Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив (а.с. 3-6): 1) стягнути солідарно з [PERSON] «Гарантія» та [PERSON] на його користь майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 16\~800 гривень 00 копійок, вартість звіту про оцінку майна у розмірі 600 гривень 00 копійок, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2\~000 гривень 00 копійок; 2) стягнути солідарно з [PERSON] «Гарантія» та з [PERSON] на його користь моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 10\~000 гривень 00 копійок. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначав, що 27 квітня 2014 року о 14 годині 30 хвилин водій автомобіля ГАЗ 3302, державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] (далі за текстом, відповідач) на перехресті вулиці Харківської та провулку Польового в смт. Печеніги, Харківської області, під час виконання повороту ліворуч не впевнившись в безпеці маневру допустив зіткнення з автомобілем позивача - ЗАЗ Ланос, державний номерний знак [NUMBER], в результаті чого автомобілю позивача було завдано технічні пошкодження, розмір матеріальної шкоди визначено експертом у розмірі 16\~800 гривень 00 копійок, вартість висновку експертного товарознавчого дослідження складає 600 гривень 00 копійок. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду, яку вбачав у душевних стражданнях, хвилюванні з приводу пошкодження майна та необхідності його відновлення. Позивач посилався на те, що у звязку з вищезазначеними подіями він позбавлений можливості повною мірою використовувати автомобіль для здійснення господарської діяльності, внаслідок чого зменшився його дохід, а віт так і якість життя його родини дружини та двох малолітніх дітей. Зазначав, що у звязку із браком коштів почав накопичувати борги за комунальні послуги, обмежив раціон харчування, що негативно позначилось на його здоровї, змушений відмовляти дітям у придбанні нового одягу, взуття та іграшок. Через вищезазначені обставини позивач зазнає значних душевних страждань, які призводять до погіршення стосунків у родині. В обґрунтування своїх доводів посилався також на те, що через протиправну поведінку відповідача його малолітні діти [INFO] та [INFO], які на час зіткнення знаходились в автомобілі, мають психологічну травму, бояться підходити до автомобіля та сідати у нього, у звязку із чим, кожна поїздка до школи або танцювального гуртка стає для них важким іспитом. Стверджував, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON], мав договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з [PERSON] «Гарантія», до якого позивач звернувся з відповідною заявою у встановлений законом строк, проте, ані страхового відшкодування, ані відмови у його виплаті він не отримав. Позивач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 119). За відомостями наданими Печенізьким РС ГУДМС України в Харківській області та АДП у ГУДМС, УДМС України у Харківській області в листі № 83 від 11 березня 2015 року, [PERSON] на території Печенізького району, Харківської області зареєстрованим не значиться (а.с. 64, 66). Разом з тим, як убачається з постанови Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року у справі № 633/188/14-п, місце проживання [PERSON] зазначене за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, провулок Польовий, будинок 67, така ж адреса зазначена в полісі № А1/0868505 від 4 квітня 2014 року (а.с. 118) та в протоколі про адміністративне правопорушення, в цій справі відповідач зявився за судовим викликом та надав суду пояснення по суті викладених в протоколі обставин, визнавши свою вину (а.с. 7). Як убачається зі зворотних поштових повідомлень судові повістки, ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви та доданих до неї матеріалів не були отримані відповідачем за місцем його проживання та були повернуті суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 71-72, 78-79, 88-89, 98-99, 102-103, 115-16). За відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців згідно з витягом, сформованим станом на 31 липня 2015 року, місцезнаходження відповідача [PERSON] «ГАРАНТІЯ» зазначене за адресою: місто Київ, вулиця Костянтинівська, будинок 56, офіс 13 (а.с. 109), юридична особа в процесі банкрутства, санації, припинення не перебуває (а.с. 110). Разом з тим, за місцем знаходження [PERSON] «Гарантія» кореспонденцію не отримує, що підтверджують зворотні поштові повідомлення (а.с. 73, 80, 90-91, 96-97, 113-114). Відповідачі в судове засідання не зявились, про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та відповідно до частини 5 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності осіб, які беруть участь в справі, відповідно до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 27 квітня 2014 року о 14 годині 30 хвилин, на перехресті вулиці Харківської та провулку Польового в смт. Печеніги, Харківської області, відбулось зіткнення автомобіля ГАЗ 3302, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля ЗАЗ Ланос, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача. За результатами розгляду адміністративного матеріалу за фактом вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди постановою Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року у справі № 633/188/14-п, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 7). Стосовно [PERSON] провадження у справі № 633/189/14-п про адміністративне правопорушення за \~статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення було закрито постановою Печенізького районного суду Харківської області від 13 жовтня 2014 року у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 8 - зворотній бік). Відповідно до частини 3 та 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, ця постанова є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене, суд вважає доведеною вину [PERSON] в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, отже відповідно до вимог статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України у [PERSON] виник обовязок відшкодувати позивачу завдану шкоду, адже дії [PERSON] були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, була застрахована за відповідним договором, укладеним між ним та Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія», що підтверджується копією полісу № А1/0868505 від 4 квітня 2014 року (а.с. 118). Отже, дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 27 квітня 2014 року за участю позивача та [PERSON], є страховим випадком в розумінні статті 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від\~1 липня 2004\~року №\~1961-IV. На виконання вимог пункту 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено порядок та строки звернення особи, причетної до дорожньо-транспортної пригоди, до страховика, 30 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до [PERSON] «Гарантія» з відповідним повідомленням, надавши всі необхідні документи\~\~та\~\~відомості (а.с. 11). Відповідно\~\~до\~\~пункту 22.1\~\~статті 22, пунктів 36.1 та 36.2 статті 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи або приймає вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, при цьому строк виплати страхового відшкодування не може перевищувати 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Проте, у передбачений пунктом 36.2 статті 36 вищевказаного Закону строк [PERSON] «Гарантія» виплату страхового відшкодування не здійснило, вмотивоване рішення про відмову у здійсненні відшкодуванні позивачу не направило. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 12 січня 2015 року було визначено розмір матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля марки ЗАЗ, моделі LANOS TF69Y0, державний номерний знак [NUMBER], позивачу по справі, у розмірі 16\~800 гривень 00 копійок (а.с. 15-45). Розмір збитків перебуває в межах ліміту, визначеного пунктом 4 полісу № А1/0868505 від 4 квітня 2014 року (а.с. 118). Виходячи з розяснень, наведених Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у пункті 4 постанови № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», позивач надав належні та допустимі докази, що підтверджують факт завдання йому шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що [PERSON] є завдавачем шкоди, а [PERSON] «Гарантія» є особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати цю шкоду, що є підставою для стягнення на його користь відшкодування майнової шкоди у зазначеному ним розмірі. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині солідарного відшкодування відповідачами майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок страхового випадку, адже чинним законодавством України не передбачено солідарної відповідальності страховика та страхувальника у спірних правовідносинах. Обовязок [PERSON] «Гарантія» відшкодувати позивачу майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у межах сум, зазначених у страховому полісі, встановлено пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при цьому згідно з пунктом 12.1 статті 12 цього ж Закону страхове відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, завжди зменшується на суму франшизи, яка встановлена у пункті 5 полісу № А1/0868505 від 4 квітня 2014 року в розмірі 1000 гривень 00 копійок (а.с. 118). Відповідно до\~статті 1194 Цивільного кодексу України, [PERSON] зобовязаний сплатити тільки непокриту страховим відшкодуванням суму заподіяної ним матеріальної шкоди. Таким чином, з [PERSON] «Гарантія» підлягає стягненню шкода, заподіяна з вини [PERSON] майну позивача внаслідок страхового випадку, за вирахуванням франшизи, тобто 16800 гривень 00 копійок 1000 гривень 00 копійок = 15\~800 гривень 00 копійок, тоді як з [PERSON] підлягає стягненню 1000 гривень 00 копійок. Суд також стягує з [PERSON] «Гарантія» 600 гривень 00 копійок, що є підтвердженими витратами (а.с. 12, 13), які поніс позивач у звязку з залученням експерта для визначення розміру завданої йому шкоди, оскільки цей обовязок страховика прямо передбачений пунктом 34.3 статті 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на те, що в порушення пунктів 33.3 статті 33 та 34.2 статті 34 цього ж Закону страховик протягом десяти днів з моменту отримання повідомлення про страховий випадок не направив свого уповноваженого представника для огляду пошкодженого майна. Позовні вимоги щодо солідарного відшкодування відповідачами моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд задовольняє частково, при цьому виходить з наступного. Оскільки дорожньо-транспортною пригодою завдано шкоди лише майну позивача, то [PERSON] «Гарантія», як страховик, не набуло обовязку щодо відшкодування цій особі моральної шкоди, з огляду на положення статті 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що страховиком відшкодовується моральна шкода виключно потерпілому, який зазнав ушкодження здоровя. Згідно\~зі статтею 1167 Цивільного кодексу України\~моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, тобто моральна шкода, завдана позивачу, має бути відшкодована одноособово [PERSON]. Суд вважає обґрунтованою належними та допустимими доказами моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27 квітня 2014 року з вини [PERSON], яка полягає у душевних стражданнях позивача, яких він зазнав у звязку з протиправною поведінкою [PERSON] щодо нього та членів його сімї, а також у звязку з пошкодженням його майна. Моральна шкода обґрунтована позивачем необхідністю зміни життєвого та побутового укладу його родини, незручностями, які були викликані пошкодженням автомобіля, у звязку з чим, тривалий час він був позбавлений можливості користуватись ним, стресом, який пережили малолітні діти позивача, що на момент дорожньо-транспортної пригоди перебували в середині транспортного засобу, а також значними витратами, які позивач поніс для відновлення автомобіля, з огляду на ухилення відповідачів від відшкодування йому майнової шкоди. Враховуючи розяснення, які містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, суд визначає розмір моральної шкоди, завданої позивачу, з урахуванням характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та інших обставин, що мають суттєве значення. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника транспортного засобу, була застрахована у [PERSON] «Гарантія». Тривалість втрат позивача немайнового характеру суттєво збільшилась внаслідок винних дій саме страховика, яким було порушено строки виконання його зобовязання щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої застрахованою особою. Разом з тим, невиконання [PERSON] «Гарантія» своїх зобовязань не є підставою для збільшення обсягу зобовязання щодо відшкодування моральної шкоди [PERSON], тоді як у позові не порушується питання щодо відшкодування моральної шкоди страховиком саме з підстави невиконання ним договірного обовязку. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: partial