Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюбні відносини між сторонами остаточно були припинені 20-21 листопада 2017 року, коли відповідачка покинула позивача із сином та пішла до іншого чоловіка. З цього моменту вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спільна дитина проживає разом з позивачем, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їхньої дитини. На сьогоднішній день позивач повністю втратив почуття поваги до відповідача, вона проживає окремо, а тому вважає, що подальше життя із нею неможливе. Враховуючи викладене, позивач був вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01 червня 2018 року. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про надання строку для примирення та провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення, а саме до 02 липня 2018 року. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2018 року провадження у справі відновлено, а також ухвалою суду від 02 липня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позивач додатково пояснив, що він протягом часу окремого проживання з відповідачем мав розмови з останньою щодо поновлення сімейних відносин, але згоди вони не дійшли, протягом наданого судом строку на примирення сімейні стосунки також не вдалося відновити, відповідач будь-яких дій з примирення не вживала. Відповідач та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти розірвання шлюбу. Відповідач пояснила, що вона з позивачем мала систематичні конфлікти через відсутність поваги, виховання дитини та з фінансових питань у звязку з чим з грудня 2017 року вони разом не проживають. Також вказала, що вона намагалася розмовляти з позивачем щодо відновлення сімейних відносин, але їм нічого не вдавалося, та відповідачу навіть довелося підготувати в Ізраїлі документи про розлучення, копії яких нею долучені до справи, але до суду з ними вона ще не зверталася. Протягом наданого судом строку на примирення вона дійсно не вживала дій з примирення, оскільки чекала особистої зустрічі з позивачем, що не можливо було здійснити через її проживання в Ізраїлі. Почати спілкування з позивачем щодо примирення через поштовий, телефонний, електронний зв'язок чи за допомогою мережі Інтернет позивач не вважала за необхідне. Вислухавши позивача, представника позивача [PERSON], відповідача та представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони одружені з 09 серпня 2013 року (а.с.4). Сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 своєї постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного\~з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї\~зі сторін\~або суду\~у формі\~відкладення розгляду\~справи слуханням та надання сторонам\~строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Оскільки судом вжито заходів до примирення подружжя, які результатів не дали, можливості для примирення подружжя з урахуванням фактичних обставин справи на думку суду вичерпані, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають вирішенню по суті. Відповідач та представники відповідача розпорядилися своїми права на власний розсуд та повторно не заявляли клопотання про надання додаткового строку для примирення подружжя. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved