Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно умов, якого він передав грошові кошти у розмірі 100 000.00 гривень, а відповідач зобов'язався повернути їх до 01 серпня 2014 року. У визначений строк боржник не повернув позичену суму грошових коштів, у зв'язку з чим позивач вважає, що має право на нерухоме майно, а саме: будівлю магазину, площею 7.5 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS], будівлю магазину, площею 7.5 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок, площею 540 кв. м., який знаходиться по [ADDRESS]. У зв'язку з викладеним до нього перейшло право власності на нерухоме майно, однак позивач не має жодного документу, який би підтверджував її право власності на зазначені об'єкти нерухомості. Тому просить суд визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання повідомлявся належним, чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 01 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно умов якого, відповідач зайняв у [PERSON] 100 000,00 гривень, на власні потреби, та зобов'язався повернути вказану суму до 01 серпня 2014 року. Вказана розписка відповідає встановленій формі договору позики, згідно ст. 1047 ЦК України. Згідно ст. ст. 526, 527, 530, 532, ЦК України, зобов'язання повинно бути виконане належним чином сторонами у встановлений договором або законом строк, у встановленому місці, встановленим у договорі чином. У судовому засіданні встановлено, що відповідач порушив зазначені вимоги закону, а саме зобов'язання не було виконане у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Крім того, як вбачається з договору позики (розписки), укладеного між сторонами, відповідач зобов'язався передати позивачу нерухоме майно, а саме: будівлю магазину, площею 7.5 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS], будівлю магазину, площею 7.5 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок, площею 540 кв. м., який знаходиться по [ADDRESS], у разі якщо, він не виконає своїх зобов'язань. Однак, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не є власником спірного нерухомого майна у встановленому порядку, тому позивач не має права на відчуження майна та визнання права власності. Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно із ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не було надано до суду жодного доказу того, що [PERSON] є власником нерухомого майна, тому суд вважає відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed