Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 21.11.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір № Р21.185.71578. Згідно із кредитним договором відповідач отримав кредит в розмірі 12\~600 грн., зі сплатою 9,9 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Станом на 31.12.2015 р. відповідач не повернув Банку отриманий кредит в встановлений договором термін та не платив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 5\~962,51 грн. 31.12.2015 р. між ТОВ «ФК «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 31/12-1. Згідно умов договору факторингу Клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору, позивачу) з 31.12.2015 р., а позивач, відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Право вимоги позивач набув з моменту підписання акту прийому-передачі прав вимог. На виконання вимог ст. 1082 ЦК України відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТзОВ «ФК «Рантьє» за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу його реєстрації. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги 30.09.2015 р. становила: основний борг 5\~962,51 грн., прострочений борг 4\~574,70 грн., прострочені проценти 1\~385,94 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 5\~962,51 грн. та судовий збір 1\~378,00 грн. Представник позивача надіслав заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач направила до суду заяву в якій просила розгляд справи провести у її відсутності, вимоги позову визнала. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 21.11.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір № Р21.185.71578. Згідно із кредитним договором відповідач отримав кредит в розмірі 12\~600 грн., зі сплатою 9,9 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Станом на 31.12.2015 р. відповідач не повернув Банку отриманий кредит в встановлений договором термін та не платив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 5\~962,51 грн. 31.12.2015 р. між ТОВ «ФК «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 31/12-1. Згідно умов договору факторингу Клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору, позивачу) з 31.12.2015 р., а позивач, відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Право вимоги позивач набув з моменту підписання акту прийому-передачі прав вимог. На виконання вимог ст. 1082 ЦК України відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТзОВ «ФК «Рантьє» за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу його реєстрації. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги 30.09.2015 р. становила: основний борг 5\~962,51 грн., прострочений борг 4\~574,70 грн., прострочені проценти 1\~385,94 грн. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем по справі [PERSON] були порушені вимоги кредитного договору, що спричинило виникнення заборгованості перед позивачем, а тому вимоги позивача по даному позову підлягають до задоволення. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 525, 526, 549, 625, 1054 ЦК України, та

Outcome: approved