Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва, в якій зазначає, що він перебуває на обліку у Тернівському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та отримує страхові виплати. Понад 20 років він працював у шкідливих умовах праці на підприємствах вугільної промисловості, зокрема з 27.04.2000 р. до 18.05.2004 р. - на шахті «Самарська» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем під землею. 25.01.2004 р. з ним трапився нещасний випадок на виробництві та 13.05.2004 р. йому первинно встановлено 50% втрати працездатності по трудовому каліцтву з повторним переоглядом. Крім того, позивач вказує, що відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДНА-02 № 01740 від 08.06.2006 р., виданої Павлоградською МСЕК, йому було безстроково встановлена третя група інвалідності та 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом. Також, відповідно до вищезазначених довідок, МСЕК дійшов висновку, що умови та характер праці повинен бути без підземних робіт. Після встановлення втрати працездатності, 18.05.2004 р. його було переведено на інший вид праці, непов`язаний з роботою під землею. Окрім цього, позивач зазначає, що зв`язку з втратою професійної працездатності, він зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був змушений перевестися на інший вид роботи, пройти курс лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманої на виробництві виробничої травми обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Він змушений тривалі роки проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим, не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. Також, позивач вказує, що оскільки страховий випадок стався з ним саме 13.05.2004 р., вважає, що до його спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакції, чинній на час заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 60000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Виходячи з вимог ст. 274 ЦПК України, а також категорії та складності справи, ухвалою судді від 05.07.2021 р. прийнято та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, яка отримана представником відповідача 16.07.2021 р. (а.с. 23-24, 27). 30.07.2021 р. представник відповідача - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, у строк встановлений судом, надіслав до суду відзив на позовну заяву з додатками, надіславши його засобами поштового зв`язку позивачу (а.с. 31-42), який позивач отримав 04.08.2021 р. (а.с. 48-49). У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 60000 грн. в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] перебуває на обліку в Тернівському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з 25.10.2004 р. та отримує страхові виплати в зв`язку з нещасним випадком, який стався 25.01.2004 р. на шахті «Самарська» філії ГХК «Павлоградвугілля» (правонаступник ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля»), що підтверджується актом форми Н-1 від 28.01.2004 р. № 12. Крім того, представник відповідача зазначає, що згідно з випискою із акту огляду МСЕК від 08.06.2006 р. серія ДНА-02 № 010740, позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково. Вказаною випискою встановлено додаткові види допомоги у вигляді медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування, праця без підземних робіт. Позивачу було нараховано та виплачено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 10108,00 грн. в 2004 році. За наданням послуг з санаторно-курортного лікування [PERSON] не звертався. Лікування позивача за рахунок коштів Фонду викладені в довідці про додаткові види допомоги та складає всього п`ять випадків за весь період перебування на обліку з 25.10.2004 р. по теперішній час. Також, представник відповідача вказує, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, позивач не може беззаперечно стверджувати, що для підтримання звичайного способу життя йому доводилось докладати зусиль, оскільки він не тільки не користувався своїм правом на відновлення здоров`я після перенесеної травми, він ще й порушував норми діючого законодавства, щодо як найшвидшого повернення до трудової діяльності. Крім того, позивач після настання страхового випадку - травми на виробництві, працював на інших посадах не пов`язаних з підземними роботами весь час до звільнення 07.06.2018 р. в зв`язку з виходом на пенсію. При цьому, довідкою МСЕК від 08.06.2004 р. № 010740 визначено лише ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, факт спричинення моральної шкоди [PERSON] не встановлений. Окрім цього, представник відповідача зазначає, що спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105, повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Фонд соціального страхування за Законом № 1105, на момент дії норм ст. 1, ст. 21 пп. е п. 1, ст. 28, ст. 35 вказаного закону, мав виплачувати моральну шкоду потерпілим на виробництві за певних умов: на підставі заяви потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди; за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому за поданням відповідного висновку медичних органів; моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва. Отже, факт настання моральної шкоди потерпілому, встановлював не суд, а відповідні медичні органи, звернення до суду здійснювалось не як спосіб захисту цивільних прав та інтересів, а для визначення суми. Також, представник управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області вказує, що оскільки позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності він може виконувати роботу за своєю професією, а зниження заробітної плати відділення Фонду компенсує їй виплачуючи щомісячну страхову виплату. Таким чином, позивач не надав жодного доказу, що підтверджують втрату життєвого часу, зниження життєвої активності, глибини, характеру та тривалості душевних страждань, переживань, істотних недоотриманих благ внаслідок отриманої травми, зміни звичного способу життя тощо, а обмежився лише підтвердженням травми, актом розслідування нещасного випадку за формою Н-1, що підтверджує обставини нещасного випадку і встановлення у зв`язку з цим стійкої втрати професійної працездатності (довідка МСЕК) і для відшкодування частини втраченого заробітку. Представник відповідача вважає недостатніми посилання на вказані вище документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди, оскільки вимоги позивача обґрунтовуються тільки симптомами отриманого каліцтва внаслідок отриманої травми, фактом встановлення у зв`язку з цим стійкої втрати працездатності. Позивач втратив працездатність у професії на 50%, але не втратив здатність вести звичний спосіб життя, у зв`язку з чим, наявність протипоказань у роботі жодним чином не можуть позбавити позивача можливості реалізації своїх звичок та бажань та приділяти увагу своїй родині. Окрім цього, представник відповідача зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. № 717-V, що набрав чинності з 20.03.2007 р., до Закону № 1105 від 23.09.1999 р. внесено зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду. Крім того, з 01.01.2015 р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України від 28.12.2014 р. № 77-VІІІ. Відповідно до п. 8 ст. 36 Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. У зв`язку з чим, законодавством України остаточно припинено обов`язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду потерпілим за будь-якими випадками незалежно від часу настання страхового випадку без зазначення будь-яких додаткових умов або обмежень. Також представник відповідача вказує, що саме суд під час розгляду справи визначає розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому,

Outcome: partial