Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14.10.2011 р. він уклав шлюб з [PERSON] Рішенням суду шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], який після розлучення залишився проживати разом з відповідачкою. На цей час відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON]. З того часу як вони розлучилися вона почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. У зв'язку із цим, в липні 2015 р. він звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення способу його участі у вихованні дитини. Вивчивши умови мого життя та ставлення до дитини, відділ опіки та піклування прийняв рішення, яким встановив час зустрічей з малолітньою дитиною - [PERSON], [INFO], щотижня, у суботу та неділю з 16-30 до 20-00; та в інщі дні та часи за попередньою домовленістю з матір'ю, не порушуючи режиму дня дитини. Незважаючи на те, що зазначене рішення є обов'язком до виконання, відповідач не надає йому можливості спілкуватися з дитиною і займатися її вихованням. Просить суд зобов'язати відповідача надавати йому можливість спілкуватися з дитиною [PERSON], [INFO] р., щотижня, у суботу та неділю з 16-30 до 20-00; та в інщі дні та часи за попередньою домовленістю з матір'ю, не порушуючи режиму дитини. Зобов'язати відповідача [PERSON] надавати йому можливість проводити спільний відпочинок у літній період. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, надала заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що вимога позивача про надання йому можливості щотижня у суботу та неділю з 16-30 до 20-00 спілкуватися з дитиною, в першу чергу не відповідає інтересам дитини, оскільки у разі її задоволення виключає можливість дитини провести всі вихідні дні з матір'ю з можливістю виїзду до міст відпочинку. Субота та неділя є єдиними днями тижня, які вона може повноцінно провести з дитиною, оскільки з понеділка по п'ятницю вона працює. Також ця вимога не конкретизована, оскільки з неї неможливо зрозуміти, яким позивач бачить своє спілкування з дитиною, в присутності матері чи ні, в присутності інших родичів чи знайомих, або чужих дитині осіб, не вказано місце, де саме позивач буде проводити визначений для спілкування з дитиною час, які міста та заходи він планує відвідувати з дитиною у цей час. Відсутність врегулювання цих моментів у заявленій позовній вимозі, свідчить про те, що вона не відповідає інтересам дитини. Позовна вимога стосовно надання можливості проводити спільний відпочинок у літній період також не конкретизована, оскільки не містить чітко визначеного часу (днів, годин) спільного відпочинку та місць, де позивач хоче проводити спільний відпочинок з дитиною, чи будуть знаходитися разом з позивачем інші люди та хто саме, у разі надання йому можливості спільного відпочинку з дитиною. В судовому засіданні додатково пояснила, що вважає за доцільне встановити наступний графік спілкування відповідача з дитиною: одну суботу кожного місяця починаючи з 10-00 год. до 18-00 год. з перервою на обід дитини, який за графіком з 13-00 до 15-00 у неї вдома. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, врахувавши думку представника органу опіки і піклування виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, який проживає окремо, спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Згідно з ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з 14.10.2011 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням суду від 23.07.2013 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с.5/. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження /а.с.4/. Згідно рішення виконавчого комітету № 350 від 14.07.2015 р. визначено способи участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON], [INFO], а саме: призначено час для спілкування та виховання дитини щотижня, у суботу та неділю з 16-30 до 20-00; та в інші дні та часи за попередньою домовленістю з матір'ю, не порушуючи режиму дня дитини. Попереджено батьків про недопустимість налаштування дитини проти кожного з батьків. Суд вважає, що дане рішення було прийнято за згодою батьків, є обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи, що позивач проживає окремо від дитини і користується правом на її виховання в обмеженому вигляді, тобто у формі спілкування з нею, суд вважає, що воно повинно мати задовільний педагогічний зміст, бути достатньо різноманітним та регулярним. Для правильного виховання дитини важливо, щоб у її вихованні брали участь обидва з батьків - мати і батько. Усунення одного з них від виховання дитини не тільки порушує права цього батька, але як правило, порушує право самої дитини на гідне виховання. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд враховує вік дитини, а також те, що дитина перебуває у віці «дитинство» та потребує, щоб виховний вплив батька, який мешкає окремо, не обмежувався лише короткочасними побаченнями та не створював певні обставини, що можуть сприяти або бути підставою для виникнення складних ситуацій для дитини, в якій їй прийдеться обирати між батьком чи матір'ю, та на думку суду, виховний вплив батька навпаки повинен мати характер повноцінного виховного процесу, що в свою чергу і буде позитивно впливати на виховання дитини та однаково рівно сприйняття нею обох із батьків, без втручання іншого з батьків. Враховуючи вік дитини, думку представника органа опіки та піклування, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та встановити спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], та встановити наступний час для спілкування і виховання дитини: щотижня у суботу з 10-00 до 18-00 години та в інші дні та часи за попередньою домовленістю з матір'ю, не порушуючи режиму дня дитини.

Outcome: partial