Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.05.2015 року, просить стягнути з відповідача на його користь 4300,49 грн. інфляційних витрат та 99,59 грн. річних нарахованих за період з з 04.02.2015 року по 07.05.2015р. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.05.2014 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира, яке набрало законної сили 04.02.2015р., з КП «ВЖРЕП №16» Житомирської міської ради на його користь стягнуто 13029,21 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди. Оскільки в примусовому порядку рішення було виконане лише 08.05.2015 року, позивач на підставі ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу інфляційні та 3% річних за час невиконання грошового зобов'язання щодо сплати 13029,21 грн. матеріальної шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову та просила відмовити в його задоволенні з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву. Зокрема, зазначила, що позивачем невірно нарахована сума інфляційних втрат (а.с.19-20). Заслухавши пояснення позивача, представник відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 28.05.2014 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира з КП «ВЖРЕП №16» Житомирської міської ради на користь [PERSON] стягнуто 13029,21 грн. матеріальної шкоди, 3000,00 грн. моральної шкоди (всього 15029,21грн.) та 229,40 грн. судових витрат (а.с.3-4). Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 04.02.2015 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28.05.2014 року залишено без змін та стягнуто з КП «ВЖРЕП №16» Житомирської міської ради на користь [PERSON] 341,04 грн. судового збору (а.с.15). 02.03.2015 року Корольовським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень серії ВП №46693814, ВП №46693734, ВП №46693860 про стягнення з КП «ВЖРЕП №16» Житомирської міської радим на користь [PERSON] коштів (а.с.16,17,18). Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду від 28.05.2014р., яке набрало законної сили 04.02.2015р., було виконане в примусовому порядку 08.05.2015р., що підтверджується копією меморіального ордеру №69016663 від 08.05.2015 року, згідно якого Державною виконавчою службою на розрахунковий рахунок [PERSON] було перераховано суму 15599,75 грн (призначення платежу: перерахунок боргу згідно виконавчого документа) (а.с.67). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Як вказувалося вище, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28.05.2014р. стягнуто з КП «ВЖРЕП №16» Житомирської міської ради на користь [PERSON] 13029,21 грн. матеріальної шкоди. Отже, таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113 цс 14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання судового рішення про відшкодування майнової та моральної шкоди, при цьому Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч.2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі ст. 625 ЦК України здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних у зв'язку з прострочення виконання грошового зобов'язання згідно рішенням суду від 28.05.2014 року, а саме з відшкодування майнової шкоди в сумі 13029,21грн. Згідно розрахунку позивача, за період лютий - квітень місяці 2015 року інфляційні втрати склали 4300,49грн., а 3 % річних за період з 04.02.2015 р. (дана набрання законної сили рішення) по 07.05.2015 р. (дана примусового виконання рішення суду) склали 99,59 грн. (13029,21грн.*3%/365*93дні). Перевіривши розрахунок позовних вимог, суд погоджується з сумою нарахованих 3% річних, однак не погоджується щодо суми інфляційних втрат. Суд бере до уваги заперечення представника відповідача та вважає, що інфляційні слід нараховувати помісячно, а тому обґрунтованою сумою інфляційних втрат є 3921,78грн. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим та доведеним в частині стягнення 3921,78грн. інфляційних втрат та 99,59грн. 3% річних. В задоволенні позову в частині заявлених до стягнення інфляційних втрат в сумі 378,71грн. слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial