Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що [PERSON] мешкає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач є власником зазначеної квартири, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 24.01.2007 року. Із позивачем також зареєстровані та проживають її син - [PERSON] , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї від 21.02.2019 року. [PERSON] зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є онукою позивачки, оскільки [PERSON] є її сином, що підтверджується Свідоцтвом про народження, зареєстрованим у Ленінському РАЦС м. Одеси, актовий запис №68. [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Відповідач вийшла заміж за [PERSON] та взяла його прізвище, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції. Відповідач у зазначеній квартирі не проживає та не з`являється з 2015 року. Факт не проживання відповідача підтверджується актом про непроживання від 28.02.2019 року. В даний час, як зазначила позивач, у неї виникли важкі життєві проблеми, їй необхідно вирішити питання по подальшому користуванню квартирою, упорядкувати документи по оплаті комунальних послуг і вирішувати інші питання як власника квартири, однак цього зробити вона в повній мірі не може. [PERSON] вважає, що порушені її права власника квартири, котрою вона по вині відповідача не може володіти і розпоряджатися в повній мірі. Враховуючи зазначене, позивачка просила суд ухвалити рішення, котрим усунути їй перешкоди у користуванні належній їй квартирі шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим помешканням у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2019 року, було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 15,16). Позивачка в судове засідання не прибула та надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на задоволенні позову. (а.с. 19). Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи в суді повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив та відзив на позов чи будь-яких інших клопотань чи заяв не надав. (а.с. 37,38). Окрім того відповідача про розгляд справи було повідомлено на офіційному веб-сайті суду. (а.с. 39). Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] мешкає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач є власником зазначеної квартири, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 24.01.2007 року. Із позивачем також зареєстровані та проживають її син - [PERSON] , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї від 21.02.2019 року. (а.с. 7). [PERSON] зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 34). Відповідач є онукою позивачки, оскільки [PERSON] є її сином, що підтверджується Свідоцтвом про народження, зареєстрованим у Ленінському РАЦС м. Одеси, актовий запис №68. (а.с. 10). [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . (а.с. 9). Відповідач вийшла заміж за [PERSON] та взяла його прізвище, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції.(а.с. 8). Відповідач у зазначеній квартирі не проживає та не з`являється з 2015 року. Факт не проживання відповідача підтверджується актом про непроживання від 28.02.2019 року. (а.с. 33). Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [NUMBER] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим помешканням у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved