй на праві власності ? частину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З ст. 1261 ЦК України вбачається, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом після померлої [PERSON] є її чоловік [PERSON] та син [PERSON] Як вбачається з копії довідки ТОВ «СПОЖ» від 23 квітня 2008 року в [ADDRESS] були зареєстровані на той час: [PERSON], дружина [PERSON], син дружини [PERSON], донька [PERSON], мати [PERSON] була зареєстрована за даною адресою з 06 січня 1975 року по день смерті [INFO] року (а.с. 64). Згідно паспорту позивача [PERSON], який є громадянином Російської Федерації, його зареєстрованим місцем проживання є с. Борки Суджанського району Курської області (а.с. 27-29). Не дивлячись на вказане зареєстроване місце проживання, [PERSON] останнім часом постійно проживав разом з [PERSON], що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та не заперечував сам відповідач. Оскільки судом достовірно встановлено, що позивач постійно проживав разом з дружиною [PERSON] в [ADDRESS], суд вважає, за необхідне встановити факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю. Суд критично відноситься до показань свідків [PERSON], [PERSON] про те, що при житті [PERSON] стверджувала, що у разі її смерті належне їй майно успадкує відповідач, оскільки вказані обставини не можуть бути підтверджені показаннями свідків, в той же час доказів на підтвердження здійснення [PERSON] розпорядження щодо належного їй майна на випадок її смерті, зокрема заповіту на користь відповідача, суду не надано. Також суд не може визнати обґрунтованими доводи відповідача з приводу того, що під час розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності в порядку спадкування та визнання права власності на ? частину квартири, позивач відмовився від спадкового майна, оскільки з рішення Зарічного районного суду від 02 серпня 2012 року по вказаній справі вбачається, що на час розгляду вказаного спору позивач не претендував на частку квартири, проте це не позбавляло його права звернутися з відповідним позовом в подальшому. Крім того, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 1273 ЦК України, під час судового розгляду не було встановлено наявності поданої до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини, що є належним та допустимим доказом на підтвердження таких заперечень відповідача. Доводи відповідача [PERSON] про те, що позивач погоджувався на оформлення всього спадкового майна на користь відповідача, також є необґрунтованими з огляду на те, що спадкування за життя не передбачено діючим законодавством, та доказів здійснення відчуження належної частки у спадковому майні позивачем на підставі цивільно-правових угод суд не надано. Не знайшли свого підтвердження й доводи відповідача про те, що позивачем заявлені позовні вимоги під впливом колишньої дружини відповідача, оскільки належних доказів на підтвердження цих доводів суду не надано, натомість позивач в судовому засіданні вказану обставину заперечував та підтвердив те, що позов ним подано з власної волі, будучи обуреним тим, що відповідач здійснив оформлення спадщини в тому числі і частки, яка належить йому по закону. У відповідності до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст. 261 ЦК України встановлює, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З наданих доказів, суд приходить до висновку, що про своє порушене право позивачу стало відомо у серпні 2011 року коли відбувався судовий розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на проживання, визнання права власності на квартиру та усунення перешкод у доступі до житла, тоді як з вказаними позовними вимогами [PERSON] звернувся 30 жовтня 2012 року, тобто в межах строку позовної давності. Ст. 1225 ЦК України встановлює, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. П.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року встановлює, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Враховуючи те, що позивач являється спадкоємцем після смерті дружини [PERSON], суд приходить до висновку про необхідність визнання за ним право власності на ? частину спадщини, яка складається з ? частини квартири та земельних ділянок, які належали [PERSON] на праві власності, в порядку спадкування за законом після смерті останньої. З огляду на вказані обставини, підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо визнання свідоцтв про право на спадщину за законом, видані Першою Сумською державною нотаріальною конторою 13 червня 2008 року після смерті [PERSON] на ім'я відповідача частково недійсними, оскільки визначена в них частка спадкового майна не відповідає встановленим судом обставинам. Відповідно до п. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 536 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved