Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 2417,88 доларів США, які було знято з платіжної картки позивача, виданої йому відповідачем за договором №АА0-0000241-М/10-МВС від 05.02.2010 року про відкриття карткового рахунку та його обслуговування. Як вказує позивач, 17.09.2012 року в період часу з 21 год. 33 хв. по 21 год. 35 хв. на телефон позивача надійшло чотири смс-повідомлення з інформацією про здійснення операцій з отримання готівкових коштів з платіжної картки загальною сумою 2417,88 доларів США, які були здійснені в Королівстві Тайланд м. Бангкок, хоча сам позивач в цей час знаходився в межах України, що підтверджується копіями сторінок його закордонного паспорту, маючи картку при собі. 18.09.2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою про блокування та видачу нової картки, а також подав заяву про незгоду з транзакцією і просив про повернення йому коштів. 17.12.2012 року 06.02.2013 року у зв'язку з бездіяльністю відповідача по повернення коштів, позивачем подано ще дві заяви, на які 27.12.2012 року т а12.03.2013 року ним було отримано повідомлення від банку, що вказані операції з отриманням готівкових коштів не підлягають виплаті зі сторони банку. Як зазначає позивач, вказані вище операції належною йому карткою є недозволеними, оскільки здійснювались поза його волею, позивачем було здійснено всіх необхідних дій, передбачених договором про обслуговування картки, в разі недозволеного використання картки, а отже позивач вважає відмову банку по відшкодуванню коштів незаконною, у зв'язку з чим і звернувся до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив про задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, подав письмові заперечення, в яких вказав, що операції, які позивач вважає недозволеними, були здійснені з використання ПІН-коду, який відомий тільки позивачу, а отже в такому випадку відповідно до умов укладеного договору банк не несе відповідальності за наслідки розголошення клієнтом (держателем платіжної картки) ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Суд, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 05.02.2010 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «КБ «Парнер-Банк», право наступником якого є Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» було укладено договір №АА0-0000241-М/10-МВС про відкриття карткового рахунку/карткових рахунків та його /їх обслуговування. На виконання вказаного договору позивачу було відкрито основний технічний картковий рахунок [NUMBER] у національній валюті України, та додаткові карткові рахунки [NUMBER] в Євро, [NUMBER] в доларах США, відповідач оформив та видав позивачу платіжну картку типу Виза Класік і Пін-код до неї і здійснював розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій позивача із використанням платіжної картки. Як вбачається з пояснень представника позивача, 17.09.2012 року в період часу з 21 год. 33 хв. по 21 год. 35 хв. на телефон позивача надійшло чотири смс-повідомлення з інформацією про здійснення операцій з отримання готівкових коштів з платіжної картки загальною сумою 2417,88 доларів США, які були здійснені в Королівстві Тайланд м. Бангкок, хоча сам позивач в цей час знаходився в межах України, що підтверджується копіями сторінок його закордонного паспорту, маючи картку при собі. 18.09.2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою про блокування та видачу нової картки, а також подав заяву про незгоду з транзакцією і просив про повернення йому коштів. 17.12.2012 року 06.02.2013 року у зв'язку з бездіяльністю відповідача по повернення коштів, позивачем подано ще дві заяви, на які 27.12.2012 року т а12.03.2013 року ним було отримано повідомлення від банку, що вказані операції з отриманням готівкових коштів не підлягають виплаті зі сторони банку. Як зазначає представник позивача, вказані вище операції належною позивачу карткою є недозволеними, оскільки здійснювались поза його волею, позивачем було здійснено всіх необхідних дій, передбачених договором про обслуговування картки, в разі недозволеного використання картки, а отже позивач вважає відмову банку по відшкодуванню коштів незаконною. Проте суд не може погодитись із такими твердженнями сторони позивача, оскільки операції по списанню коштів з платіжної картки, які були здійснені 17.09.2012 року в Королівстві Тайланд, м. Бангкок, здійснювались із застосуванням (введенням) ПІН-коду, що підтверджується листом №1051/213 від 07.05.2014 року, наданого ПрАТ «Українська розрахункова карта», що є в матеріалах справи. З вказаного вбачається, що позивачем порушено п.2.3.3 та 2.3.6 договору про обслуговування платіжної карти, за якими держатель платіжної карти зобов'язується з моменту отримання ПІН-коду забезпечити його нерозголошення та захист від несанкціонованого використання іншими особами, а також не надавати картку для використання іншим особам. Суд критично оцінює доводи позивача та його представника щодо знаходження позивача 17.09.2012 року знаходився в межах України, що підтверджується копіями сторінок його закордонного паспорту, із карткою при собі, оскільки таке не позбавляє позивача можливості передати картку іншим особам. Також, як встановлено в судовому розгляді, 30.11.2013 року Оболонським РУГУМВС України в м. Києві кримінальне провадження щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України закрито за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. Згідно п. 4.4 договору №АА0-0000241-М/10-МВС про відкриття карткового рахунку/карткових рахунків та його /їх обслуговування банк не несе відповідальності за наслідки розголошення клієнтом (держателем платіжної картки) ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. В свою чергу згідно виписки з книги обліку лімітів за платіжними картками, що надана відповідачем до матеріалів справи, 30.03.2012 року держателем картки (позивачем) було здійснено збільшення ліміту по платіжній картці з 8000 до 20000 гривень (або еквівалент у іншій валюті), проте не було здійснено повернення до стандартного ліміту, а тому суд не може прийняти доводи позивача та його представника щодо несанкціонованого збільшення ліміту за платіжною карткою. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість вимог позивача, а отже необхідності відмови у їх задоволенні. На підставі вказаного та

Outcome: dismissed