Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, обґрунтовуючи заявлені в ній вимоги тим, що після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження дізнався про вчинення 12.06.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. виконавчого напису про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») заборгованості по Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф060548П від 01.06.2006 в сумі 59 937, 03 доларів США. Вважає, що виконавчий напис нотаріус вчинив без відповідних правових підстав, оскільки поза його увагою залишилось наступне: спірність суми стягнення (оскільки наявне судове рішення на час вчинення виконавчого напису; вчинення виконавчого напису поза визначеним законом трирічним строком. Виходячи з наведеного позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 12.06.2017, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., про стягнення з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф060548П від 01.06.2006 в сумі 59 937, 03 доларів США. Ухвалами суду від 01.03.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Також зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 10773, вчиненого 12.06.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. (а.с. 34-35, 37-39). Ухвалою суду від 27.03.2019 по справі витребувано докази (а.с. 51-52). Ухвалою суду від 17.04.2019 по справі постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 77-78). Представник позивача адвокат Охлопков О. І. в судовому засіданні підтримав позовну заяву з підстав у ній викладених. Представник відповідача адвокат Шевцов О. С., участь якого була визначена в режимі відеоконференцзв`язку, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, що урахуванням положень статті 223 Цивільного процесуального\~кодексу України (далі\~ ЦПК\~України),\~не є\~перешкодою для\~розгляду справи. У поданому представником відповідача відзиві на позовну заяву (а.с. 65-66) висловлено незгоду із позовною заявою, посилаючись на правомірність вчиненого нотаріусом виконавчого напису, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. та приватний виконавець Манікін Д. С. в судове засідання, будучи повідомленими про дату та час судового засідання, не з`явилися. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12\~ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 01.06.2006 між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф060548П, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі цілі у вигляді надання його окремими частинами (траншів) у розмірі та в порядку, визначеному договором (а.с. 88). 12.06.2017 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис відповідно до якого з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість по Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф060548П від 01.06.2006 в сумі 59 937, 03 доларів США. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.08.2014 по 26.04.2017 (а.с. 86). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України\~«Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~22\~лютого 2012\~року №\~296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі Перелік документів). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За змістом статті 89\~Закону України\~«Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. За умовами пункту 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (Пункт 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Таким чином, за змістом вказаних норм заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року з урахуванням приписів статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 01.08.2014 по 26.04.2017. Однак, серед документів, які були надані для вчинення вищезазначеного виконавчого напису, копії яких витребувані судом, наявний розрахунок вимог банку з відповідними складовими до 10.07.2013 (а.с. 89). До того ж, судом встановлено, що банк скористався правом стягнення заборгованості по кредиту, звернувшись до Скадовського районного суду Херсонської області із відповідним позовом. Так, рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 18.03.2016 відмовлено у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 108-110). У вказаній справі банк ставив вимогу про стягнення з [PERSON] \~заборгованості станом\~на 17.12.2014,\~тоді як\~в оскаржуваному виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 01.08.2014 по 26.04.2017, тобто, в тому числі за період, за який банку судом було відмолено у стягненні. З урахуванням наведеного, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та встановлені судом обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги банку не є безспірними й у нотаріуса за вищевказаних умов були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а тому позовна заява підлягає задоволенню у заявлений позивачем спосіб. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 3, 4 статті 137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом частин 5 та 6 вказаної статті, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви та заяви про забезпечення позову сплачено 704,80 грн. та 384,20 грн. відповідно судового збору (а.с. 32, 24), сума якого підлягає стягненню на його користь з відповідача. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., розмір яких підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 22.02.2019, документами про повноваження представника та попереднім розрахунком судових витрат (а.с. 19-22, 33).

Outcome: approved