Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визнати недійсним заповіт подружжя, складений 26.05.2007 р. ним та його дружиною, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та скасувати накладену нотаріусом заборону відчуження майна згідно заповіту подружжя від 26.05.2007 р. вказуючи, що починаючі з 1985 р. його дружина [PERSON] постійно та тяжко хворіла. Вона перенесла онкологічну операцію, а також після 40 років вона мала стійке хронічне захворювання - хворобу Паркінсона. Специфічні ознаки цієї хвороби - тремор спокою, зміна мовлення та інше і все це значно вплинуло на психологічний стан його дружини. В травні 2007 р. [PERSON] звернулась до нього з проханням скласти разом з нею заповіт на ім'я їх сина [PERSON] Він погодився на пропозицію дружини і 26.05.2007 р. вони склали у нотаріуса заповіт подружжя. Чому був складений саме такий заповіт (сумісний), а не від кожного з них окремий, він зараз пояснити не можу. Він з дружиною взагалі вважали, що між ними немає ніякої різниці і лише зараз він зрозумів всі наслідки заповіту подружжя. Даний заповіт був укладений ним внаслідок помилки, оскільки під час його оформлення він вважав, що після смерті одного із подружжя частка майна залишається тому з подружжя, який його пережив, а друга половина померлої за виключенням його обов'язкової частки перейде у власність [PERSON] Тобто він помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, бо заповідаючи квартиру, садовий будинок та землю відповідачу, він не мав намірів позбавляти себе права розпорядитися належною йому часткою в спільній сумісній власності, а також права змінити заповіт в разі потреби чи вирішення питання розпорядитися належною йому часткою у цьому майні. За таких обставин вважає можливим визнати укладений ним та його померлою дружиною спільний заповіт подружжя щодо розпорядження належним їм на праві спільної сумісної власності майном недійсним. Від позивача надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, на задоволенні позову наполягає в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, з позовом згоден. Від третьої особи приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, проти позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. З 30.03.1963 р. позивач перебував у шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER], виданим Кировською селищною радою Нижньогірського району Кримської області, актовий запис № 16 /а.с. 7/. [INFO] дружина позивача [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 706 /а.с. 8/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.05.1994 р. /а.с. 9-11/; на садовий будинок [NUMBER] в обслуговуючому кооперативі «Світанок-2», сільська рада Семенівська Мелітопольського району Запорізької області, який належав їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.07.2010 р. /а.с. 12-18/; на земельну ділянку розміром 0,0540 га, розташовану на території с. Семенівка, Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП-С-ІО-24650 від 15.02.1995 р. /а.с. 19/. Згідно з п.1 ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадщину за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є позивач, як чоловік померлої та їх син [PERSON]. Відповідно до п.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно п.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно п.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно разом із спадкодавцем, має подати до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у строк, встановлений ст.1270 ЦК України. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] в порядку, встановленому п.3 ст.1268 ЦК України, а [PERSON] нотаріальною заявою від 02.09.2013 р. (р.№ 428) відмовився від спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] на користь [PERSON] /а.с. 22/. При зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадщини з'ясувалось, що позивач не має на це право оскільки 26.05.2007 р. він та його дружина [PERSON] склали заповіт подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], яким заповідали все належне їм майно [PERSON] /а.с. 20/. Згідно ст.1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності (п.1). У разі складання спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті (п.2). За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню (п.3). У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя (п.4). Таким чином, зі змісту ст.1243 ЦК України вбачається, що після смерті одного з подружжя відносини спадкування не виникають. На все майно, яке зазначено в заповіті подружжя, у разі смерті одного з подружжя, нотаріус накладає заборону відчуження. Тому вдова (вдовець) не стають власниками частки у праві спільної сумісної власності померлого з подружжя. Вони не мають права розпоряджатися не лише часткою померлого з подружжя, але після його смерті й своєю часткою у такому майні. У зв'язку зі смертю дружини позивач відмовитись від спільного заповіту немає можливості, оскільки заповіт подружжя може бути скасований одним з подружжя лише за життя обох з подружжя. Відповідно до ст.229 ч.1 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Згідно п.2, 4 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Таким чином, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання недійсним заповіту подружжя, оскільки заповіт був складений внаслідок помилки.

Outcome: approved