Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № 1433 від 19 вересня 2008 року, укладеного між ВАТ «Держощадбанк», який був перейменований у ПАТ «Держощадбанк», в особі філії Болградського відділення № 6777 та [PERSON], банк надав останній кредит у розмірі 20 000 гривен на строк 36 місяців зі строком остаточного повернення Кредиту не пізніше 19 вересня 2011 року на споживчі потреби. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, в зв'язку з чим у нього, тобто відповідачки [PERSON] перед позивачем, тобто ПАТ «Держощадбанк» станом на 26.08.2014 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 7376.12 грн. в тому числі: - прострочені проценти за користування кредитом - 2339.83 грн.; - пеня за прострочений основний борг по кредиту - 3305.37 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 1730.92 грн. З метою забезпечення зобов'язання за зазначеним кредитним договором між ВАТ «Держощадбанк», який був перейменований у ПАТ «Держощадбанк», в особі філії Болградського відділення № 6777 та [PERSON] і [PERSON] було укладено 19 вересня 2008 року договори поруки № 1433. В зв'язку з невиконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором, позивач просить позов задовольнити, стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Держощадбанк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 7376.12 грн. та суму судових витрат в рівних частках з кожного. Представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на задоволенні у повному обсязі, надав пояснення з підстав зазначених в позові. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася згідно вимог чинного законодавства за адресою місця реєстрації (а.с.73-76). За повідомленням Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області від 25.09.2014 року № 500/02-19, відповідачка [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але на теперішній час на території сільської ради не проживає (а.с.51). Вимогами ст. 77 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться…. зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. На виконання вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідачка, фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме, викликалася в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідачка була повідомлена через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 197 від 24.10.2014 року (а.с.78-80) та газеті «Одеські вісті» № 116 (4681) від 23.10.2014 року (а.с.77). З опублікуванням оголошення про виклик в засобах масової інформації - відповідачка вважається повідомленою належним чином про час і місце розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали. Не заперечували факту укладання договору поруки, проте стверджували, що відповідачка [PERSON] є платоспроможною та має можливість погасити заборгованість у повному обсязі. Пояснили, що відповідно до п.4.2. договору поруки та ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором № 1433 від 19.09.2008 року не пред'явить вимоги до поручителя. Крім того, п.2.4 договору визначено, якщо при настанні строку платежу відповідно до кредитного договору боржником не буде сплачено платіж кредитору, боржник та/або кредитор зобов'язуються повідомляти поручителя про розстрочення платежу. Пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Оскільки банк, тобто позивач, вже звертався до суду з позовом до [PERSON] про погашення кредиту, і Болградським районним судом було постановлено по справі № 497/1883/13-ц заочне рішення від 12.08.2013 року про стягнення заборгованості лише з боржника [PERSON], їм, поручителям повідомлення про необхідність погашення заборгованості не надсилав, то строк передбачений ст. 559 ч.4 ЦК України пропущений і відповідно договір поруки вважається припиненим. Просили звільнити їх від поручительства, в зв'язку з закінченням строку дії кредитного договору та відповідно і договору поруки, про що надали до суду заперечення на позовну заяву (а.с.57-59, 60-62). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення та доводи прокурора та представника позивача, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 19 вересня 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», який був перейменований у ПАТ «Держощадбанк» (а.с.24-34) та відповідач - [PERSON], уклали кредитний договір № 1433 на суму 20 000.00 гривен (п.1.1), зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % річних (п.1.1) на строк 36 місяців, зі строком остаточного повернення не пізніше 19.09.2011 року (п.1.2) на споживчі потреби (а.с.4-9). За умовами кредитного договору (п.1.6) відповідач зобов'язалася здійснювати погашення кредиту та сплачувати проценти до 19 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після отримання кредиту ануїтетними платежами в сумі 555.56 грн., шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в ВАТ «Ощадбанк». Позивач зі свого боку умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надав відповідачці кошти у сумі 20 000 гривен. Проте Відповідачка, яка є Позичальником за кредитним договором, свої зобов'язання щодо повернення кредиту згідно умов договору, погашення та сплати відсотків за користування коштами належним чином не виконала. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Стороною позивача наданий розрахунок часткової заборгованості по кредитному договору (а.с.12-18). Вимогам ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачці [PERSON] суд неодноразово пропонував подати пояснення, заперечення та усі наявні у неї докази (а.с.42, 53-54, 69-71, 73-78). Однак відповідачка знехтувала своїм правом. Вимогами ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. Відповідачкою [PERSON] не надано суду об'єктивних доказів щодо неправильності розрахунку розміру заборгованості за договором кредиту чи то будь-яких інших заперечень та доказів на спростування доводів, викладених в позовній заяві. Суд визнає правильним представлений ПАТ «Ощадбанк» розрахунок суми і періоду заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитним договором №1433 від 19.09.2008 року, здійснений станом на 26.08.2014 року (а.с.12-18). З огляду на наведене суд дійшов висновку, що відповідачкою [PERSON] порушуються умови укладеного договору з своєчасного повернення суми кредиту та сплаті відсотків за користування ним, унаслідок чого утворилась заборгованість. Позичальник, тобто відповідачка [PERSON] не довела, що порушення нею умов договору сталося внаслідок випадку або непереборної сили (ст. 617 ЦК України). В зв'язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором у неї утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 26.08.2014 року складає 7376.12, а саме: - прострочені проценти за користування кредитом - 2 339.83 грн.; - пеня за прострочений основний борг по кредиту - 3 305.37 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 1 730.92 грн. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК України). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 1433 від 19.09.2008 року з відповідачки [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суд вважає, що в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав. Встановлено, що в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань перед позивачем за кредитним договором, між відповідачем [PERSON] з однієї сторони, позивачем ВАТ «Держощадбанк», який був перейменований у ПАТ «Держощадбанк» з другої сторони та відповідачкою [PERSON] з третьої сторони - був укладений 19 вересня 2008 року договір поруки. Згідно умов цього договору, [PERSON] надав поруку перед кредитором ВАТ «Держощадбанк» за виконання [PERSON] своїх обов'язків за кредитним договором № 1433 від 19.09.2008 року, згідно якого Кредитор надав Боржнику кредит у сумі 20 000 гривен, а Боржник зобов'язався: повернути кредит в строк до 19.09.2011 року, сплачувати за його користування 24 % річних в дату сплати процентів, якою є 19 число кожного місяця, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати штраф в розмірі 3 % від суми несплаченого платежу (а.с.8-9). Відповідач [PERSON] зобов'язався перед ВАТ «Держощадбанк» відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] своїх зобов'язань по укладеному нею з позивачем кредитному договору, доки всі зобов'язання не будуть виконані повністю (п.3.2 договору поруки). Тоді ж, аналогічний договір поруки було укладено між відповідачкою [PERSON] з однієї сторони, позивачем ВАТ «Держощадбанк» в особі філії Болградське відділення № 6777 «Держощадбанк» з другої сторони та відповідачкою [PERSON] з третьої сторони, за умовами якого [PERSON] зобов'язалася відповідати солідарно в повному обсязі за повне та своєчасне виконання позичальником її боргових зобов'язань, а саме: зобов'язань щодо повернення основної суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати пені та штрафних санкцій (а.с.10-11). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою; боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а відповідно до ч. 2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Аналогічне роз'яснення міститься в п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки б/н від 19.09.2008 року вбачається, що п.4.2 визначено, що порука припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання Зобов'язань за Кредитним договором № 1433 від 19.08.2008 року не пред'явить вимоги до Поручителя. Строк остаточного повернення кредиту сплив 19 вересня 2011 року (п.1.2 кредитного договору). Протягом шести місяців, як передбачено ст. 559 ЦК України, кредитор не пред'явив вимоги до поручителів. За таких обставин у ПАТ «Ощадбанк» виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 19 вересня 2011 року, протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителів [PERSON] та [PERSON] банк раніше не пред'являв, лише 09.07.2014 року надіслав на адресу поручителів вимоги про усунення порушення забезпеченого порукою зобов'язання (а.с.21-23) та 22 вересня 2014 року пред'явив цивільний позов лише до [PERSON], тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України - шестимісячного строку. Зазначене було підтверджено відповідачами в судовому засіданні та до цивільного позову не було додано жодного доказу на виконання вимог ст. 559 ЦК України. Тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: …. п. 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивачем надано докази, понесених ним витрат на публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача до суду: в газеті «Одеські вісті» в розмірі 160.00 гривен та в газеті «Урядовий кур'єр» в розмірі 630.00 гривен (а.с.81), які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме судового збору у розмірі 243.60 гривен також підлягають задоволенню.

Outcome: partial