Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне. 26 листопада 2013 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей у вигляді розписки, відповідно до умов якого останні передали відповідачеві грошові кошти в сумі 25 600 доларів США в якості безвідсоткової позики. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується вказаною розпискою від 26 листопада 2013 року, в якій [PERSON] вказав про отримання та обов?язок повернення коштів в строк до 26 листопада 2014 року. Проте, в обумовлений строк, позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов?язання не виконав. 15 грудня 2014 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], з одного боку, та [PERSON] та [PERSON], з іншого боку, було укладено договір про зміну кредитора в зобов?язанні, згідно якого кредитором за договором позики від 26 листопада 2013 року є [PERSON]. 23 грудня 2013 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей у вигляді розписки, відповідно до умов якого останні передали відповідачеві грошові кошти в сумі 1260 доларів США в якості безвідсоткової позики. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується вказаною розпискою від 23 грудня 2013 року, в якій [PERSON] вказав про отримання та обов?язок повернення коштів в строк до 23 лютого 2014 року. Проте, в обумовлений строк, позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов?язання не виконав. 15 грудня 2014 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON] та [PERSON], з іншого боку, було укладено договір про зміну кредитора в зобов?язанні, згідно якого кредитором за договором позики від 23 грудня 2013 року є [PERSON]. 20 березня 2014 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей у вигляді розписки, відповідно до умов якого останні передали відповідачеві грошові кошти в сумі 6 000 доларів США в якості безвідсоткової позики. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується вказаною розпискою від 20 березня 2014 року, в якій [PERSON] вказав про отримання та обов?язок повернення коштів в строк до 20 липня 2014 року. Проте, в обумовлений строк, позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов?язання не виконав. 15 грудня 2014 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON] та [PERSON], з іншого боку, було укладено договір про зміну кредитора в зобов?язанні, згідно якого кредитором за договором позики від 20 березня 2014 року є [PERSON]. В цьому зв?язку, звернувшись до суду, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь не повернуті 929649.42 грн. за договорами позики суми еквівалентної 32860 доларам США, суми трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 9561.70 грн, індекс інфляції у розмірі 44903.82 грн. а всього 1019245 грн.. 85 коп.. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з?явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність. Як вбачається з тексту поданої заяви відповідач позов визнав частково, не заперечував про стягнення з нього грошових коштів саме вказаних у розписках. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ?я сторін та враховуючи обов?язок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом забезпечено усім учасникам можливість для реалізації їх прав для надання та витребування доказів, усі вони долучені до справи і досліджені. При аналізі доказів суд керується положеннями ст. 60 ЦПК України про те, що обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони, і виходить лише із тих доказів, які надані ними під час розгляду справи. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв?язок наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року по справі 6 - 50цс16. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено в судовому засіданні, 26 листопада 2013 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей у вигляді розписки, відповідно до умов якого останні передали відповідачеві грошові кошти в сумі 25 600 доларів США в якості безвідсоткової позики. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується вказаною розпискою від 26 листопада 2013 року, в якій [PERSON] вказав про отримання та обов?язок повернення коштів в строк до 26 листопада 2014 року. Проте, в обумовлений строк, позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов?язання не виконав. 15 грудня 2014 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON] та [PERSON], з іншого боку, було укладено договір про зміну кредитора в зобов?язанні, згідно якого кредитором за договором позики від 26 листопада 2013 року є [PERSON]. 23 грудня 2013 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей у вигляді розписки, відповідно до умов якого останні передали відповідачеві грошові кошти в сумі 1260 доларів США в якості безвідсоткової позики. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується вказаною розпискою від 23 грудня 2013 року, в якій [PERSON] вказав про отримання та обов?язок повернення коштів в строк до 23 лютого 2014 року. Проте, в обумовлений строк, позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов?язання не виконав. 15 грудня 2014 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON] та [PERSON], з іншого боку, було укладено договір про зміну кредитора в зобов?язанні, згідно якого кредитором за договором позики від 23 грудня 2013 року є [PERSON]. 20 березня 2014 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей у вигляді розписки, відповідно до умов якого останні передали відповідачеві грошові кошти в сумі 6 000 доларів США в якості безвідсоткової позики. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується вказаною розпискою від 20 березня 2014 року, в якій [PERSON] вказав про отримання та обов?язок повернення коштів в строк до 20 липня 2014 року. Проте, в обумовлений строк, позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов?язання не виконав. 15 грудня 2014 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON] та [PERSON], з іншого боку, було укладено договір про зміну кредитора в зобов?язанні, згідно якого кредитором за договором позики від 20 березня 2014 року є [PERSON]. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. На підставі зазначеного та оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за Договором позики щодо повернення позивачу суми позики, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги про стягнення з відповідача суму грошових коштів підлягають повному задоволенню в розмірі 1019245.85 грн. суми боргу за договором позики. Крім того, позивач, надавши відповідні розрахунки, просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, яка складала 44903.82 грн. та 9561.70 грн. - суми трьох процентів річних від простроченої суми. Вказаний розрахунок відповідає вимогам закону. В цьому зв?язку суд вважає за необхідне позов у вказаній частині задовольнити. При цьому суд не приймає до уваги відмову відповідача від сплати вказаних сум за порушення грошових зобов?язань, так як жодних доказів, які б спростовували, наданий розрахунок, ним не надано і крім того позовні вимоги позивача у вказаній частині відповідають ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вказаний позов підлягає повному задоволенню. При зверненні до суду з позовною заявою, позивач у встановленому законом порядку звільнявся від сплати судового збору. В цьому зв?язку, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 525, 526, 530, 533, 625 ЦК України та

Outcome: approved