Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.2014 року, а також на підставі рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 14.03.2006 року по справі №2-428/2006 року позивач є власником відповідних часток в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно договору купівлі-продажу від 24.11.2014 року відповідач продав позивачу свою частку в будинку [ADDRESS] . Після продажу частки в житловому будинку відповідач втратив право на володіння, користування та розпорядженню цим майном, у тому числі і право проживання в спірному будинку. Відповідач не є членом сім`ї позивача, фактично з початку 2015 року у спірному будинку не проживає, не бере участі в його утриманні, зв`язків з позивачем відповідач не підтримує, його місце теперішнього перебування та проживання позивачу не відомо, відповідач не знявся з реєстрації за місцем проживання. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком (приміщенням) за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.11.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.09.2020 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову, надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Відповідно до ч.1, 3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.2014 року, а також на підставі рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 14.03.2006 року по справі №2-428/2006 року [PERSON] є власником відповідних часток в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно договору купівлі-продажу від 24.11.2014 року відповідач продав позивачу свою частку в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача та він не надавав згоди користуватися належним йому на праві власності приміщенням спірного будинку. Отже, право користування членів сім`ї власника квартири кореспондується та є похідним від права власності на будинок попереднього власника. Таким чином, з моменту реєстрації договору купівлі-продажу житлового будинку 19/400 частини житлового будинку з надвірними та побутовими будівлями та спорудами до нього від 24.11.2014 року право власності [PERSON] припинилося, відповідно, припинилося право користування не тільки самих власників, а й усіх членів їх сім`ї, та виникло у [PERSON] , яка в свою чергу не надавала згоди на користування спірним жилим приміщенням зазначеного будинку відповідачу. Враховуючи зазначене, суд вважає позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При вирішенні питання щодо судових витрат суд керується загальними правилами ст.141 ЦПК України і стягує з відповідача судовий збір на користь позивача в сумі 802,10 грн.

Outcome: approved