Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.12.2016 року відповідач отримала від позивача у борг грошові кошти у розмірі 15200 грн. та 200,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 01.04.2017 року; у разі не повернення позики до 01.01.2017 року, з 02.04.2017 року відповідач зобов'язалася сплатити проценти за користування позикою у розмірі 100 грн. за кожен день прострочення. Станом на 03.01.2018 року відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість: позика у розмірі 15200 грн. та 200 дол. США, що за курсом НБУ на 03.01.2018 року складає 5613,40 грн.; 27600,00 грн. - відсотки за користування позикою; 1256,71 грн. - інфляційне збільшення боргу, 345,00 грн. - три проценти річних. Просив просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 27.12.2016 року у розмірі 50 015,11 грн. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити, надавши пояснення, що аналогічні тим, які викладені у позові. Відповідач проти позову заперечувала, посилаючись на те, що фактично гроші отримував її чоловік, [PERSON], для ведення спільної підприємницької діяльності з позивачем; окрім того, фактично кошти були повернуті позивачу різними частинами, що підтверджується свідками, залишок боргу складає 200 дол. США і саме в цій частині визнала позов . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Встановлено, що згідно з розпискою від 27.12.2016 року, [PERSON] отримала від [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 15 200 грн. та 200,00 дол. США з кінцевим терміном повернення позики до 01.04.2017 року. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Проте відповідач своїх зобов'язань за договором позики не виконала, позику не повернула. Сума позики станом на момент ухвалення рішення суду становить 20 489,2 грн., у т.ч.: 15 200,00 грн. - сума позики у гривнях та 200 дол. США, що за курсом НБУ станом на 23.07.2018 року складає 5289,2 грн. (15200 грн. + (200 дол. США=5289,2 грн.)=20 489,2 грн.) Відповідно до вимог ст.ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно з положеннями ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми Інфляційні втрати, що нараховані відповідно до ст.625 ЦК України на суму боргу 15 200,00 грн. за період з 02.04.2017 року по 03.01.2018 року, складають 1256,71 грн. Розмір 3% річних за період з 02.04.2017 року по 03.01.2018 року на прострочену суму боргу в розмірі 15 200,00 грн. становить 345,00 грн. При вирішенні питання про задоволення позовних вимог у частині стягнення процентів за користування позикою у розмірі 100 грн. за кожен день прострочення суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Аналізуючи положення розписки у сукупності із вказаною нормою ЦК України, суд дійшов висновку про те, що передбачені договором проценти за користування позикою у розмірі 100 грн. за кожен день прострочення за своєю правовою природою( з урахуванням способу їх обчислення та умов застосування), фактично є неустойкою. Частиною 3 ст.?551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. З урахуванням положень ст.551 ЦК України, розмір неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором слід зменшити до розміру основного боргу - 20 000 грн. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі № 6-100 цс 14, Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідача, складає 42 090,91 грн. (15200 грн. + 5289,2 грн.(200 дол. США)+1256,71 грн.(інфляційна втрати)+345 грн.(3% річних) +20 000 грн.(неустойка). Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial