Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 09 листопада 1993 року позивач уклав шлюб з відповідачем, перебуваючи у шлюбі з відповідачем вони збудували житловий будинок, який на разі є обєктом незавершеного будівництва. 22 вересня 2011 року шлюб між подружжям було розірвано. Враховуючи те, що обєкт незавершеного будівництва містить собою сукупність будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких складається домоволодіння, позивач звертається до суду з проханням, визнати домоволодіння обєктом права спільної сумісної власності та визнати за собою право власності на ? частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких складається домоволодіння. Позивач у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та вказала, що хоче щоб все залишилось дітям. Вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 листопада 1993 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІН - 401484 (а.с. 7). Перебуваючи у шлюбі подружжя збудувало житловий будинок за адресою: Одеська область, Біляївский р-н, с. Паліївка, вул. Горького, буд. 17-а, який наразі є обєктом незавершеного будівництва, згідно до технічного паспорту від 01 вересня 2017 року. (а.с. 10-12). Згідно довідки Вигодянської сільської ради № 26/02-13/718 від 04.09.2017 року житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою Одеська область, Біляївский р-н, с. Паліївка, вул. Горького, буд. 17-а, числяться за громадянкою [PERSON]. (а.с. 9). Згідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON] належить земельна ділянка, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївский р-н, с. Паліївка, вул. Горького, буд. 17-а. (а.с. 41). 22 вересня 2011 року шлюб між подружжям було розірвано, відповідно до Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 22.09.2011 року по справі № 2-359/2011. (а.с. 8). У звязку з тим, що між подружжям не досягнуто домовленості про поділ майна,\~\~позивач звернувся до суду з даним позовом.\~\~ Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З приписами ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявляти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1\~ст. 61 СК України\~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п. п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом встановлено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту прийняття в експлуатацію. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У постанові Верховного суду України від 30.01.2013р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як право очікування , є складовою майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомірність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Разом з цим, вказана вище правова позиція знайшла своє підтвердження у постанові Верховного суду України від 07.09.2016 р. по справі № 6-47цс16. Зокрема суд вказав, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи\~житловим будинком\~з юридичного\~погляду,\~обєкт незавершеного\~будівництва є\~сукупністю будівельних\~матеріалів,\~тобто речей\~як предметів\~матеріального світу,\~щодо яких\~можуть виникати\~цивільні права\~та обовязки,\~тому такий\~обєкт є\~майном,\~яке за\~передбачених законом\~умов може\~належати на\~праві спільної\~сумісної власності\~подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368,372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток (постанова ВСУ від 11 червня 2012 р. у справі № 6-66ц11 та правова позиція Верховного суду України від 15.05.2013 р. у справі за № 6-37цс13). На підставі вищевикладеного суд вважає, що презумпція рівності часток в даному випадку застосовується, так як суду доведено, що майно набуте за час шлюбу, а обставин, які б давали необхідність відступити від засади рівності часток суду не доведено та доказів не надано, тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved