Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, з урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, в якому просить виселення відповідачки з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] із належного підприємству на праві колективної власності квартири №3 по вул. Дзержинського в с. Новокраснівка Володарського району Донецької області та примусово зняти їх з реєстрації, тому що вона з дітьми проживає в квартирі без достатніх правових підстав, а зазначене житло необхідно підприємству для проживання працівників підприємства. Відповідачка своєчасно була повідомлена про виселення. В судовому засіданні представник позивача в обґрунтування своїх вимог пояснив, що позивач здійснює свою діяльність на підставі статуту ТОВ «Нова Нива». На праві колективної власності на балансі підприємства знаходиться квартира №3 по вул. Дзержинського в с.Новокраснівка Володарського району Донецької області. В травні 2012 року відповідачка, працюючи в підприємстві звернулась до адміністрації ТОВ «Нова Нива» з проханням зареєструвати її тимчасово з дітьми в спірній квартирі , в якій на праві договору найму проживала її родичка, так як остання знайшла собі інше місце проживання. Адміністрація підприємства дало згоду на реєстрацію відповідачки в цій квартирі на період її роботи на підприємстві, але ніякі договірні відносини з нею не оформлювались. Вона сплачувала квартплату за користування житлом в бухгалтерію підприємства. Відповідачка на підприємстві пропрацювала не значний час з 31.07.2013 року по 17.11.2014 року, після чого була звільнена за власним бажанням. Після звільнення їй було запропоновано виселитись з житла, але вона в добровільному порядку не бажає звільнити приміщення. 24.11.2014 року їй була вручена письмова вимога про звільнення квартири до 01.05.2015 року. Повторна вимога про звільнення була направлена їй 26.06.2015 року, але вручити її за місцем реєстрації не вдалося тому що вона квартирі не проживає. Тому вимога була вручена її батьку [PERSON], але ж до теперішнього часу квартира нею не звільнена. Підприємство потребує фахівців в галузі сільського господарства та зазначена квартира необхідна власнику для заохочення фахівців для роботи на підприємстві шляхом надання їм житла. Відповідачка безпідставно користується зазначеним житлом без ордеру , без договору ,а тому просить виселити її без надання іншого житлового приміщення. В судовому засіданні відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували, мотивуючи тим, що виселення не відповідає інтересам дітей, тому що квартира знаходиться в центрі села, близько до школи, відповідачка проживала на підставі договору найму, який підписувався нею в конторі підприємства, регулярно сплачувала квартплату і мала намір в подальшому викупити квартиру у підприємства. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що в 2012 році як працівник ТОВ « Нова нива» вона звернулась до адміністрації про надання їй для проживання з дітьми спірної квартири,в якій до цього проживала її знайома, яка переїхала в інше місце, погодившись передати їй цю квартиру. Отримала згоду від адміністрації, був оформлений договір найму жилого приміщення і вирішувалось питання про подальший викуп квартири у підприємства. На виконання договору вона щомісяця сплачувала квартирну плату. З дозволу адміністрації підприємства вона була зареєстрована з дітьми в цій квартирі В листопаді 2014 року вона звільнилась з роботи за власним бажанням та їй було запропоновано звільнити займане житло, з чим [PERSON] не погодилась. В листопаді 2014 року вона дійсно отримала під підпис вимогу про звільнення до 1.05.2015 року. Але ж до теперішнього часу проживає в квартирі з дітьми. Копії договору про найм квартири у неї немає. Просила в позові відмовити. Представник Служби у справах дітей пояснила, що згідно ст..8,18 Закону України « Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Діти як члени сім»ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Власником спірної квартири є позивач, договору про оренду житлового приміщення між сторонами не укладений, мати дітей [PERSON] була своєчасно попереджена про виселення, а тому Служба у справах дітей не вбачає порушення прав дітей при виселенні із спірної квартири. Вислухавши осіб, що приймали участь в розгляді справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. 191 ЖК України житлові спори вирішуються судом відповідно до закону. Згідно з ст.4 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд, який складається із державного житлового фонду, громадського, фонд житлово-будівельних кооперативів та приватного житлового фонду. Частиною 2 зазначеної статті вбачається, що до житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об'єднанням, підприємствам і організаціям та до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. Відповідно до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно з ст. 810 ЦК України до договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення ЦК України Кодексу, якщо інше не встановлено законом . Відповідно до ч.1 цієї статті за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. На підставі положень ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі, а договір оренди житла з викупом підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню та обовязковій державній реєстрації у порядку визначеному законом. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування інакше як з підстав і в порядку , передбачених зконом Відповідно до статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Судом встановлено із Статуту ТОВ « Нова Нива», що позивач є юридичною особою яка самостійно розпоряджається своїм майном, яке відображається на його балансі. Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно виданого 06.07.2008 року та витягом з реєстрації права власності на нерухоме майно від 06.07.2008 року ,ТОВ «Нова Нива» на праві колективної власності належить квартира №3 по вул. Дзержинського в с. Новокраснівка Володарського району Донецької області ( а.с.18-19) і зазначена квартира перебуває на обліку у позивача як основний засіб згідно інвентаризаційного опису №2 від 22.12.2014 року. Із наказів про прийняття та звільнення з роботи ( а.с.20-22) вбачається, що [PERSON] в період з 31.07.2013 року по 17.11.2014 року працювала у позивача. Із повідомлення ТОВ «Нова Нива» від 24.11.2014 року випливає, що відповідачка під підпис ознайомлена з вимогою про виселення до 01.05.2015 року (.с.24). Із квитанцій прибуткового касового ордеру за листопад 2012, січень 2013р.,грудень 2013 року,березень 2015 року вбачається, що [PERSON] сплачувала квартплату за користування житлом. Законом України «Про охорону дитинства» гарантується, що кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Цим же Законом (ч. 2 ст. 18) передбачено, що діти члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно зі ст. 405 Цивільного кодексу України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Згідно висновку служби у справах дітей Володарської районної державної адміністрації в Донецькій області № 187 від 14.09.2015 року, враховуючи, що власником квартири є ТОВ «Нова Нива» і це житло є відомчим, служба у справах дітей вважає за можливе виселення [PERSON] разом з дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], 21.10.2003 року зі спірної квартири. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що [PERSON]П із своїми малолітніми дітьми [PERSON],[INFO], [PERSON] [INFO] проживає в спірній квартирі, яка належить на праві колективної власності позивачу без достатніх правових підстав, тому що у [PERSON] відсутній ордер на вселення в квартиру, а також нею не представлено докази на підтвердження наявності договору найму спірного житлового приміщення, який повинен бути оформлений в письмовій формі, як мінімум в двох примірниках, один із яких повинен бути у неї на підтвердження укладення договору. Відсутні докази на підтвердження доводів позивачки про те що договір найму оформлювався з правом подальшого викупу цього житла, тому що такий договір повинен був бути посвідчений нотаріально та зареєстрований відповідно до вимог закону. Відповідачка завчасно була повідомлена про виселення, їй було надано достатній строк, більше 5 місяців, для виселення. Суд вважає, що реєстрація за місцем проживання не тягне за собою виникнення у зареєстрованої особи прав на житло, у якому вона зареєстрована, а лише посвідчує факт проживання особи в певному місці і то за умови згоди власника цього житла. Квитанції про сплату квартплати за користування житлом не є доказом укладення договору найму жилого приміщення. Таким чином, враховуючи що [PERSON], а разом з нею і її малолітні діти , не набули законного права наймача спірного жилого приміщення, вони підлягають виселенню із спірної квартири без надання іншого жилого приміщення. Але ж, вимога позивача про примусове зняття відповідачки із дітьми з реєстрації місця проживання не підлягає задоволенню, тому що відповідно до ст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання . Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі які складають 243.60 грн і сплачені позивачем при зверненні до суду, покласти на відповідача, стягнувши їх на користь позивача.

Outcome: partial