Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем був укладений усний договір в грудні 2013року про надання послуг, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надавати позивачу фіксоване місце для паркування транспортних засобів, здійснювати цілодобову охорону за адресою: м. Київ, вул. Григоренка, 36-38. За вказані послуги позивач повинен був сплачувати відповідачу грошову винагороду, яка складала 350 грн. за один календарний місяць. 13 березня 2014 року ввечері черговий раз [PERSON] розмістив на платній стоянці ТОВ «Лос-Лтд» човен та причіп під охорону. 16 березня 2014 року майно з автостоянки зникло в невідомому напрямку,тобто як зазначив позивач було викрадене. 20 березня 2014 року [PERSON] виявив факт крадіжки. Цього ж дня була написана заява до Дарницького РУ ГУМВС м. Києва щодо внесення факту злочину до ЄРДР 20.03.2014р. про що свідчить витяг з кримінального провадження №12014100020001955. Позивач неодноразово направляв претензію на суму 100 000,00 гривень відповідачу що підтверджують фіскальні чеки в яких просив відшкодувати вартість вкраденого майна та надати письмову відповідь. Однак на момент подачі позову до суду відповідь позивачу не надано, збиток не відшкодовано. Тому позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача кошти вартості викраденого майна в розмірі 100 000,00 гривень. Також, позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати в розмірі 1 777,58 грн. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Суд заслухавши сторін ,вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, в грудні 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений усний договір про паркування човна «Казанка- МР (Т460)» судновий білет СБ№005057 КИВ-6405-К та причіп АА1022ХР, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 12.09.2012р. Відповідно даних товарних чеків позивач за вказані послуги сплачував відповідачу грошову винагороду, яка склала 350 грн.(а.с. 33-36). Згідно даних витягу з ЄРДР, в провадженні Дарницького ГУ УМВС в м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження №12014100020001955, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. 08 вересня 2014 року позивач оформив претензію на суму 100 000,00 гривень та 09 вересня 2014 року направив її відповідачу. Направлена претензія в рекомендованому листі №0101303764039 повернулася без отримання про це свідчить довідка з поштового відділення. 16 жовтня позивач повторно оформив претензію на суму 100 000,00 гривень та 16 жовтня 2014 року направив її засновнику ТОВ «Лос-Лтд» [PERSON] Направлену претензію засновник отримав 29.10.2014 р. що підтверджує рекомендоване повідомлення №0101303767550 від 16.10.2014р. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 936 ЦК України, визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідно до п.1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним п. 2 ст. 547 ЦК України. З матеріалів справи вбачається що договір на зберігання човна «Казанка- МР (Т460)» судновий білет СБ№005057 КИВ-6405-К та причіпа АА1022ХР, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 12.09.2012р. між позивачем та відповідачем не укладався. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку, що позов не ґрунтується на чинному законодавстві, вимоги позивача не можуть бути задоволенні. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача На підставі ст.ст. 205, 208, 547, 936 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed