Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, просив стягнути на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 10 669,53 гривень; суму пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 3 237,69 гривень; суму збитків у зв'язку з простроченням від інфляції в розмірі 3 765,62 гривень; суму 3% річних від простроченої суми в розмірі 367,44 гривень; суму понесених судових витрат, посилаючись на таке. [PERSON] 13.11.2013 року приблизно о 08 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «ДЕУ», державний номер [NUMBER], по вул. Бугаївській у м. Одесі не витримав безпечної дистанції відносно автомобіля марки «Тойота», д/н [NUMBER] який рухався попереду, внаслідок чого допустив зіткнення, після чого вказаний автомобіль марки «Тойота» відкинуло на автомобіль «Ніссан», д/н [NUMBER], що зупинився попереду. Вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначений факт підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.01.2014 року, відповідно до якої винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] - водія автомобіля марки «ДЕУ», номер державної реєстрації [NUMBER]. Оскільки відповідальність заподіювача шкоди згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8602201 застраховано в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», позивачем повідомлено відповідача про страховий випадок. Втім, відповідачем страхове відшкодування, на теперішній час не виплачено. Представник відповідача в судове засідання не з'явився неодноразово, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд у зв'язку з його неявкою та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутністю, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів, результатів експертизи. [PERSON] 13.11.2013 року о 08 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «ДЕУ», державний номер [NUMBER], по вул. Бугаївській у м. Одесі, не витримав безпечної дистанції відносно автомобіля марки «Тойота», д/н [NUMBER], що перебував під кернуванням позивача та рухався попереду, внаслідок чого допустив зіткнення, після чого вказаний автомобіль марки «Тойота» відкинуло на автомобіль «Ніссан», д/н [NUMBER], що зупинився попереду, в результаті цих подій зазначені транспортні засоби отримали пошкодження. Пригода сталася з вини водія [PERSON], якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України згідно із постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 13 січня 2014 року в справі № 521/19286/13-п, за змістом якої водій [PERSON] не дотримався п.13.1 Правил дорожнього руху України, його визнано винним за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою це правопорушення кваліфікується як порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна. Наслідком пригоди в результаті порушення [PERSON] Правил дорожнього руху стало те, що автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Наведене дає суду підстави для висновку, що саме внаслідок протиправних дій [PERSON] відбулося зіткнення з автомобілем, яким керував позивач, тому суд визнає доведеним наявність винних протиправних дій з його сторони та, враховуючи, що такі дії стали безпосередньою причиною виникнення у позивача негативних наслідків та матеріальних втрат, визнає його винним у їх настанні. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» листом від 31.03.2014 року № 937 фактично визначено зазначену пригоду страховим випадком, визнано необхідність виплати позивачу суми страхового відшкодування у розмірі 10 669,53 гривень. Зазначені витрати суд визнає обґрунтованими, оскільки втрати, яких зазнав позивач, викликані протиправними діями [PERSON], при цьому, такий розмір відшкодування визнаний відповідачем у повному обсязі. Суд при визначенні розміру належного відшкодування виходить з принципу реального виконання зобов'язання. Суд при цьому керується вимогами ч. 2 ст. 1192 ЦК України, за якою розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином вартість матеріального збитку, завданого позивачу в результаті аварійного ушкодження автомобіля марки «Тойота», д/н [NUMBER], (з врахуванням віднятої суми франшизи) складає 10 669,43 гривень. Враховуючи встановлення вини [PERSON] у вчиненні ДТП, зокрема, наявність та зміст постанови суду від 13 січня 2014 року 2011 року в справі за № 521/19286/13-п про визнання винним [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, яка на цей час є чинною, суд вважає об'єктивно та обґрунтовано встановленою зазначену суму майнової шкоди, завданої власнику автомобіля. Оскільки автомобіль, яким керував [PERSON] був застрахований, що підтверджується копією полісу № АС/8602201 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач звернувся із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування як від постраждалої особи до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». Листом від 31.03.2014 року № 937 відповідач повідомив про визнання зазначеного випадку страховим та виплату страхового відшкодування в розмірі 10 669,53 гривень. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Факт настання страхового випадку підтверджується матеріалами справи та, як вбачається з відповіді ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» від 31.03.2014 року, - не заперечується відповідачем. За правилом ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно до ст.29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Отже, відповідач прострочив виплату позивачу суми страхового відшкодування. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За наданим позивачем розрахунком станом на 08.04.2015 року, що не заперечена відповідачем, сума збитків від інфляції складає в розмірі 3 765,62 гривень та 3% річних від простроченої суми - в розмірі 367,44 гривень. Відповідно до ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Так, відповідно до п. 36.5 ст.36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, що складає станом на 08.04.2015 суму в розмірі 3237,69 гривень, що також належним чином не заперечено відповідачем. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання. Втім, в частині відшкодування суми понесених судових витрат суд визнає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на те, що позивачем на зазначено, які саме ним понесені судові витрати та у якому розмірі. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі доказів.

Outcome: partial