Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що між ними та відповідачем 19.04.2017 року було укладено договір №1108808 про надання кредиту, на підставі якого відповідачу було надано грошові кошти в кредит в сумі 150 000,00 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку товариства (позивача) на рахунок відповідача. Згідно умов договору відповідач зобов`язаний своєчасно, з 01 до 15 числа місяця наступного за звітним, погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом - 28% річних від суми заборгованості, щомісячно сплачувати комісійну винагороду - 4,0% від суми кредиту. Загальна сума щомісячного платежу становить 12 205,00 грн. Ними - позивачем, обов`язок по видачі відповідачу кредиту виконано, а відповідач свої обов`язки не виконує, в результаті чого виникла заборгованість, загальна суму якої становить 232 569,09 грн., яка складається з заборгованостей: за тілом кредиту - 150 000,00 грн.; по відсотках - 27 156,52 грн.; по комісії - 49 935,50 грн.; за штрафними санкціями - 2 600,00 грн.; по інфляції - 2 186,58 грн.; та 3% річних - 690,49 грн. З метою захисту своїх прав звернулися до суду з даним позовом та просили суд стягнути з відповідача заборгованість - 232 569,09 грн. та судові витрати - 3 488,56 грн. [PERSON] , з метою захисту порушених прав, звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання кредитного договору, укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» 19.04.2017 року № 1108808, недійсним. Свої вимоги обгрунтував тим, що спірний договір містить ряд умов, які є несправедливими та порушують права позичальника як споживача, зокрема: загальна вартість кредиту, визначена в договорі, є значно більшою за реальну вартість кредиту, отриману ним; перед укладанням договору товариство не надало йому детального розпису кредиту, що виключає повну освідомлюваність про його умови та ціну; товариство не надало йому повної інформації щодо наданого кредиту перед укладанням договору, що по суті є введенням в оману; при укладанні договору застосовано нечесну підприємницьку практику; встановлено комісію 4% щомісячно від суми кредиту, яка є порушенням прав споживача та є неправомірною. В судовому засіданні представник позивача, а по зустрічному позову - відповідача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити та врахувати всі надані ними пояснення, докази. Представник відповідача, а по зустрічному позову - позивача, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги зустрічного позову та просив їх задовольнити, позовні вимоги ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» просив залишити без задоволення та просив врахувати надані ними пояснення, докази. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості зареєстрована в суді 09.02.2018 року. Згідно ухвали від 01.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 15.05.2018 року подано зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» про визнання кредитного договору недійсним, яка була прийнята згідно ухвали суду від 16.05.2019 року до спільного розгляду. Ухвалою суду від 16.05.2018 року у ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» витребовувалися документи. Ухвалою суду від 20.07.2018 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В суді встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет», згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, має один із видів діяльності - кредитування (64.92 Інші види кредитування). 19.04.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» та [PERSON] було укладено Договір №1108808 про надання кредиту, відповідно до якого кредитодавець (ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет») зобов`язується надати позичальнику ( [PERSON] .) грошові кошти в кредит у сумі 150 000,00 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, в безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредотодавця на рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 28% річних від суми заборгованості (п.1.1 договору). Дата остаточного повернення кредиту до 15.04.2020 року (п.1.3). Платежі з повернення кредиту здійснюються згідно Додатку №1, який є невід`ємною частиною договору (п.1.4). Відповідно до п.4.9 Договору позичальник зобов`язується за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за договором сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 200,00 грн. за перший прострочений платіж та 500,00 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж. Пунктом 2.6 Договору передбачено, що сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється позичальником щомісячно ануїтетними платежами у розмірі та в період встановленими у Додатку №1, з 01 по 15 число місяця наступного за звітним, починаючи з 01.05.2017 року. Пунктом 2.5 встановлено, що за обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4% від суми кредиту (150 000,00 грн.) Пунктом 2.7 Договору встановлено, що за надання кредиту позичальник сплачує комісію 3% від суми кредиту, зазначена комісія сплачується одноразово у день видачі кредиту шляхом перерахування за вказаними позичальником реквізитами суми кредиту за мінусом утриманої кредитодавцем комісії. 19.04.2017 року позичальником [PERSON] було оформлено, підписано заяву, яка є Додатком 2 до Договору № 1108808, в якій [PERSON] просив перерахувати належну йому суму кредиту після утримання комісії згідно п.2.7 Договору у розмірі 145 500 грн. за зазначеними ним реквізитами. Згідно платіжного доручення № 47320 від 19.04.2017 року ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» перерахувало [PERSON] на виконання кредитного договору № 1108808 від 19.04.2017 року суму у розмірі 145 500 грн. 09.01.2018 року ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» направило [PERSON] вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, яка становила 232 569,09 грн. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановленим та не оспореним сторонами є той факт, що ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» свій обов`язок по наданню кредиту виконав, а [PERSON] свої зобов`язання по поверненню кредиту, процентів не виконував. Позивач просить суд стягнути з відповідача борг, який станом на 11.12.2017 року становить - 232 569,09 грн. Вказана сума боргу складається з заборгованостей: за тілом кредиту - 150 000,00 грн.; по відсотках - 27 156,52 грн.; по комісії - 49 935,50 грн.; за штрафними санкціями - 2 600,00 грн.; по інфляції - 2 186,58 грн.; за 3% річних - 690,49 грн. З розрахунку заборгованості встановлено, що [PERSON] за спірний період - з 10.04.2017 року по 11.12.2017 року сплатив 600 грн. двома платежами (500 грн. у вересні 2017 року та 100 грн. у грудні 2017 року) і ці суми були зараховані в оплату штрафів, як передбачено п.2.8 Договору. Окрім зазначених сум (600 грн.) [PERSON] інших сплат у зазначений строк (з 10.04.2017 року по 11.12.2017 року) не здійснювалося. Викладене вище свідчить про те, що [PERSON] порушив умови Договору, вимоги законодавства, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для стягнення боргу в частині тіла кредиту, відсотків. Спірним виникло питання щодо суми кредиту, оскільки представник відповідача [PERSON] звертав увагу суду на те, що [PERSON] було отримано кредит в розмірі 145 500 грн., що підтверджено платіжним дорученням, і саме ця сума має враховуватися як розмір кредиту, а не 150 000 грн., як зазначено в Кредитному договорі. Вирішуючи дане питання, з досліджених документів, судом було встановлено, що [PERSON] , як в Кредитному договорі, так і в заяві про перерахування суми кредиту, зазначав про видачу йому кредиту в розмірі 150 000 грн., з умовою утримання з цієї суми комісії згідно п.2.7. договору. Як кредитний договір №1108808 від 19.04.2017 року, так і Заяву про перерахування грошових коштів на рахунок, [PERSON] підписував, що не заперечувалося в суді. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» має бути стягнута визначена останніми заборгованість за тілом кредиту - 150 000 грн., за відсотками - 27 156,52 грн. Будь-яких контррозрахунків чи інших доказів невідповідності вказаних сум наявній заборгованості стороною відповідача [PERSON] не було надано. Вимоги про стягнення штрафу, що передбачено п.4.9 Договору, та про стягнення інфляційних збитків та 3% річних, передбачених ст.625 ЦК України та умовами Договору, є обгрунтованими. Стосовно стягнення з відповідача заборгованості по комісії, суд приходить до наступного. Як було встановлено в суді, умовами кредитного договору (пункти 2.5, 2.7) встановлена сплата комісії 3% від суми кредиту одноразово в день видачі кредиту за надання кредиту, та комісійна винагорода у розмірі 4% від суми кредиту щомісячно за обслуговування кредитної заборгованості. Умови кредитного договору не містять жодних даних про те, які саме послуги за вказану комісію надаються (будуть надаватися) [PERSON] . Статтею 1 п.17 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Враховуючи викладене, встановлено, що ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет», як кредитодавець, нарахувало та просить стягнути з [PERSON] - позичальника, комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг товариства за рахунок [PERSON] , що є незаконним, оскільки такі послуги не є послугою у визначенні вказаного Закону. Вказані обставини дають підстави суду для відмови в стягненні з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованості по комісії, яка в загальному по позовним вимогам становить 49 935,50 грн. Враховуючи зазначене вище, слідує, що утримана з [PERSON] при отриманні кредиту сума 4 500 грн., що є згідно умов Договору комісією у розмірі 3%, була утримана незаконно і тому дана сума має бути зарахована в погашення наявної заборгованості, в черговості, визначеній в п.2.8 Договору - на погашення неустойки, штрафних санкцій. При врахуванні суми 4 500 грн., вирахувані з неї суми заборгованості за штрафними санкціями 2 600 грн., залишок є 1 900 грн. При зарахуванні 1 900 грн. в заборгованість по інфляції (2 186,58 грн.), залишок боргу по інфляції становить 286,58 грн. Таким чином, загальна заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» складається з заборгованості за кредитом - 150 000,00 грн., по відсотках - 27 156,52 грн., інфляція - 286,58 грн., 3% річних - 690,49 грн., всього - 178 133,59 грн. Стосовно зустрічного позову суд приходить до того, що [PERSON] не було надано належних, допустимих доказів, обгрунтувань щодо його позовної вимоги про визнання договору кредиту від 19.04.2017 року недійсним. Відповідно до ст.203 ЦК України, на яку посилається [PERSON] в обгрунтування своєї позовної вимоги, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як зазначено вище, судом було встановлено наявність незаконної умови спірного договору кредиту - сплата комісії за обслуговування кредитної заборгованості (п.п.2.5, 2.7), з урахуванням чого суд і прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову Товариства в частині стягнення заборгованості за комісію. Інших даних, доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання договору кредиту недійсним, який був укладений 19.04.2017 року, по якому [PERSON] частково здійснювалися оплати, суду не було надано. Враховується і те, що стягнення відбувається як по заборгованості, так і достроково. Між сторонами після підписання договору кредиту наступили цивільно-правові відносини, які регулюються нормами ЦК України. Не було надано [PERSON] чи його представником жодних належних та допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що договір про надання кредиту від 19.04.2017 року містить положення, які були б несправедливими для [PERSON] чи створювали істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника. За даних обставин, всі наведені представником [PERSON] твердження з даного приводу судом розцінюються як спосіб захисту інтересів його довірителя від наслідків, можливість настання яких залежить лише від добросовісної поведінки позичальника при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи встановлені в суді обставини, факти, вимоги зазначеного вище законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» частково, та для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст.141 ЦПК України, звільнення [PERSON] , як позивача по зустрічному позову, від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», та ухвалення рішення по зустрічному позову на користь відповідача, у зв`язку з чим витрати по сплаті судового збору по зустрічному позову підлягають компенсації за рахунок держави. Витрати по сплаті судового збору по основному позову, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, та враховуючи ухвалення рішення на користь позивача ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет», підлягають стягненню з [PERSON] в сумі 2 672 грн. - пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial