Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, вимоги якої уточнювались в процесі судового розгляду, про зменшення розміру боргу та пені на суму 160 050 грн., посилаючись на те, що вони з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. Між сторонами укладено договір про сплату аліментів на утримання дитини в розмірі 669 грн. Крім вказаного, позивач зобов'язався сплачувати 50 % за навчання дитини в навчальному закладі та за відвідування гуртків. З незалежних від позивача обставин він не міг своєчасно сплачувати відповідачу аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість та пеня. Відповідач звернулась до виконавчої служби з виконавчим написом нотаріуса щодо стягнення з позивача заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 25 946 грн. та пені в розмірі 149 351 грн. Вважає, що вказана суму заборгованості та пені розрахована невірно та насправді складає 21 452, 72 грн., з яких: 16 448 грн. заборгованість за аліментами та 5 004, 72 грн. - пеня. У зв'язку з вказаним, просить суд зменшити стягнення з нього боргу та пені. В судовому засіданні позивач та його представник уточнені вимоги позову підтримали в повному обсязі. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що позивач не виконує в повному обсязі свої зобов'язання за договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Надані позивачем чеки та інші докази не є належними доказами, оскільки не містять інформації щодо того, кому придбавались речі, чорнові записи не місять інформації, яка стосується предмету спору, договір підряду та акт виконаних робіт суперечать один одному. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі мають сина [PERSON], [INFO]. 22.07.2009 р. між сторонами укладено договір про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину, у відповідності до умов якого позивач зобов'язався сплачувати аліменти на утримання сина, а саме: виплати у вигляді твердої грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін становить поточний прожитковий мінімум для основних і демографічних груп населення, що на 2009 рік становить 669 грн.; п'ятидесятивідсоткова оплата грошовий коштів за навчання дитини у дошкільному, шкільному та вищому або у іншому навчальному закладі та за відвідування гуртків, курсів тощо за письмовим погодженням батьків (належним виконанням цього зобов'язання встановлено забезпечення позивачем повної та своєчасної оплати коштів за навчання дитини третьою особою, зокрема, юридичною особою, - власником або курівником якої він є). (п. 4.3 Договору) У відповідності до п. 4.4 виплата аліментів здійснюється Платником щомісячно, не пізніше 15 числа поточного місяця за минулий місяць. Згідно з п. 4.8 Договору окрім сплати суми аліментів передбачених п. 4.3 цього договору, для забезпечення літнього відпочинку дитини, платник не пізніше 01 числа червня місяця кожного року додатково сплачує грошові кошти в розмірі одно місячної аліментної виплати. Відповідно до п. 4.9 Договору при необхідності стаціонарного лікування, обстеження Дитини, або нестаціонарного лікування Дитини, вартість якого перевищує за чеками з аптеки 20 дол. США за курсом НБУ на момент здійснення закупівлі ліків Платник виплачує Одержувачу грошові кошти для здійснення цього лікування або обстеження у державному, або, за попереднім погодженням з Платником, у недержавному лікувальному закладі. Вказані кошти виплачуються Платником аліментів в розмірі 50 відсотків від коштів, вказаних в документах про сплату цього лікування або обстеження, виданих організацією, яка буде проводить це лікування або обстеження, або чеках х аптеки протягом 10 днів з моменту надання йому Одержувачем копій вказаних вище документів або чеків. П. 3.14 Договору передбачає, що в разі прострочення виплати Платник сплачує пеню в розмірі 1(одного) відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У відповідності до п. 5.5 Договору у разі невиконання Платником свого зобов'язання по сплаті аліментів за цим договором, одержувач аліментів вправі звернутись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, а останній є підставою для примусового виконання умов договору. Встановлено, що 07.02.2017 р. відповідач звернулась до 21-ої Київської державної нотаріальної контори з проханням переслати позивачу заяву, у відповідності до якої, вона повідомляє його про наявність заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 25 946 грн. та пені в сумі 149 351, 30 грн. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось стороною позивача, вказана заява відповідача залишена позивачем без задоволення. 07.03.2017 р. державним нотаріусом 21-ї Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.І. вчинено виконавчий напис №413 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором між батьками про проживання, виховання та сплату аліментів на дитину, посвідченого 22.07.2009 р. державним нотаріусом 21-ї Київської державної нотаріальної контори по реєстру №4161 в розмірі 25 946 грн. та пені згідно з п. 4.14 зазначеного вище договору в сумі 149 351, 3 грн. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, позивач посилається на квитанції про купівлю сорочок та брюк, проте суд не приймає вказані квитанції як належні докази виконання позивачем своїх зобов'язань за договором, оскільки вони не містять інформації, що вказані речі були придбані для сина [PERSON], та що вони були придбані на виконання умов укладеного між сторонами договору. Крім вказаного, стороною позивача надано суду договір підряду та Акт виконаних робіт, які містять розбіжності, зокрема в номері договору, його сторонах, у зв'язку з чим суд критично оцінює вказані докази. Зокрема, підтверджень здійснення оплати за вказаним договором саме позивачем суду не надано. Аркуші справи №46 та 48, надані позивачем, є незрозумілим та некоректними, та не містить інформації з предмету доказування, а саме виконання позивачем своїх зобов'язань за договором. Надані позивачем товарний чек на придбання 20.08.2014 р. спортивного костюму, футболки для хлопчиків та штанів дитячих, та повідомлення про оплату дитячої музичної школи як на підтвердження виконання позивачем своїх зобов'язань за договором та невідповідності суми заборгованості та пені, суд оцінює критично, оскільки окрім встановлених зобов'язань по договору, позивач як батько дитини має право придбавати сину речі та забезпечувати духовний, фізичний та розумовий розвиток дитини. Крім того, договором передбачені чіткі зобов'язання позивача щодо утримання сина. Наданий позивачем розрахунок (а.с. 13-14), суд вважає необґрунтованим, та таким, що не відповідає обставинам справи та діючому законодавству України, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, при цьому позивач в своєму розрахунку кількість днів прострочення по кожному платежу рахує кількість днів у відповідному місяці, що не відповідає нормі вказаної статті. Зокрема, ст. 196, 197 СК України передбачені підстави для зменшення розміру неустойки (матеріальний та сімейний стан платника аліментів), та для часткового або повного звільнення платника аліментів від сплати заборгованості (якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, яка має істотне значення). При цьому, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу наявності підстав, визначених в зазначених вище нормах. З матеріалів справи вбачається, що вказаний виконавчий напис стороною позивача не оскаржувався, та не визнавався таким, що не підлягає до виконання, зокрема, вказаних позовних вимог позивачем не заявляється. У ч. 1 ст. 4 ЦПК України зазначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Тобто, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який полягає, в тому числі, в тому, що суд не має права виходити за межі вимоги сторін (ч. 1 ст. 11 ЦПК України) . Цивільне судочинство не допускає вихід за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав людини. Суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав та законних інтересів, а викладені останнім обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, та не є підставами для зменшення розміру заборгованості по аліментам та пені. Зокрема, сума на яку позивач просить зменшити заборгованість та пеню не підтверджена належними доказами та необґрунтована. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed