Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками земельних ділянок, розташованих у межах залягання площ корисних копалин із цільовим призначенням для індивідуального садівництва в ур. Біласовиця с. Солочин, Свалявського району, відповідно 0,12 га та 0,0662 га. Відповідно до положень Земельного кодексу України відповідачі мають право, зокрема здійснювати на таких земельних ділянках будівництво будівель та господарських споруд і дана обставина порушує право позивача як користувача надр. Просить суд заборонити відповідачам проведення будівельних робіт на належних їм земельних ділянках без погодження з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничного нагляду і стягнути понесені ним судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні. Щодо заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не заперечив (а.с. 171). Відповідачі в судове засідання не зявилися, по невідомим суду причинам, хоча були своєчасно та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с. 147, 148). Послідуючі конверти, адресовані відповідачам [PERSON] та [PERSON] повернулися з відміткою: за закінченням терміну зберігання та за не запитом (а.с. 152, 153, 157, 158, 161, 162). За правилами ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися у судове без поважних причин. Окрім того, відповідач [PERSON] надав письмові заперечення щодо позову, у яких зазначив, що позовні вимоги, на його думку, є безпідставними так як їх земельні ділянки знаходяться поза межами гірничого відводу (а.с. 163-165). Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних у справі матеріалів у відсутності відповідача. За правилами ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити зважаючи на наступне. За ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, кім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст. 58 КпН України з абороняється проектування і будівництво населених пунктів, промислових комплексів та інших об'єктів без попереднього геологічного вивчення ділянок надр, що підлягають забудові. Забудова площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, а також будівництво на ділянках їх залягання споруд, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, допускаються у виняткових випадках лише за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці. Статтею 93 Водного кодексу України визначено, з метою охорони водних об'єктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони, які поділяються на пояси особливого режиму. Межі зон санітарної охорони водних об'єктів встановлюються місцевими радами на їх території за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. [PERSON] зон санітарної охорони водних об'єктів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, Рішенням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради від 22.01.1972 року за № 27, з метою збереження Голубинського родовища мінеральних вод були встановлені межі округу і зон гірничо-санітарної охорони ДП Санаторій Квітка-Полонини. Це рішення було затверджено [PERSON] Міністрів Української РСР від 20.06.1973 року за № 282, яка була чинною на час існування спірних правовідносин і норми якої на сьогоднішній день не скасовані. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що згідно спеціального дозволу на користування надрами Державної служби геології та надр України від 19.08.1999 року за № 1970 з планом гірничого відводу до нього, ДП Квітка Полонини має право на користування надрами для видобування мінеральних вод, придатних для застосування у лікувальних цілях та промислового розливу з назвою родовища: ділянка Квітка Полонини Голубинського родовища (свердловина № 4-Е), зі строком дії двадцять років (а.с. 7). За даними Акту про надання гірничного відводу від 04.02.2008 року за № [NUMBER] Санаторій [PERSON] з метою розробки Голубинського родовища лікувально-столових вод, свердловина № 4-Р (4-Е), термін чинності такого до 19.08.2019 року (а.с. 8). Згідно повідомлення ДГП Укргеокаптажмінвод, встановлено загрозливий стан санітарно-екологічної обстановки, який склався на родовищі внаслідок побутового будівництва, яке ведеться в зоні формування запасів мінеральної води, тобто в межах гірничих відводів водозабірних ділянок, скважин 7-ГП та 4-Е та зон суворого санітарного режиму навколо цих водозабірних споруд (а.с. 40) Відповідно до ст. 35 ЗК України, земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно є власниками земельних ділянок з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, відповідно площею 0,12 га та 0,0662 га в ур. Біласовиця Солочинської сільської ради (а.с. 22-27). За встановлених у справі обставин, згідно копії кадастрової карти земельні ділянки відповідачів в ур. Біласовиця, с. Солочин, Свалявського району розташовані у межах площ залягання корисних копалин (а.с. 122-123). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 02.03.2016 року по справі № 6-427цс15, право на користування надрами Голубинського родовища та відповідно право захисту своїх законних інтересів як користувача надр, від передчасного забруднення Голубинського родовища у позивача (ДП Санаторій [PERSON]) виникло в силу чимог ч. 4 ст. 24 КпН України з моменту отримання ліцензії (спеціального дозволу) на користування надрами від 19 серпня 1999 року за № 1970. З урахуванням вищевикладеного, відповідачам [PERSON] та [PERSON] слід заборонити проведення будівельних робіт на належних їм на праві власності земельних ділянках, відповідно площами 0, 12 га та 0, 0662 га в урочищі Біласовиця, с. Солочин, Свалявського району, Закарпатської області без погодження з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничного нагляду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved