Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином. В обгрунтування позову покликається на те, що згідно вироку Галицького районного суду м.Львова від 23.08.2013 року (обвинуваченого) відповідача, визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, із встановленням іспитового строку терміном 2 роки. Згідно вироку, відповідач спричинив позивачу матеріальну шкоду в розмірі 20000,00 грн. та 17740,00 грн., тобто на загальну суму 37740,00 грн. В ході розгляду кримінального провадження, позивач з позовною заявою не звертався. Однак, на даний час, позивачу не відшкодовані завдані збитки відповідачем, тому просить стягнути з останнього матеріальну шкоду в розмірі 37740,00 грн. та 5000,00 грн. моральної шкоди, оскільки вважає, що діями відповідача завдано йому моральних страждань та втрати ділової репутації серед знайомих. Тому, просить задоволити позовні вимоги в повному об'ємі. Позивач в судове засідання не з'явився, при цьому подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м.Львова від 23.08.2013 року [PERSON] засуджено за ч.1 ст.190, ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України останнього звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку терміном на 2 роки /а.с.4-6/. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач згідно розписок отримав та забов'язувався повернути позивачу кошти в сумі 2000 доларів США та 500 доларів США /а.с.31,32/. В силу ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст.1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відтак, позов в частині стягнення матеріальної шкоди завданої злочином позивачу підлягає задоволенню в повному обсязі . Відповідно до ч.1, 3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує тяжкість і суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, характер та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнав потерпілий, зокрема, його психологічний стрес, хвилювання та переживання. Таким чином, суд у процесі розгляду справи та дослідження наявних у справі письмових доказів та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням доводів, якими позивач обґрунтував позовні вимоги із встановленим грошовим еквівалентом, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача щодо моральних збитків та вважає, що достатньою, справедливою та співмірною для відшкодування моральних збитків позивачу буде сума в розмірі 2500,00 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Керуючий ст.ст. 10, 11, 16, 60, 61, 79, 197, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224 ЦПК України, ст.ст.23, 1166, 1177 ЦК України, суд,-

Outcome: partial