Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.12.2002 року у відповідності з умовами договору дарування [PERSON] , подарувала йому житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] . При цьому вона в свою чергу взяла на себе зобов`язання провести оформлення будинку та розміщених з ним господарських будівель в установленому порядку та провести їх державну реєстрацію. На земельну ділянку, на якій розміщений вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями Лебединською міською радою Сумської області було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 08.01.2003 року. Згідно даного Державного акту на право власності на земельну ділянку [ADDRESS] земельної ділянки становить 0,1163га, а її кадастровий номер [NUMBER] . Згідно технічного паспорта, на земельній ділянці по [ADDRESS] розташовано: житловий будинок черепашник, обкладений цеглою 2003 року побудови під літ. «А» загальною площею 155,4м2, житловою 87,6м2, який складається з: веранди площею 8,0м2, коридору площею 6,0м2, житлової площею 27,3м2, коридору площею 12,3м2, житлової площею 9,8м2, ванної площею 6,9м2, кухні площею 9,2м2, коридору площею 11,4м2, всього по першому поверху 90,9м2, лоджії площею 3,8м2, коридору площею 10,2м2, житлової площею 11,5м2, житлової площею 12,6м2, житлової площею 26,4м2, всього по другому поверху 64,5м2; літня кухня цегляна під літ. «Б»; веранда дощата під літ. «б»; сарай цегляний під літ. «В»; гараж цегляний під літ. «Г»; сарай цегляний під літ. «Д»; убиральня цегляна під літ. «Е»; огорожа металева під літ. «№1-2». Згідно договору дарування від 05.12.2002 року відповідачка, як дарувальник взяла на себе зобов`язання оформити договір дарування майна, що являється предметом даного договору через Лебединську нотаріальну контору у строк до 31.12.2002 року, але такого обов`язку так і не виконала. Тому він просив визнати за ним право власності на дане майно. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивач вказав, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачка та представник третьої особи проти задоволення позову не заперечили. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. З договору дарування вбачається що 05.12.2002 року у відповідності з умовами даного договору дарування [PERSON] , подарувала [PERSON] , житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] . При цьому вона в свою чергу взяла на себе зобов`язання провести оформлення будинку та розміщених з ним господарських будівель в установленому порядку та провести їх державну реєстрацію. Таким чином між сторонами було укладено договір дарування даного майна. Позивач посилається на те, що при укладенні договору дарування сторони домовилися нотаріально посвідчити договір у строк до 31.12.2002 року з моменту підписання. Але [PERSON] , не виконала свого зобов`язання щодо нотаріального оформлення. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивачка зі свого боку виконала взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняла його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON] , права власності на спірне майно.

Outcome: approved