Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача суму позики у розмірі 5000,00 доларів США та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами укладено договір позики грошових коштів, що підтверджено розпискою, у відповідності до якої позивач позичив відповідачу 15000,00 доларів США. Відповідач у визначений строк грошові кошти повернув частково у розмірі 10000,00 доларів США, а іншої частини не повернув на вимоги позивача та у встановлений строк. У відповідності до ст. ст. 526, 1046, 1047, 1050 ЦК України, просить стягнути кошти. У відповідності до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. 01 лютого 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. 15 березня 2021 року позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Не заперечив проти заочного розгляду справи. У судове засідання сторони не з`явились, хоча повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, про причини неявки не повідомили, відповідач не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 04 жовтня 2016 року [PERSON] «… отримала в борг від [PERSON] 15000,00 доларів США. Зобов`язалась їх повернути до 15 лютого 2018 року». Окрім цього, 27 березня 2018 року відповідач повернув позивачу частину позичених коштів у розмірі 10000,00 доларів США, а інші суму зобов`язався повернути до 02 квітня 2018 року. Дані обставини встановлені із розписки, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні 15 березня 2021 та копія якої долучена до матеріалів справи. У зв`язку зі невиконання відповідачем зобов`язання за договором позики, між сторонами виникли спірні договірні правовідносини, які регулюються нормами ст. ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 192 цього Кодексу іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановленим законом. Згідно з чинним законодавством, у разі отримання позики іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки розписки містить істотні ознаки, які характерні для договору позики, із їх змісту вбачається укладення договорів позики та вчинення сторонами угоди дій, характерних для такого договору, наявна зобов`язальна умова договору позики для відповідача щодо повернення отриманих коштів, а відтак, суд прийшов до висновку, що у позивача наявні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку повернення грошових коштів за договорами позики, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за договорами позики від 04 жовтня 2016 року в валюті визначеній договором у розмірі 5000,00 доларів США. Суд застосовує спеціальні норми права, які регулюють спірні правовідносин, що містяться у ст. ст. 192, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України та на які вірно покликався позивач у позовній заяві. Будь-яких інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи , та докази на їх підтвердження суд під час розгляду справи не встановив. Отже, суд прийшов до висновку про те, шо позов є обґрунтований та таким, що підлягає до задоволення. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1410,18 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1410,18 грн.

Outcome: approved