Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи який вказав таке. Відповідач має чотирьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сім'я [PERSON] з 2013 року перебуває на обліку сімей, які опинились в складний життєвих обставинах, а з 2015 року перебувала на супроводі у Біловодському районному центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Під час супроводу проведено комплекс заходів, направлених на мінімізацію складних життєвих обставин сім'ї та забезпечення прав дітей на повноцінне утримання, виховання та розвиток. Проте, відповідач неодноразово порушувала умови договору з центром: постійно змінювала місце проживання, зловживала алкогольними напоями. Умови проживання сім'ї не відповідали санітарно-гігієнічним нормам, діти мали занедбаний вигляд, не мали достатнього та повноцінного харчування. Наприкінці 2015 року сім'я була знята з соціального супроводу з негативним результатом. В грудні 2015 року відповідач залишила двох менших дочок на сторонню людину. Через довгу відсутність матері діти були госпіталізовані до Біловодської районної центральної лікарні. Старші діти в той час знаходились під наглядом тітки [PERSON]. За час відсутності, у стані алкогольного сп'яніння, відповідач вчинила злочин, за який потім була засуджена. На даний час [PERSON] перебуває на обліку у Біловодському КВІ. Через відсутність постійного місця проживання, інших складних обставин, відповідач написала заяву про тимчасове влаштування двох найменших дочок до Луганського обласного будинку дитини № 2, де діти перебувають на повному державному забезпеченні з 15 січня 2016 року. Посилаючись на те, що за час перебування дітей у будинку дитини відповідач жодного разу їх не відвідала, матеріальної допомоги їм не надавала, характеризується негативно, не докладає зусиль для подолання кризової ситуації в сім'ї, позивач просить суд просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей - дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та стягнути з неї аліменти. У судовому засіданні прокурор заявлений позов підтримав, вважав необхідним його задовольнити. Представник позивача позов підтримала, крім обставин, наведених у позовній заяві, додала, що дітей до дитячого будинку було влаштовано на 6 місяців, але минуло вже більше часу, за який відповідач їх долею не поцікавилась. Відповідач позов не визнала, суду пояснила, що зараз винаймає нормальне житло, хоча там поки немає електрики. Дітьми вона цікавилась, їздила до дитячого будинку, зробила продовження їх перебування там. Стосовно ненадання їм допомоги зазначила, що їй про це ніхто не казав. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дитини, де у частинах 2 і 3 цієї статті зазначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно статті 164 Сімейного кодексу України ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення їх батьківських прав відносно дитини. В пункті 16 Постанови Пленуму № 3 від 30.03.07 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Верховний Суд України зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Свідоцтвами про народження дітей та повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження підтверджується факт того, що відомості про батька вписані зі слів матері - відповідача у справі. Із повідомлення Біловодського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 25 січня 2016 року № 10 йдеться, що відповідач постійно ухилялась від роботи з центром, молодші діти влаштовані до Луганського обласного будинку дитини № 2, старші діти проживали у тітки, мати виховання дітей не займається і не орієнтована на відповідальне ставлення до своїх батьківських обов'язків. З громадської характеристики відповідача вбачається, що вона характеризується негативно: веде розгульний спосіб життя , зловживає спиртним, судима, домашнє господарства у неї відсутнє, город не обробляє. Повідомленнями адміністрації Луганського обласного будинку дитини № 2 підтверджується факт того, що відповідач долею молодших дітей не цікавиться, оскільки їх не відвідувала, жодної матеріальної та іншої допомоги не надавала. Безвідповідальна ставлення до виховання своїх дітей стало підставою для надання висновку органом опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її молодших доньок. Наведене свідчить про те, що відповідач дійсно байдуже ставиться до виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, що є підставою для позбавлення її батьківських прав, тому позов слід задовольнити, в тому числі щодо стягування з неї аліментів на користь дитячої установи, особи чи сім'ї, де буде виховатись дитина. Позицію відповідача з невизнання нею позову, суд розцінює як спосіб виправдати свою поведінку у байдужому ставленню до виховання своїх дітей, оскільки на підтвердження своїх доводів відповідач не надала жодного доказу. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у випадку задоволення позову особи, яка звільнена від сплати судового збору при поданні позову, ці витрати стягуюються на користь держави з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved