Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з заявою, якою просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 4250,00 гривень та 15000,00 грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 06 серпня 2017 року близько 18 години [PERSON] , перебуваючи поблизу господарських приміщень на [ADDRESS], на ґрунті неприязних відносин розпочав з ним суперечку, під час якої [PERSON] наніс йому два удари молотком в тім`яну ділянку голови. Внаслідок даних ударів [PERSON] спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани потиличної ділянки голови та струсу головного мозку. Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 09.11.2017 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України та призначено покарання. Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, йому було завдано матеріальної шкоди на зазначену суму, оскільки поніс витрати на лікування, оплату пального для поїздки в обласну лікарню, також внаслідок завдання йому тілесних ушкоджень позивач зазнав моральних переживань, фізичного болю, посттравматичного синдрому та неможливості виконувати тяжку фізичну роботу, яку раніше виконував. також у нього порушився нормальний, звичний спосіб життя, у зв`язку з чим просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, зазначивши, що розмір матеріальної шкоди визначений позивачем завищений, а щодо моральної шкоди, то вважає її розмір нічим не підтвердженим. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Зі змісту вироку суду від 09 листопада 2017 року вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] цивільний позов не заявлявся. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1177 даного Кодексу, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. 09.11.2017 року вироком Малинського районного суду Житомирської області [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого частиною 2 статті 125 КК України та призначено йому покарання у виді 3 місяців арешту. Звільнено [PERSON] від відбування покарання у виді арешту на підставі пункту «е» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року. За правилами ч.6 ст.82 ЦПК вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивачу були завдані матеріальні збитки, що складаються з витрат, пов`язаних з лікуванням, що підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом, а саме витрати на придбання ліків, що підтверджується відповідними чеками на суму 755, 55 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача відшкодування витрат на поїздки в м . Житомир, таксі, вартість компютерних знімків, то вони до задоволення не підлягають, оскільки жодних доказів на підтвердження факту понесення цих витрат та їх розміру він суду не надав. При вирішенні вимог в частині відшкодування спричиненої моральної шкоди в розмірі 15000 грн. суд враховує наступне. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За правилом п.3 ч.2 та ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому суд враховує, що позивачу були спричинені внаслідок вчинення злочину душевні страждання, оскільки було завдано тілесні ушкодження, що вплинуло на звичний спосіб життя, шкода йому відповідачем не відшкодовувалась. З урахуванням наведеного та враховуючи вимоги закону щодо принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з [PERSON] на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень.

Outcome: partial