Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 20.08.2013 року в розмірі 35464,22 грн. та судовий збір у розмірі 354,64 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного договору із ПАТ «ОТП Банк» № [NUMBER] від 20.08.2013 року відповідач отримала кредит в розмірі 34990,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у визначеному в договорі розмірі у строки та в порядку, встановлених договором, з кінцевим терміном повернення не пізніше 20.08.2016 року. 15.09.2014 року ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за цим договором ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Відповідач зобовязання за договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 06.04.2015 року заборгованість за кредитом становить 35464,22 грн. У судове засідання представник позивача не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судові засідання не зявлялася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 20.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER]. Відповідно до договору ПАТ «ОТП Банк» надало [PERSON] кредит в розмірі 34990,00 грн. з кінцевим терміном повернення не пізніше 20.08.2016 року на умовах, визначених договором. У свою чергу відповідач зобов'язалася сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних згідно з графіком платежів. Відповідно до п. 1.4.4 цього договору за обслуговування кредиту позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений в Графіку платежів, що є невідємною частиною даного договору. Згідно графіку платежів розмір комісії становить 2% від суми кредиту щомісячно. Крім того, п. 1.5.4 договору передбачає право кредитора вимагати дострокового виконання позичальником боргових зобов'язань за цим договором у випадку порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів. В цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається вимога. На підставі Договору факторингу № 15/09/14 від 15.09.2014 року, укладеному між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», право вимоги щодо заборгованості за цим договором було відступлено на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Судом встановлено, що відповідач свої зобовязання по договору не виконувала, тіло кредиту не повертала, проценти за користування кредитом не сплачувала у визначений договором термін. Таким чином, [PERSON] порушила істотні умови укладеного договору, у звязку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 06.04.2015 року складає загальну суму у розмірі 35464,22 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 30131,38 грн.; заборгованість по сплаті процентів 1,71 грн.; комісія за РО 5331,13 грн. Зазначена сума заборгованості підтверджується розрахунком в матеріалах справи. На виконання умов договору факторингу позивач направив на адресу відповідача лист від 20.09.2014 року з повідомленням про відступлення права вимоги та необхідність виконання зобов'язання за договором, який був залишений відповідачем без задоволення. Отже, внаслідок укладення договору факторингу до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача, яке виникло на підставі Договору про надання споживчого кредиту №2005317472 від 20.08.2013 року. Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли із приводу надання кредиту та відступлення права вимоги за договором факторингу і регулюються главою 71 ЦК України, загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір, а також главою 73 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved