Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом, а саме будинком [ADDRESS]. Свої вимоги мотивуючи тим, що позивачу на праві приватної власності належить 484/1200 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 22.03.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області. 12.01.2006 року він уклав шлюб зі [PERSON], яка переїхала в будинок позивача разом зі своєю донькою [PERSON]. Після одруження позивач зареєстрував в своєму будинку відповідачів по справі. 10.06.2013 року [PERSON] та [PERSON] найняли інше житлове приміщення, та переїхали до нього. Адресу свого проживання позивачу не повідомили. Отже, з цього моменту і до теперішнього часу відповідачі у будинку за вказаною адресою не проживають, речей, особисто приналежних останнім в будинку немає, що підтверджується актом депутата Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Роганіна О.М. від 13.10.2014 року. На неодноразові пропозиції позивача самостійно знятися з реєстрації за вищевказаною адресою, відповідачі не реагують. В зв'язку з чим [PERSON] звернувся з даним позовом до суду. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву в якій просить розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідачів просить розглянути справу в заочному порядку. Відповідачі по справі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, оскільки викликались в суд через оголошення у пресі, причини неявки суду не повідомили та від них не надійшло заяв про розгляд справи в їх відсутність. Заперечень проти позову не надали. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст. 224 ЦПК України за відсутністю відповідачів. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Користування жилим приміщенням в будинку приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. а саме дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, необхідною передумовою визнання особи такою, що втратила право користування житлом, являється не проживання особи протягом певного часу. Матеріалами справи підтверджується, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 484/1200 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 22.03.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області. Згідно довідки виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 29.10.2014 року № 1646 [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] та має наступний склад родини: [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька дружини. Як вбачається з відповіді начальника відділу Адресно-довідкової Роботи ГУДМС України в Харківській області від 18.11.2014 року зареєстроване у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів [PERSON], [PERSON] є [ADDRESS]. Відповідно акту депутата Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Роганіна О.М. від 13.10.2014 року в спірному будинку відповідачі не проживають з 10 червня 2013 року. Будь - яких доказів поважності не проживання з 10 червня 2013 року у спірному будинку відповідачами не надано. Таким чином судом встановлено, що відповідачі не проживають у спірному будинку без поважних причин з 10 червня 2013 року, тобто понад рік, інших домовленостей між ними не встановлено, а тому відповідально до вимог ст. 405 ЦК України втратили право користування цим житлом. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч 3 ст.88 ЦПК України, оскільки позивач є інвалідом І групи та на підставі п 9 ч 1 ст 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору ,.

Outcome: approved