Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом, та в його обґрунтування вказав, що він знаходився у трудових відносинах з підприємством відповідачем з 22.06.2005 р. по 19.11.2013 р., звільнився за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільнені позивачу не сплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 20021,12 гривні. Крім того, у зв'язку із невиплатою належної позивачу заробітної плати при звільненні, позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку, але в звязку з тим що відповідачем не надана довідка про середній заробіток позивач не має можливості надати розрахунок. На даний час заборгованість залишається не погашеною, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду, та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 20021,12 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду уточнену заяву в якій позовні вимоги уточнив та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 20021,12 гривень, просив розглянути справу за його відсутності, надав свою згоду на рішення при заочному розгляді. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки, заперечень проти позову суду не надав. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем згідно наказу № 539 к від 22.06.2005 р. працюючи підземним гірничим майстром без права ведення вибухових робіт з повним робочим днем під землею дільниці ПР, що підтверджується копією трудової книжки позивача, з відповідними записами в неї. Звільнився позивач 19.11.2013 р. згідно наказу № 1093 к від 19.11.2013 р. за власним бажанням за на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до довідки, наданої відповідачем від 22.11.2013 р. № 548, сума заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем складає 20021,12 гривень. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved