Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача 300 грн. авансового внеску за виконання робіт та 5000 моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.07.2016 року в філії Херсонського БТІ м. Олешки він замовив виготовлення технічного паспорту на присадибну ділянку по пров. Українському, 10, в м. Олешки (Цюрупинськ) Херсонської області. В той же день позивач вніс на рахунок відповідача аванс в розмірі 300 грн. У визначений час роботи по вимірюванню та виготовленню техпаспорта відповідачем не були виконані. Звернення позивача щодо повернення авансового внеску позивач проігнорував, чим позивачу було завдано моральні страждання. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково та не заперечувала проти стягнення з відповідача 140,74 грн. залишку за наслідками проведених робіт, проти задоволення позову щодо решти вимог заперечувала з- підстав їх необґрунтованості, надала суду свої письмові заперечення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19.07.2016 року між сторонами укладено договір на виконання робіт №201 (далі договір), відповідно до розділу 1 якого, відповідач взяв на себе зобов'язання щодо виготовлення технічної документації, а позивач, в свою чергу, зобов'язався прийняти та оплатити виконану відповідачем роботу. У п. 2.2. договору сторони погодили, що за виконану роботу позивач сплачує відповідачу передоплату (аванс) згідно рахунку-квитанції в сумі 300 грн. Згідно чеку від 19.07.2016 року позивач сплатив на рахунок відповідача 300 грн. Згідно вимог\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до вимог\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 12.08.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про відмову від виконання робіт та про повернення суми авансу. Відповідно до п. 2.4. договору в разі відмови замовника у наданні послуг по проведенню робіт визначених у п. 1.1. договору після початку виконання даного договору виконавцем (надання консультацій, виходу техніка на місце проведення роботи, підняття інвентарної справи, тощо) попередня оплата визначена у п.п. 2.1, 2.2 даного договору замовнику повертається за винятком вартості виконаного обсягу робіт станом на день письмового звернення із заявою про відмову у наданні послуг за договором. З матеріалів справи встановлено, що відповідачем частково виконано роботи за договором, а саме: здійснено вихід техніка, обстеження земельної ділянки, обстеження житлового будинку, обстеження господарських будівель та споруд. Відповідно до розрахунку вартість зазначених робіт складає 149,26 грн. Таким чином, залишок між проведеними роботами та сплаченим авансовим внеском складає 150,74 грн., ці кошти і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Аналіз наведених положень п. 2.4 договору дають суду підстави вважати, що сторонами було передбачено право на односторонню відмову від договору та визначено відповідні механізми. Після відмови позивача від проведення робіт, договір між сторонами було розірвано автоматично і у позивача виникло право на отримання залишку з авансового внеску. Отже, вимоги про розірвання договору не підлягають задоволенню, оскільки договір є і так розірваним. Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 5000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України способом захисту гідності, честі та ділової репутації є вимога про відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення прав особи. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно зі статтею 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Але, а ні в позовній заяві, а ні в судовому засіданні позивач не довів факт спричинення йому моральної шкоди. Вимоги в цій части ні також не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial