Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який потім уточнив (а.с.90-91) та просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,369 га за адресою: [ADDRESS], [NUMBER] в с. Протопопівка, Біляївського району Одеської області, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,119 га для ведення особистого підсобного господарства в існуючих межах фактичного землекористування та зобов'язати Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» виготовити технічну документацію та заповнити державні акти на право власності позивача на вище зазначені земельні ділянки з присвоєнням їм кадастрових номерів, здійснити реєстрацію права власності позивача на вказані земельні ділянки в Земельному кадастрі, також стягнути з Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» судові витрати в розмірі 225 грн. - мито за позов, 111 грн. - сплата мита за експертизу та 2000 грн. за експертизу, а також моральну шкоду в розмірі 1000 грн., крім того скасувати технічну документацію та державні акти на земельні ділянки [NUMBER] площею 0,25 га та площею 0,075 га по [ADDRESS] в с.Протопопівка Біляївського району серії ЯА № 288246 від 16.05.2005 року та серії ЯА №288247 від 16.05.2005 року, що видані [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] передана безкоштовно земельна ділянка площею 0,369 га за адресою: [ADDRESS], [NUMBER] в с.Протопопівка Біляївського району Одеської області, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,119 га для ведення особистого підсобного господарства на підставі рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області та 01.12.1998 року [PERSON] отримала державні на вказані земельні ділянки та зареєструвала їх в книзі записів державних актів. [INFO] померла [PERSON] та право власності на зазначені земельні ділянки відповідно до заповіту перейшло до її сина [PERSON], про що нотаріусом видані свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом. Земельна ділянка, що перейшла у власність позивачу в порядку спадкування, межує з земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] Акт встановлення в натурі меж земельних ділянок, що належали [PERSON] складений 21.10.1998 року та не викликав заперечень з боку суміжних землекористувачів. Невідповідність фактичних меж, конфігурації земельних ділянок, пов'язана виключно з неякісним складанням технічної документації, привела до наявності перетинів, розривів у зображеннях земельних ділянок, за їх відсутності в натурі. Позивачем надані до Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державнго земельного кадастру» всі документи, що необхідні для здійснення державної реєстрації прав на зазначені земельні ділянки та щодо виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, але реєстрація не здійснена, державні акти не заповнені та відповідно не видані. Технічна документація виготовлялась декілька разів, але вона не відповідає фактичним межам, конфігурації земельних ділянок. Зазначені порушення привели до обмеження прав власності та позивач був змушений звернутися з позовом до суду. Позивач до судового засідання не з`явився, але надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність (том 2, а.с.1), але раніше у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі та пояснив, що надав до Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державнго земельного кадастру» всі документи, що необхідні для здійснення державної реєстрації прав на зазначені земельні ділянки та щодо виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, але реєстрація не здійснена, так як був виявлений перетин земельних ділянок, тому державні акти не заповнені та відповідно не видані. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі (том 2, а.с.[NUMBER]). Представники відповідачів ДП «Центр Державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області та третя особа до судового засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи, про причини не явки суд не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи від них не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] отримав у спадщину житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами під [NUMBER], розташованого в [ADDRESS] та земельні ділянки площею 0,250 га для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка) та площею 0,119 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 26.09.2008 року, зареєстровані в реєстрі за №2-4271, №2-4274, №2-4276 (том 1, а.с.29-33). Зазначені обставини підтверджуються технічною документацією із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] (том 1, а.с.18-22). Вказані земельні ділянки належали матері позивача - [PERSON] на праві приватної власності, про що свідчать державні акти на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №015179 та серії ІІІ-ОД №015180 від 01.12.1998 року (том 1, а.с.42-43). Зазначена обставина підтверджується технічною документацією по складанню державних актів на право приватної власності на землю [PERSON] (том 1, а.с.6-9) та відповідно до Актів від 21.10.1998 року було встановлено в натурі межі земельних ділянок (том 1, а.с.12-15). Відповідно до Актів від 04.04.2009 року було проведено встановлення (відновлення) в натурі межових знаків земельних ділянок площею 0,250 га та 0,119 га, переданих у власність [PERSON] для подальшого використання за призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (том 1, а.с.36-37). Але відповідно до протоколу перевірки обмінного файлу до технічної документації із землеустрою від 23.09.2009 року була виявлена накладка земельної ділянки з земельною ділянкою [PERSON] (том 1, а.с.39). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.02.2012 року було визнано недійсним рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області №317 від 20.11.2007 р. в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS], [NUMBER], с. Протопопівка Біляївського району Одеської області, а також був визнаний недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS], [NUMBER], с. Протопопівка Біляївського району Одеської області, виданий на ім`я [PERSON] (том 1, а.с.44-45). [PERSON] є власником житлового будинку, відповідно до договору купівлі-продажу від 08.06.1992 року (том 1, а.с.76-77) та земельних ділянок, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], [NUMBER], загальною площею 0,325 га з них: 0,250 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в тому числі: 0,148 га ріллі та 0,102 га - під будівлями та господарськими дворами, та 0,075 ріллі - для ведення особистого селянського господарства, відповідно до рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області №260 від 31.03.2003 року (том 1, а.с.78) та державних актів серії ЯА №288246 та №288247 від 15.06.2005 року (том 2, а.с.6-7). Також зазначене підтверджується виготовленою технічною документацією ( том 1, а.с.66-69), та відповідно до Актів встановлення в натурі меж земельної ділянки, наданій у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд від 20.12.2004 року було встановлено в натурі межі земельних ділянок та ніяких заперечень з боку представників меж земельної ділянки не заявлено (том 1, а.с.79-80). Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №679/2013 року від 01.10.2013 року було встановлено, що земельні ділянки, які належать [PERSON], [PERSON], [PERSON] межують друг з другом боковими границями, також зазначено, що фактичні границі земельних ділянок за адресою: [ADDRESS], [NUMBER], [NUMBER], встановлені по даним проведених натурних обмірів, не відповідають конфігурації, лінійним розмірам та площі, вказаних в державних актах про право власності на земельні ділянки, які належать [PERSON] та технічної документації по складанню державних актів на земельні ділянки [PERSON] (том 1, а.с.58-64). Згідно п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо скасування технічної документації та державних актів на земельні ділянки [NUMBER] площею 0,25 га та площею 0,075 га по [ADDRESS] серії ЯА № 288246 від 16.05.2005 року та серії ЯА №288247 від 16.05.2005 року, що видані [PERSON] підлягають скасуванню, оскільки не відповідають конфігурації, лінійним розмірам та площі, вказаних в державних актах про право власності на земельні ділянки, які належать [PERSON] та технічної документації по складанню державних актів на земельні ділянки [PERSON] та іншим шляхом усунути невідповідність земельних ділянок неможливо. На підставі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою (державного акту), та його державної реєстрації, а ч. 3 вказаної статті встановлено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Що стосується позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,369 за адресою: [ADDRESS], [NUMBER], в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,119 га для ведення особистого підсобного господарства в існуючих межах фактичного землекористування, то суд дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню, так як за позивачем вже визнано право власності на зазначені земельні ділянки відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом (том 1, а.с.29-31). Зазначені обставини також підтверджуються технічною документацією із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Крім цього право власності позивача на вказані земельні ділянки ніким з учасників процесу не оспорюється та повторного визнання не потребує. Крім того, суд також дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язати відповідача ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії виготовити технічну документацію та заповнити державні акти на право власності позивача на земельну ділянку площею 0.369 га за адресою: [ADDRESS], [NUMBER] в с. Протопопівка Біляївського району Одеської області в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,119 га для ведення особистого підсобного господарства в існуючих межах фактичного користування з присвоєнням їм кадастрових номерів, здійснити реєстрацію права власності [PERSON] на вище вказану земельну ділянку в земельному кадастрі - задоволенню не підлягають, так як суду не надано належних та допустимих доказів з приводу того, що відповідач відмовляється виготовляти технічну документацію із землеустрою, заповнювати державні акти на право власності позивача на земельну ділянку 0.369 га за адресою: [ADDRESS], [NUMBER] в с.Протопопівка Біляївського району Одеської області, їх видавати та відмовляється здійснювати реєстрацію права власності. Крім цього, як було встановлено у судовому засіданні технічна документація із землеустрою, що посвідчує право власності [PERSON] на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS], [NUMBER] в с. Протопопівка Біляївського району Одеської області, вже виготовлялася та питання щодо визнання її такою, що не відповідає вимогам законодавству України діючому у 2014 року розглядається в Малиновському районному суді м. Одеси. У судовому засіданні позивач зазначав про те, щоб стягнення судових витрат у розмірі 225 грн. - мито за позов, 111 грн. - сплата мита за експертизу та 2000 грн. за експертизу, покласти на ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії, оскільки саме з вини вказаного відповідача виник спір щодо технічної документації із землеустрою. Так як позовні вимоги щодо ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії не були задоволені, тому вимоги позивача в частині стягнення судових витрат також не підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, тобто ця норма визначає загальне правило про можливість відшкодування завданої моральної шкоди у будь-якому випадку посягання на права учасника цивільних правовідносин. Відповідно до пп. 3, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» із змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач повинен навести докази на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди, а п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позовні вимоги позивача в заподіянні йому моральної шкоди в розмірі 1000,0 грн., належним чином не доведені та необґрунтовані, суду не надано жодного допустимого доказу, який би підтверджував настання негативних наслідків, що виникли в результаті його душевних страждань, тому суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Outcome: partial