Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] Крім нього у буднику зареєстровані його дружина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яку вони взяли на виховання в дитинстві. Вже близько 10 років відповідачка у будинку не проживає та не з'являється, однак добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється. Реєстрація відповідачки [PERSON] у вказаному будинку створює позивачу незручності у користуванні його власністю, позбавляє його можливості оформити субсидії та користуватися пільгами, чим порушуються його права. Просить суд винести рішення, яким визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися. До суду подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують і просять суд позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причини її неявки суду невідомі. Відзив чи заперечення проти позову від відповідачки не надходив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилося. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] Закарпатської області, який належить йому згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20 липня 1988 року . Згідно записам у будинковій книзі, крім позивача та його дружини у будинку зареєстрована також відповідачка [PERSON] Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов громадянина [PERSON], мешканця [ADDRESS] складеного 18.06.2018 року депутатом Ізянської сільської ради [PERSON], відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] однак фактично проживає у Російській Федерації понад 10 років. Реєстрація місця проживання відповідачки у даному будинку створює для позивача перешкоди у користуванні майном. Так, позивач вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, а також дана обставина позбавляє його можливості отримування соціальних пільг, які передбачені законом. Суд вважає, що наявність реєстрації місця проживання відповідачки у будинку позивача порушує права та інтереси останнього, пов'язані з розпорядженням та користуванням належним йому майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 2 ст. 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки відповідачка [PERSON] у будинку, належному позивачу, не проживає тривалий період (понад 10 років), не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, не приймає участі у спільному побуті, а її реєстрація порушує права та інтереси позивача, пов'язані з розпорядженням та користуванням належним йому майном, суд приходить до висновку, що відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування належним позивачу житловим будинком. Судові витрати по справі відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved