Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 27.06.2017 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] був укладений договір позики №216675 в електронній формі, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 400 грн. на строк 19 днів, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за її користування. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання та перерахував суму позики на картковий рахунок відповідача, однак відповідач у вказані строки не повернув кошти, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 06.07.2020 року становить 16759 грн., з яких 400 грн. - основний борг, 8428 грн. - заборгованість по відсоткам, 7931 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, де зазначив про підтримання позову в повному обсязі, не заперечує ухваленню заочного рішення суду. Відповідач, будучи належним чином відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у визначений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позов не надав. В зв`язку з неявкою сторін, згодою представника позивача на заочний розгляд справи, постановлено провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів, про що винесено відповідну ухвалу. Із-за неявки в судове засідання всіх осіб, що беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір в межах позовних вимог, суд знаходить позов підлягаючим до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VІІІ від 03.09.2015 року, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, що передбачено п.2 ст. 11 Закону № 675-VІІІ. Судом встановлено, що [PERSON] згідно п.п. 4.1, 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики (далі Правила) оформив на сайті ТОВ «Веллфін» заявку для отримання позики у розмірі 400 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просить перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайту товариства. На підставі заповненої відповідачем заявки, 27 червня 2017 між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] укладено Договір позики №214537, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 400,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику через дев`ятнадцять днів та сплатити проценти, що передбачено п.п. 1.1, 1.3 даного договору. Відповідно до п.п. 6.10, 6.11 Правил Товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в Заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше одного робочого дня з дати підписання Договору позики сторонами. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики. Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 16 липня 2017 року в сумі 566,80 грн., з яких 166,80 грн. сума процентів за користування позикою. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦК України. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Як вбачається з даних довідки щодо заборгованості за договором №214537 від 27.06.2017 року, станом на 06.07.2020 року загальна сума заборгованості позичальника [PERSON] становить 16759,60 грн., з яких заборгованість за основною сумою позики складає 400 грн., заборгованість по відсоткам - 8428 грн., за простроченими відсотками - 7931,60 грн., загальна кількість днів простроченої позики становить 1086 грн. Разом з тим, суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» підлягає стягненню лише основна сума за договором позики у розмірі 400 грн. та заборгованість за процентами в межах строку дії договору, тобто за 19 днів у сумі 166,80 грн. з наступних підстав. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, та яка повинна бути застосована в даній справі щодо спростування нарахованих позивачем процентів (як за загальними, так і за простроченими). За наведених обставин, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» підлягає стягненню основна сума за договором позики у розмірі 400 грн. та заборгованість за процентами в межах строку дії договору, тобто за 19 днів у сумі 166,80 грн. З вимогами про стягнення грошових коштів на підставі ст. 625 ЦК України позивач не звертався. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем ТОВ «ВЕЛЛФІН» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період з 17 липня 2017 року по 06 липня 2020 року є безпідставною та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить 71 грн. 05 коп. (566,80 становить 3,38% від 16759,60. 3,38% від 2102 = 71,05).

Outcome: partial