Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про виділ частки будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником ? частини жилого будинку, розташованого за адресою : Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул.. І.Трушева, 58, на підставі договору дарування, посвідченого Першою Синельниківського держнотконторою 15.10.1997 року. Власницею іншої частини будинку у розмірі ? частини є [PERSON], якій належить вищевказана частина жилого будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Синельниківською держнотконторою 01.06.1977 року за реєстровим номером 1446. При цьому довомолодінні є земельна ділянка площею 746 кв.м., яка використовується ними як співвласниками для ведення підсобного господарства. Між власниками будинку склався певний порядок щодо користування земельною ділянкою, якого вони як співвласники і дотримувались до останнього часу. Позивач вважає, що вона має право на ? частину будинку, а тому пропонує надати їй у володіння і користування кімнату площею 7,3 кв.м., кімнату площею 7,4 кв.м., кімнату площею 13,6 кв.м., кухню площею 9,3 кв.м., ванну кімнату площею 5.6 кв.м., сіни площею 5,3 кв.м.. У звязку з цим, позивач просить виділити їй в натурі ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул.. І.Трушева,58; визначити порядок користування земельною ділянкою зазначеного домоволодіння. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, пояснила обставини справи таким чином як вони викладені вище та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявилася по невідомій суду причині, хоча про день та час судового розгляду була належним чином повідомлена. Експерт [PERSON] в судовому засідання пояснив, що він проводив будівельно- технічну експертизу по даній справі. Також зазначив, що згідно експертизи визначений один варіант виділу в натурі ? частини житлового будинку, враховуючи площу квартири № 1 за договором дарування. Відповідно до даного варіанту був визначений, згідно додатків, перший варіант розподілу земельної ділянки. Площі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] визначались з урахуванням вартості будівель, які їм були виділені. Оскільки загальна вартість будівель, виділених в натурі [PERSON], більша ніж у [PERSON], то й відповідно площа земельної ділянки, яка виділена в користування [PERSON], є більшою ніж площа земельної ділянки, що виділена в користування [PERSON]. Другий варіант розподілу земельної ділянки визначався з урахуванням ідеальних часток будівель. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, експерта, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов такого висновку. Згідно договору дарування від 15.10.1997 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар ? частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних побудов та споруд, що знаходяться за адресою : м. Синельникове, вул.. І.Трушева, 58, а саме, сіни площею 5, 3 кв. м., кімнати 1-2 площею 7, 3 кв. м., кімнати 1-3 площею 7, 4 кв. м., кімната 1-4 площею 13, 6 кв. м., кухня 1-5 площею 9, 3 кв. м., ванна 1-6 площею 5, 6 кв. м.; а вбиральня Д-1, колодязь К 1, огорожа та бруківка в загальному користуванні, розташованих на земельній ділянці розміром 746 кв.м. Дана частина житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами 24.11.1997 року зареєстрована на праві власності за [PERSON] в Синельниківському МБТІ. Згідно довідки КП «Синельниківське МБТІ Дніпропетровської області» №116 від 01.09.2015 року ? частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою : м. Синельникове, вул.. І.Трушева,58, зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого в Синельниківській держнотконторі від 01.06.1977 року за реєстром № 1446. Відповідно до висновку № 1 судової будівельно-технічної експертизи від 18.12.2015 року на земельній ділянці фактичною загальною площею 757 кв. м. розташовані наступні будівлі та споруди (земельні поліпшення): житловий будинок (літ. А1), сарай (літ. Г1), вбиральня (літ. Д1), вбиральня (літ. З1), колодязь (літ. № 2), огорожа (літ. № 4), погріб (літ. П1), бруківка (літ. № 1), хвіртка № 3 та № 5. При дослідженні експертом встановлено, що житловий будинок фактично поділений на дві окремі квартири. Експертом визначений єдиний варіант виділу в натурі ? частини житлового будинку, враховуючи площу квартири № 1 за договором дарування від 15.10.1997 року, за фактичним користуванням приміщеннями, а саме [PERSON] пропонується виділити квартиру № 1 будинку № 58 з такими приміщеннями : - сіни площею 5,3 кв. м.; - кімната площею 7,3 кв. м.; - кімната площею 7,4 кв. м.; - кухня площею 9,3 кв. м.; - ванна кімната (сумісний санвузол) площею 5, 6 кв. м. Загальна площа квартири 48,5 кв. м, житлова площа 28,3 кв.м., допоміжна площа 20, 2 кв. м. Другому співвласнику [PERSON] експертом пропонується виділити квартиру № 2 з наступними приміщеннями : -сіни площею 5,7 кв.м.; -кухня площею 7,5 кв.м.; -кімната площею 7,4 кв.м.; -кімната площею 13,6 кв.м.. Загальна площа квартири 34,2 кв.м., житлова 21 кв.м., допоміжна 13.2 кв.м. Співвідношення вартості усіх земельних поліпшень, які експертом віднесено до [PERSON], до вартості усіх земельних поліпшень, які експертом віднесено до [PERSON], становить: 86997 грн. х 67770 = 1, 28 кв. м. Площа земельної ділянки, яка експертом виділена [PERSON] становить 757 кв.м. : 2 х 1,28 = 484 кв.м.. Площа земельної ділянки, яка експертом виділена [PERSON] становить 757 кв.м. 484 кв.м. = 273 кв.м.. В сумісне користування обом співвласникам квартир № 1 та № 2 виділяється земельна ділянка загальною площею 1 кв. м. Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.\~ Відповідно до ст.. 364 ЦК України співвласник має право\~на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» від 04 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частку будинку з самостійним входом. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Оскільки договори відчуження сторонам відповідної частки житлового будинку з господарськими спорудами були укладені в 1977 році та 1997 році, то суд відповідно застосовує положення ЗК Української РСР в редакції 1977 року та ЗК Української РСР в редакції 1990 року. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 90 ЗК Української РСР в редакції 1977 року на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Згідно ст.. 91 ЗК Української РСР в редакції 1977 року особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов'язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу. Згідно ст. 30 ЗК Української РСР в редакції 1997 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Згідно п.п. ґ) п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК (2768-14) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Згідно п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд зясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. При предявленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Згідно п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК (2768-14) бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів між ними. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Згідно частин 1, 3, 4 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, сторони є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. І. Трушева, 58 м. Синельникове, а саме, мають у власності по ? частині. Земельна ділянка ними не приватизована та знаходиться в їх спільному користуванні, порядок якого сторони добровільно не вирішили. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з розміру часток належного сторонам на праві власності нерухомого майна відповідно до договорів від 15.10.1997 року та 01.06.1977 року та враховує висновок судової будівельно-технічної експертизи щодо єдиного варіанту виділу позивачеві в натурі ? частини житлового будинку та першого варіанту (додатки) порядку користування земельною ділянкою, згідно якого [PERSON] в користування виділена земельна ділянка площею 484 кв. м., а [PERSON] площею 273 кв. м., що відповідає вартості усіх земельних поліпшень, віднесених експертом до сторін. Що стосується другого варіанту порядку користування земельною ділянкою, то суд не приймає його до уваги, оскільки він визначався з урахуванням ідеальних часток будівель, а згідно укладених договорів відчуження сторони отримали у спільну часткову власність конкретно визначені приміщення, що складають ? частку та які враховувались експертом при виділі ? частки в натурі. Крім того, виділена кожній стороні в користування площа земельної ділянки за даним варіантом не відповідає вартості будівель, виділених їм в натурі. Згідно ч. 6, ч. 7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі. Згідно ст.. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Виходячи з положень ч. 6, ч. 7 ст. 147 ЦПК та ст.. 212 ЦПК України суд не погоджується з висновком експерта в частині перелічених ним приміщень, які виділені в натурі [PERSON], а саме, експертом були зазначені лише кімната площею 7, 3 кв. м. та кімната площею 7, 4 кв. м., хоча згідно договору дарування від 15.10.1997 року, який враховувався експертом, окрім даних кімнат, [PERSON] також була відчужена кімната площею 13, 6 кв. м., що в сукупності з іншими виділеними їй приміщеннями за висновком експерта та технічним паспортом складає загальну площу 48. 5 кв. м. У звязку з цим [PERSON] необхідно виділити квартиру № 1 будинку № 58 з такими приміщеннями: сіни площею 5, 3 кв. м.; кімната площею 7, 3 кв. м.; кімната площею 7, 4 кв. м.; кімната площею 13, 6 кв. м.; кухня площею 9, 3 кв. м.; ванна кімната (сумісний санвузол) площею 5, 6 кв. м. Загальна площа квартири 48, 5 кв. м, житлова площа 28, 3 кв. м., допоміжна площа 20, 2 кв. м. Таким чином, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, понесені нею судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного та ст.. 358, 364 ЦК України, ст. ст. 90, 91 ЗК Української РСР, ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 88 ЗК України, п. п. 18, 19, 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» від 04.10.1991 року,

Outcome: approved