Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 09 квітня 1982 року є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Крім позивача у даному будинку зареєстровані: дружина позивача - [PERSON] , син з дружиною - [PERSON] та [PERSON] , онуки - [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2013 року народження. Також в будинку зареєстрований син [PERSON] та його дружина - [PERSON] . У вересні 2013 року відповідачі з власної ініціативи виселились з будинку та постійно проживають за іншою адресою: [ADDRESS] , але з реєстрації місця проживання у встановленому чином законодавством порядку не знялись. Позивач зазначає, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідачі забрали з будинку всі свої особисті речі, до будинку не з`являються, за комунальні послуги не сплачують, участі в утриманні будинку не приймають, прав на проживання у будинку не заявляють, але на прохання відповідача з реєстрації не знімаються. Перешкод в користуванні будинком ні позивач, ні інші члені сім`ї відповідачем не чинили. Позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки у судове засідання не повідомила, не скористалась правом надання відзиву на позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору від 09.04.1982 року позивачу на праві власності належить будинок [ADDRESS] . Даний договір посвідчено державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1013. Відповідно довідки про склад сім`ї № 59 по [ADDRESS] зареєстровані: дружина позивача - [PERSON] , син з дружиною - [PERSON] та [PERSON] , онуки - [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2013 року народження. Також в будинку зареєстрований та не проживають з 01ю.09.2013 року син позивача [PERSON] та його дружина - [PERSON] . Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла,які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,яке вони мають право займати,визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив , що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою. Факт не проживання за зазначеною вище адресою відповідачів підтверджується довідкою Голови квартального комітету № 29 від 22.04.2019 про склад сім`ї № 59 або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб; Актами не проживання відповідачів з 2013 року з домоволодінні [ADDRESS] від 05.02.2016 року та 22.04.2019 року, засвідченого головою квартального комітету № 29. Факт не проживання підтвердив у судовому засіданні і відповідач [PERSON] Оскільки відповідачі не проживають у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, то суд вважає за можливе визнати відповідачів, такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . Згідно зіст.141ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1536,80 грн.

Outcome: approved