Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій посилається на те, що з 30.08.2012 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем і працював директором Херсонської філії ДП «Центр сертифікації і експертизи насіння і садивного матеріалу». Накази №252-к від 25.09.2014 року він був звільнений за посади за згодою сторін відповідно до ст.36 КЗпПУ. На день звільнення сума заборгованості по заробітній платі складає 16911,00грн. Відповідач провів повний розрахунок по заробітній платі тільки 17.10.2014 року в розмірі 16911,00грн. Вважає, що відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 22 дні в розмірі 4400,00грн. Крім того, при звільненні відповідач не видав йому трудову книжку, яку він отримав лише в листопаді 2014 року. На підприємстві він працював більше двох років, але трудова книжка була виписана тільки 05.11.2014 року, в зв'язку з чим він не міг працевлаштуватись, в зв'язку з чим вважає, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за несвоєчасну видачу трудової книжки в розмірі 9800,00грн. На підприємстві на протязі двох років позивачу не надавалась додаткова відпустка за 14 днів та компенсація за її невикористання не виплачувалась, розмір якої складає 2800,00грн. В зв'язку з наведеними грубими порушеннями трудового законодавства, а саме втрата відповідачем трудової книжки, в якій були записані організації в яких працював позивач, призвело до нового збору відомостей про трудову діяльність, для перерахування пенсії, все це призвело до додаткових зусиль та витрат на пошук цих організацій, що спричинило матеріальну шкоду яку він оцінює в 2500,00грн. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки по заробітній платі з 25.09.2014 року по 17.10.2014 року в розмірі 4400,00грн., середній заробіток за час затримки видачі трудової книжка з 25.09.2014 року по 15.11.2014 року в сумі 9800,00грн.; компенсацію за невикористану додаткову відпустку за два роки в сумі 2800,00грн.; у відшкодування спричиненої моральної шкоди 2500,00грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 3000,00грн. В судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги, зменшивши їх просили стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з 25.09.2014 року по 15.11.2014 року в сумі 7674,12грн.; компенсацію за невикористану додаткову відпустку в розмірі 3404,38грн., у відшкодування моральної шкоди 2000,00грн. та витрати на правову допомогу 3000,00грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що при прийнятті на роботу позивача, останнім трудова книжка не надавалась, додаткова відпустка у період 2012-2014 році не надавалась, оскільки права на додаткову відпустку позивач не має, завдання моральної шкоди не доведено, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.48 КЗпП України, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Статтею 74 КЗпП України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Згідно п.1 ст.4 Закону України «Про відпустки», до щорічних відпусток відносяться: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Пунктом другим статті 8 цього Закону передбачено, що щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається: працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Частиною першою статті 116 КЗпП України, передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно ст.237-1 КУпАП, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно наказу №165-п від 30.08.2012 року [PERSON] призначено виконуючим обов'язки директора Херсонської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу». Наказом ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» №224/13-к від 07.08.2013 року [PERSON] призначено на посаду директора Херсонської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» з 07.08.2013 року з оплатою праці згідно штатного розпису. Відповідно до наказу ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» №288-к від 05.11.2014 року про внесення змін до наказу від 25.09.2014 року №252-к, внесено зміни до пункту 1 наказу ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» від 25 вересня 2014 року №252-к «Про звільнення [PERSON]» та [PERSON] звільнено з посади директора Херсонської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» 25.09.2014 року за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України. [PERSON] 16.10.2014 року звернувся до відповідач із зверненням про надання трудової книжки та надіслання довідки про середньомісячну заробітну плату та повний розрахунок всіх сум, що належать йому при звільненні за період роботи з 07.08.2013 року по день звільнення 25.09.2014 року. Відповідно до поштового штемпеля на конверті, [PERSON] отримав дублікат трудової книжки 15.11.2014 року. З наданої позивачем довідки про заробітну плату, його середньоденна заробітна плата складає 213,17грн. (4600,00грн.+4566,24грн.= 9166,24грн.:43 дні). Пунктом 5.5 Колективного договору між адміністрацією та профспілковою організацією Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на 2011-2012 року, схваленого на зборах трудового колективу №1 від 08.11.2011 року, передбачено що працівникам з ненормованим робочим днем обов'язково надається щорічна додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 7 календарних днів. Список посад, робіт і професій з ненормованим робочим днем на підприємстві встановлюється згідно з додатком №3 до цього колективного договору. Відповідно до пункту 1 Додатку №3 до Колективного договору, а саме, Списку професій та посад працівників з ненормованим робочим днем на підприємствах і в організаціях Міністерства аграрної політики та продовольства України, до числа осіб з ненормованим робочим днем відноситься керівник підприємства. Враховуючи, що відповідачем трудова книжка не була видана позивачу в день звільнення, був надісланий поштою її дублікат, який позивач отримав 15.11.2014 року, суд вважає, що відповідач зобов'язаний виплатити позивачу середній заробіток за 36 робочих днів, що дорівнює 7674,12грн. (213,17грн.х36 днів). У судовому засіданні встановлено та неоспорювався відповідачем той факт, що позивач за час роботи не отримував додаткову відпустку за останні два роки, у зв'язку з чим суд враховує, що це право позивача передбачено Колективним договором та чинним законодавством та вважає, що у зв'язку з тим, що позивач звільнився з роботи та не отримав грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку строком 14 днів за два роки, тому вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за період роботи за 2012-2014 роки суд вважає законними та обґрунтованими та підлягаючими задоволенню в розмірі 3404,38грн. (213,17грн.х14 дні). В зв'язку з вчасним неотриманням [PERSON] оригіналу трудової книжки, її втратою, отриманням тільки її дублікату, позивачу спричинені моральні страждання та переживання, несення додаткових зусиль та витрат на відновлення записів щодо його трудової діяльності, звернення до різних організацій, в яких він здійснював трудову діяльність, неможливість вчасного проведення перерахунку пенсії, що спричинило позивачу моральну шкоду, у відшкодування якої суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1000,00грн. Суд критично відноситься до заперечень представника відповідача проти позову та наданих додатків, а саме, службових записок, акту службового розслідування та інших документів, оскільки прийняття позивача на посаду керівника державного підприємства без трудової книжки суперечить діючому трудовому законодавству, право позивача на отримання додаткової відпустки передбачено як Колективним договором так і діючим законодавством, суд розцінює ці заперечення як намагання уникнути матеріальної відповідальності за порушення трудового законодавства, у зв'язку з чим до уваги прийняти не може. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідач в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно наданої позивачем квитанції №23 від 16.12.2014 року [PERSON] сплачено 3000,00грн. за надання правової допомоги, яку суд вважає стягнути з відповідача, а також, на користь держави, витрати по сплаті судового збору за вимоги майнового характеру в розмірі 243,60грн. та немайнового характеру 243,60грн., а всього 487,20грн.

Outcome: partial