Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 27.08.1999 року. Право власності зареєстроване в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У вказаній квартирі зареєстровані позивач та [PERSON] (відповідач по справі). Відповідач є колишньою дружиною сина позивачки, [PERSON] . Відповідач за вказаною адресою не проживає близько 5 років, місце його проживання не відомо. Позивач змушений нести додаткові витрати по утриманню свого майна у виді розрахунків за надання послуг з енергопостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення, підтримання житла в належному технічному стані. У зв`язку з цим, позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.04.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, надав згоду на ухвалення заочного рішення. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановлений законом порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Відповідно до ч.1, 3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності №0073 від 27.08.1999 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Право власності зареєстроване в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №50831203 від 25.12.2015 року. Відповідно до довідки, виданої Виконавчим комітетом Херсонської міської ради №8-2741-11/12 від 02.04.2019 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані дві особи: [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту\~ЖЕК «Береговий»\~від 02.04.2019\~року [PERSON] \~не проживає за адресою: [ADDRESS] з квітня 2014 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт непроживання відповідача без поважних причин понад 1 рік в житловому приміщенні, яке належить позивачу. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача та він не надавав згоди користуватися належним йому на праві власності приміщенням спірної квартири. Враховуючи зазначене, суд вважає позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved