Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що розпорядженням голови районної ради Кононенка М.М. від 29.10.2018 року № 236 з ним головним лікарем комунального підприємства «Полтавський районний клінічний центр первинної медичної допомоги» Полтавської районної ради, достроково розірвано контракт від 29 січня 2014 року(зі змінами). Вважає, що розпорядження про звільнення є незаконними, оскільки прийняте з порушенням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Кодексу законів про працю України та умов контракту. Зокрема, не зазначено, який саме дисциплінарний проступок чи порушення трудової дисципліни він допустив; не зажадав письмових пояснень та не повідомлено під розписку про стягнення. Окрім того, його звільнено в період тимчасової непрацездатності, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Позивач, з урахуванням змін до позову, просив визнати протиправним розпорядження, визнати незаконним звільнення з роботи, поновити його на роботі та стягнути з Полтавської районної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач у судове засідання не з'явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник співвідповідача - Полтавської районної ради у судове засідання не з'явилася, попередньо надавши письмові пояснення, у яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що звільнення з роботи позивача здійснено згідно з вимогами закону, оскільки [PERSON] як головний лікар не виконав вимоги Закону України «Про ліцензування», постанови КМУ «Про затвердження ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики» від 02.03.2016 року № 285, а саме - протягом одного місяця і чотирьох днів комунальне підприємство «Полтавський районний клінічний центр первинної медичної допомоги» Полтавської районної ради здійснювало свою діяльність без ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики. Представник співвідповідача - комунального підприємства «Полтавський районний клінічний центр первинної медичної допомоги» Полтавської районної ради - у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з таких підстав. Встановлено, що 29.01.2014 року Полтавська районна рада в особі голови районної ради Степаненка Василя Івановича, з однієї, та [PERSON], з другої сторони, уклали контракт про призначення [PERSON] на посаду головного лікаря комунального закладу «Полтавський районний центр первинної медичної допомоги» на строк 5 років в період з 29.01.2014 року по 29.01.2019 року (а.с.8-13). 11.08.2015 року Комунальний заклад «Полтавський районний центр первинної медичної допомоги» перейменовано в Комунальний заклад «Полтавський районний клінічний центр первинної медичної допомоги» (а.с.23). Рішенням 17 сесії 7 скликання Полтавської районної ради реорганізовано комунальний заклад «Полтавський районний клінічний центр первинної медичної допомоги» шляхом перетворення у комунальне підприємство «Полтавський районний клінічний центр первинної медичної допомоги» Полтавської районної ради (а.с.61-62). Розпорядженням голови районної ради Кононенка М.М. від 29.10.2018 року № 236 достроково розірвано контракт від 29 січня 2014 року зі змінами з [PERSON], головним лікарем комунального підприємства «Полтавський районний клінічний центр первинної медичної допомоги» Полтавської районної ради з 29.10.2018 року (а.с.7). Згідно із записом у трудовій книжці позивача, 29.10.2018 року достроково розірвано контракт від 29.01.2014 року зі змінами, згідно з п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України (а.с.24). Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Пунктом 5.3. розділу 5 контракту, укладеного зі [PERSON] 29.01.2014 року та Полтавською районною радою, передбачені підстави, з яких керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи районної ради чи за пропозицією райдержадміністрації до закінчення терміну його дії. Згідно з п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. У розпорядженні голови районної ради від 29.10.2018 року № 236 не зазначено, які саме обставини є підставою розірвання контракту з ініціативи районної ради у даному випадку. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання про: вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників. У відповідності до ч. 7 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», голова районної, обласної, районної у місті ради в межах своїх повноважень видає розпорядження. Аналогічні вимоги міститься у ч. 8 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а в ч. 3 ст. 59 цього Закону передбачено, що вказане спірне питання приймається відкритим поіменним голосуванням. Аналіз законодавства та положень ст. 19 Конституції України свідчить про те, що голова районної ради не може приймати та підписувати розпорядження щодо питань, на які рада не надавала йому повноважень, а Закон України «Про місцеве самоврядування» передбачає прийняття та звільнення з посади керівника комунального закладу виключно на підставі відповідного рішення районної ради. Доказів прийняття Полтавською районною радою рішення про звільнення позивача суду не надано. Пунктом 1.4 Статуту комунального підприємства «Полтавський районний клінічний центр первинної медичної допомоги» Полтавської районної ради, затвердженого рішенням сесії Полтавської районної ради від 24.05.2018 р. №18/УІІ-603, передбачено, що засновником та органом управління майном Підприємства є Полтавська районна рада. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Засновнику. Згідно з п.п. 7.3.4 Статуту Засновник укладає і розриває контракт з керівником Підприємства та здійснює контроль за його виконання. У порушення зазначених вище приписів закону та локальних документів, розпорядженням голови Полтавської районної ради від 29.10.2018 року № 236 достроково розірвано контракт від 29 січня 2014 року, зі змінами, з [PERSON], головним лікарем комунального підприємства «Полтавський районний клінічний центр первинної медичної допомоги» Полтавської районної ради, на підставі п. 8 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до положень ч.3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Згідно з листком непрацездатності, [PERSON] з 16.10.2018 по 01.11.2018 року звільнений від роботи у зв'язку з хворобою (а.с.40). Відповідно до довідки комунального підприємства «Полтавський районний клінічний центр первинної медичної допомоги» Полтавської районної ради від 28.11.2018 року , [PERSON] з 16.10.2018 року по 05.11.2018 року перебував на амбулаторному лікуванні в Розсошенській АЗП-СМ з діагнозом: двобічна пневмонія ДН І ст.; з 06.11.2018 року по 16.11.2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Полтавському обласному кардіологічному диспансері з діагнозом : ІХС, кардіосклероз атеросклеротичний, фібриляція передсердя, Миготлива аритмія СНІ ФКІІ. Таким чином, звільнення позивача проведене в період його тимчасової непрацездатності, тому є незаконним із цих підстав. Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Як вбачається з довідки про заробітну плату [PERSON], середньоденний заробіток по нарахованому доходу за серпень та вересень 2018 року складає 239,52 грн. (а.с.75). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Таким чином, середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу - з дня звільнення по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі ( з 29.10.2018 року по 06.03.2019 року) становить 21 796 грн. 32 коп., що складається з : Жовтень - 2 робочих дня *239,52 грн.=479,04 грн.; Листопад - 22 робочих дня *239,52= 5269,44 грн.; Грудень - 22 робочих дня *239,52= 5269,44 грн.; Січень - 21 робочий день*239,52 грн. = 5029,92 грн.; Лютий - 20 робочих дня *239,52= 4790,40 грн.; Березень - 4 робочих дня *239,52 грн. =958,08 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved