Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], зареєстрований 07.10.1997 року виконавчим комітетом Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, актовий запис №21. Позовні вимоги обґрунтував тим, що від шлюбу мають двох дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Відповідач влаштовує постійні скандали, в тому числі в присутності сторонніх людей в громадських місцях, що ображає його честь і гідність, пред'являє йому необґрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним, тому що відповідач постійно ганьбить, ображає і принижує його. Від постійних суперечок і скандалів погіршилося його самопочуття, він перебуває в стані постійного стресу. У нього порушився сон і погіршилася працездатність. На даний час шлюбні відносини між ними фактично припинені. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів подальше сумісне життя і збереження сім'ї позивач вважає неможливим. В результаті поведінки відповідача він прийшов до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю та їхніх спільних дітей. Спору про розподіл майна, що є їхньою спільною сумісною власністю у нього немає. Примирення між ними неможливе. Спільне майно поділили добровільно. Між ним та відповідачем на момент пред'явлення позову досягнуто згоду з приводу матеріального утримання та виховання їхніх спільних дітей. Позивач [PERSON] в наданій до суду 12.03.2018 року заяві зазначив, що підтримує в повному обсязі заявлені позовні вимоги та дану справу просив розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] в наданій до суду 12.03.2018 року заяві просила відкласти розгляд справи на два місяці. Зазначила, що обставини складні, але погоджується з рішенням судді. Розірвати шлюб серйозних підстав не вбачає, та хоче зберегти сім'ю так як у них двоє дітей, одна з яких повнолітня. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07.10.1997 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, актовий запис №21, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу мають двох дітей (а.с.7,8): [PERSON], [INFO] ( копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]) та [PERSON], [INFO] ( копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]) Суд під час оцінки доводів позовної заяви застосував такі норми права. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів.Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечитиме інтересам одного з них. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Суд не приймає заперечення відповідача про відкладення розгляду справи з метою примирення та заперечення відповідача щодо розірвання шлюбу, так як сторони в період наданого судом строку на примирення не примирилися. Подальше спільне проживання та збереження сім'ї порушує інтереси позивача, так як він після наданого строку на примирення підтримує позов повністю. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований та шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання про перерозподіл судових витрат не порушувалось.

Outcome: approved