Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 12.05.2015 року померла [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно, частину з якого остання заповіла йому. До складу цього спадкового майна ввійшла земельна ділянка загальною площею 4,125 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку за спадкодавцем було посвідчено державним актом серії СМ №059564. При оформлені спадщини в нотаріальній конторі було встановлено, що у вказаному документі зроблено не застережені виправлення в написанні року його видачі та кадастрових номерах земельних ділянок, однак отримати дублікат зазначеного правовстановлюючого документу він в теперішній час не спроможний. Нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з вказаними невідповідностями, а тому просив визнати за ним право власності на цю земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, справу просив розглянути без його участі, про що надав до суду письмову заяву. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зокрема судом встановлено, що 12 травня 2015 року померла [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на її майно, що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої (а.с.5). 03 серпня 2010 року секретарем Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області був посвідчений від її імені заповіт, зареєстрований в реєстрі за №253, відповідно до якого вона заповіла земельну ділянку на території Слобідської сільської ради, право власності на яку посвідчено державним актом серії СМ №059564 позивачу [PERSON] (а.с.6,7). Позивач спадщину прийняв відповідно до вимог ст.1269 ЦК України, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що вбачається з матеріалів спадкової справи №13/2015, яка була заведена приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу. Однак 18.01.2016 року нотаріус виніс постанову, якою відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки державний акт серії СМ №059564, який посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку, яку останній заповів позивачу, містить незастережні виправлення у році видачі державного акта та кадастрових номерів земельної ділянки (а.с.18). Разом з тим, як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, звіту з експертної оцінки земельної ділянки, державний акт серії СМ №059564 був виданий спадкодавцю 03 лютого 2005 року на підставі розпорядження голови Буринської районної державної адміністрації від 23.07.2003 року №209 і вірні кадастрові номери земельної ділянки значаться: 5920986000:01:005:0090 - земельна ділянка площею 3,6224 га та 5920986000:01:006:0351 0,5023 га (а.с.10-16,19-26). В силу ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак наявність вищевказаних виправлень в кадастрових номерах земельних ділянок та року видачі державного акту унеможливили отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно, оскільки в силу п.4.15 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. При цьому відповідно до ст. 47 Закону «Про нотаріат» нотаріус не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства. З повідомлення відділу Держгеокадастру у Буринському районі (а.с.17) вбачається, що усунути зазначені недоліки в позасудовому порядку позивач також не спроможний. Разом з тим, дослідженими судом доказами беззаперечно встановлено, що зазначена земельна ділянка належала [PERSON], а помилки у правовстановлюючому документі, що підтверджують право власності останньої на неї, мають технічний характер, однак не можуть бути виправлені у звязку зі смертю спадкодавця. Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, а ч.1 ст.131 цього Кодексу передбачено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2016 року) передбачено, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим законом та іншим нормативно-правовим актам. Не розглядаються документи з підчищеннями, або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Згідно ст.27 цього Закону, державна реєстрація права власності проводиться, в тому числі, на підставі свідоцтва про право на спадщину, державного акту на право приватної власності на землю, державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року та рішення суду, що набрали законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому, в силу ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Право на землю гарантується Конституцією (ч.2 ст. ст.373 ЦК). Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Таким чином, з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог та необхідності захисту його права.

Outcome: approved