Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину , що він є засновником ТОВ Фірма «Інвеста» де йому належить 50% статутного фонду. Між ПАТ «Діамантбанк» та ТОВ Фірма «Інвеста» 08 квітня 2013 року укладено договорі іпотеки , відповідно до якого ТОВ Фірма «Інвеста» передала в іпотеку ПАТ «Діамантбанк» нерухоме майно , а саме нежитлові будівлі за адресою м. Херсон вул. Нафтовиків ,15-а та майстерню з випуску спортивно-туристичного знаряддя з офісними приміщеннями і магазин з будівлями за адресою м. Херсон вул. Робоча , 82-а. Оскільки вказаний договір укладено на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ Фірма «Інвеста» за № 38 від 04 лютого 2013 року який за рішенням суду було визнано не дійсним , з підстав порушення вимог ст.ст. 59,60 закону України « Про господарські товариства» та фальсифікації підпису [PERSON] Вьорла у вказаному протоколі , просив суд визнати вказаний договір іпотеки не дійсним з підстав визначених ст. ст.92,203 ч.2 ст. 207, 317,321 ЦК України. Позивач до судового засідання не зявився про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином , у відповідності до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявився про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача , за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов заявлений позивачем та просила суд задовольнити його посилаючись в його обґрунтування на підстави викладені в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Діамантбанк» за довіреністю [PERSON], до судового засідання не зявилась про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності , де також просила суд відмовити в задоволені заявлено позову з підстав викладених в письмових запереченнях поданих суду в порядку ст. 128 ЦПК України. Представник співвідповідача ТОВ Фірма «Інвеста» , за довіреністю [PERSON], до судового засідання не зявився про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином , про причини неявки суд не повідомив . Раніше допитаний в судовому засіданні в якості представника третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ Фірма «Інвеста» позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю посилаючись в обґрунтування своїх заперечень на доводи викладені в запереченнях поданих суду в порядку ст.128 ЦПК України. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Фірма «Флайт Дизайн ГмбХ», за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю з підстав викладених в письмових запереченнях. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] ТОВ «Авіа-про» до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України. Вислухавши представників сторін , дослідивши матеріали справи , суд встановив , що: позивач та Фірма «Флайт Дизайн ГмбХ» засновником якої є [PERSON], відповідно до статуту зареєстрованого у встановленому законом порядку 15 травня 2009 року та витягу з ЄДР , є засновниками ТОВ Фірма «Інвеста», де кожному з них належить по 50% статутного фонду ( ст.9 Статуту). Також Фірма «Флайт Дизайн ГмбХ» є засновником зі 100% часткою у статутному капіталі [PERSON] ТОВ «Авіа-про» , відповідно до статуту, зареєстрованого у встановленому законом порядку 08 липня 2013 року. Відповідно до ст.18 Статуту ТОВ Фірма «Інвеста», майно товариства є спільною частковою власністю учасників товариства , які за ст.12 Статуту несуть відповідальність тільки в межах своєї частки в статутному фонді. Згідно до п.20 ст.29 Статуту до виключеної компетенції зборів учасників належить затвердження договорів ( угод), укладених на суму або з ризиком , що перевищує визначену зборами учасників. Поточне керівництво діяльності товариства здійснює , відповідно до ст.33 Статуту директор, який вирішує всі питання діяльності товариства , за винятком тих , що входять до компетенції зборів учасників товариства. 08 квітня 2013 року між ПАТ «Діамантбанк» та [PERSON] ТОВ «Авіа-про» укладено договір кредитної лінії №383 з максимальним лімітом кредитних операції до 500000 евро до 07 квітня 2016 року зі сплатою за користування кредитом у розмірі 13% річних та визначеним графіком траншів на період дії даного договору. В забезпечення виконання зобовязань вказаним за договором кредитної лінії , 08 квітня 2013 року між ПАТ «Діамантбанк» та ТОВ Фірма «Інвеста», від імені якої діяв директор [PERSON], укладено договір іпотеки №383/1 де предметом іпотеки зазначені нежитлові будівлі за адресою м. Херсон вул. Нафтовиків ,15-а , право власності на яке зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за ТОВ Фірма «Інвеста», 10 лютого 2009 року та майстерню з випуску спортивно-туристичного знаряддя з офісними приміщеннями і магазином з будівлями за адресою м. Херсон вул. Робоча , 82-а, право власності на яке зареєстровано за ТОВ Фірма «Інвеста», в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 листопада 2012 року. Рішенням Господарського суду Херсонської області від 02 жовтня 2014 року яке набрало законної сили на підставі постанови Одеського апеляційного господарського суду від 18 листопада 2014 року в справі (№923/1400/13) за позовом [PERSON] Вьорла до ТОВ Фірма «Інвеста» про визнання загальних зборів такими що не відбулись і визнання протоколів загальних зборів не дійсними, було встановлено що, позивач не приймав участі у проведення загальних зборів ТОВ Фірма «Інвеста» 04 лютого 2013 року , на якому відповідно до протоколу загальних зборів № 38 від 04 лютого 2013 року вирішувалось питання про погодження виступити майновим поручителем [PERSON] ТОВ «Авіа-про» перед ПАТ «Діамантбанк» на виконання зобовязань по договору кредитної лінії та наданням в іпотеку нерухомого майна що належить товариству за вартістю узгодженою з ПАТ «Діамантбанк» , з наданням повноважень директору [PERSON] , вчинити від імені товариства всі дії необхідні для укладення договору іпотеки. Крім того, як було встановлено судом вказаний протокол загальних зборів товариства [PERSON] Вьорлом не підписувався ,на підставі чого його було визнано не дійсним. Положеннями м ч.1 ст. 167 ГК України визначено що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Частиною 1 ст.92 ЦК України визначено , що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Однак , рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 1 грудня 2004 р. у справі № 1-10/2004 щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що акціонер може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Крім того , інтерес учасника (засновника) юридичної особи корпоративного типу реалізується як безпосередньо через здійснення учасником (засновником) належних йому прав шляхом предявлення прямого позову, так і опосередковано в інтересах самого товариства, учасником якого він є, шляхом предявлення непрямого позову, якщо саме товариство з певних причин не подає такі позови . Тому учасник може звернутись до суду з позовом до товариства і третьої особи про визнання недійсним правочину, який вчинений від імені товариства. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Абзац 2 ч.2 ст.207 ЦК України визначає що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. А зігідно до ч.2 ст. 203 ЦК України особа , яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Підставою недійсності правочину, на підставі ч.1 ст. 215 ЦК Укпраїни є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~ЦК України . Як встановлено судом, у представника ТОВ Фірма «Інвеста», директора [PERSON], повноваження на вчинення оспрюванного правочину були надані саме за рішенням загальних зборів ТОВ Фірма «Інвеста» від 04 лютого 2013 року, яке було зафіксовано у протоколі загальних зборів № 38 від 04 лютого 2013 року. Судовим рішенням у господарській справі, яке набрало законної сили , встановлено , що вказаний протокол є не дійсним. Що дає суду підстави вважати що , на час укладення оспорюваного правочину ТОВ Фірма «Інвеста» не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності ,в розумінні ст. 92 ЦК України. У звязку з чим , та на підставі ч.1 ст. 215 ЦК України суд вважає необхідним визнати договір іпотеки №383/1 укладений 08 квітня 2013 року між ПАТ «Діамантбанк» та ТОВ Фірма «Інвеста» не дійсним. Доводи представників відповідачів та третьої особи про те що позивач не має права звертати до суду з вказаним позовом оскільки не має право його представляти, відповідно до вимог ст. 92 ЦК України , а також те що право позивача не порушене вказаним правочином , судом визнаються не переконливими і такими що суперечать вище наведеним нормам , а також положенням ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої : Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім того, як зазначалось в рішенні Європейського Суду «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» , а саме п. 60 Суд зазначив про те що «Хоча дозвіл на експропріацію і не зачіпав, з правового погляду, право власника користуватися своїм майном і розпоряджатися ним, на практиці такий дозвіл все-таки значно обмежував можливості власника здійснювати це право. Крім того, такий дозвіл вихолощував саму суть права власності, оскільки ще до моменту здійснення експропріації вже визнавалося, що такий захід буде законним і муніципалітет Стокгольма уповноважений здійснити його в будь-який момент, коли вважає це за доцільне. Тобто у зв'язку з цим право заявників на власність виявлялося відкличним і таким, що за певних умов могло бути скасоване. З іншого боку, заборони на будівництво, безперечно, обмежували право заявників на користування своїм майном. Отже, відбулося втручання в майнове право заявників, і, як слушно відзначила Комісія, наслідки такого втручання були, безперечно, ще вагомішими через поєднання наслідків, якими дозволи на експропріацію та заборони позначилися на будівництві протягом тривалого строку своєї чинності.» А п. 74 визначено що « дозволи, які ставили заявників у складну ситуацію, що загострювалася ще більше у зв'язку із заборонами на будівництво, становили порушення статті 1 Протоколу № 1 стосовно обох заявників.» Отже , з урахуванням зазначених положень слідує що ,при укладенні оспорю ванного правочину було порушено майнове право позивача повязане з очікуванням щодо певного стану речей у майбутньому . А саме, те що він , як учасник товариства та власник 50% статутного капіталу до складу якого входять також основні засоби, частина яких є предметом іпотеки, за оспорюваним правочином, може, за умови не виконання боржником, за кредитним договором , втратити це право. Оскільки згідно до положень ст. 11 закону України « Про іпотеку» , майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, а за ч.1 ст. 12 цього ж Закону , у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором,іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того , перебування вказаного майно в іпотеці обмежує його право на його використання в інтересах товариства без обмежень визначених законом закону України « Про іпотеку». На підставі ст. 88 ЦПК України , суд вважає необхідним стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судові витрати в сумі 243.6 грн.

Outcome: approved