Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилався на те, що на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № 15/1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3672/09 від 28.09.2009 року, який видав Суворовський районний суд м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» грошової суми у розмірі 436 035,70 грн. Державним виконавцем березні 2013 року було складено акт опису та арешту майна та накладено арешт на квартиру за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї у квартирі за адресою [ADDRESS] постійно мешкали Позивач разом із своєю родиною та малолітньою донькою [PERSON] . Як зазначив позивач у своєму позові, у процесі підготовки до передачі арештованого майна на реалізацію з метою отримання інформації про громадян, які зареєстровані в зазначеному будинку, державним виконавцем не було здійснено жодних дій щодо встановлення інформації про осіб які зареєстровані та проживають у квартирі. Прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна неодноразово призначалися, але тричі не відбулися у зв`язку з відсутністю заявок покупців. Майно не було реалізовано на прилюдних торгах і після проведення повторної оцінки, і державний виконавець повідомив про це стягувана ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», запропонувавши йому залишити нереалізоване майно за собою згідно із частиною шостою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» який діяв на час виникнення спірних правовідносин. ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» письмово висловив згоду залишити за собою майно в рахунок погашення боргу [PERSON] , внаслідок чого державний виконавець прийняв відповідну постанову та склав акт від 13 лютого 2014 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. На підставі виданих державним виконавцем постанови та акта приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сакал І. М. 21.02.2014 року видав ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» свідоцтво про право власності на квартиру. В подальшому ПАТ «БАНК «ФІНАСИ ТА КРЕДИТ» за договором купівлі-продажу від 22.02.2019 року продав квартиру [PERSON] . Позивач [PERSON] вважає що Свідоцтво видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І. М. від 21.02.2014 року має бути визнано судом не дійсним, а квартира має бути витребувана від [PERSON] , оскільки згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження», діючого на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець не мав права передавати майно яке належало [PERSON] стягувачу, а повинен був винести постанову про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону. На адресу суду 01 квітня 2019 року надійшла зазначена цивільна справа. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 02 квітня 2019 року, визначено головуючого суддю - Шепітко І. Г. Ухвалою суду від 05 квітня 2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 06.11.2019 року визначено головуючим суддею Сувертак І. В., вилучено суддю Шепітка І. Г. , підстава - відсторонення від посади. Справу передано судді Сувертак І. В. 07 листопада 2019 року. 08 листопада 2019 р. (л.с. 167) провадження по справі продовжено суддею Сувертак І. В. та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29 вересня 2020 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд по суті позову [PERSON] (ІПН [NUMBER] , [ADDRESS] ) до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (код ЄДРПОУ 09807856, 04050, м. Київ, вул. Січових стрільців (Артема), 60), [PERSON] (ІПН [NUMBER] , [ADDRESS] ), третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. (м. Одеса, вул. Семена Палія, 90) про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Представник позивача-адвокат Григор`єв В. В. надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на його задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Хижняк А. В. надала клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача [PERSON] . Також просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та застосувати строк позовної давності. Представник відповідача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Свою правову позицію висловив в відзиві на позов від 13 червня 2019 року, також просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та застосувати строк позовної давності. Третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. (а.с. 43). Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так судом встановлено, що на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № 15/1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3672/09 від 28.09.2009 року, який видав Суворовський районний суд м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» грошової суми у розмірі 436 035,70 грн. Відповідно до довідки про склад сім`ї у квартирі за адресою [ADDRESS] постійно мешкали Позивач разом із своєю родиною та малолітньою донькою [PERSON] (а.с. 16). Прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна неодноразово призначалися, але тричі не відбулися у зв`язку з відсутністю заявок покупців. Майно не було реалізовано на прилюдних торгах і після проведення повторної оцінки, і державний виконавець повідомив про це стягувана ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», запропонувавши йому залишити нереалізоване майно за собою згідно із частиною шостою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» який діяв на час виникнення спірних правовідносин. ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» письмово висловив згоду залишити за собою майно в рахунок погашення боргу [PERSON] , внаслідок чого державний виконавець прийняв відповідну постанову та склав акт від 13 лютого 2014 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. На підставі виданих державним виконавцем постанови та акта приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сакал І. М. 21.02.2014 року видав ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» свідоцтво про право власності на квартиру. Тобто 21.02.2014 року AT «Банк «Фінанси та Кредит» стало власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] у порядку ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинна у зазначений час, та положень Закону України «Про іпотеку». Після набуття права власності на зазначену квартиру AT «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє в інтересах малолітньої [PERSON] , третя особа - Відділ опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном шляхом визнання втрати права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2014 року було відкрито провадження у справі № 523/4398/14-ц за зазначеною позовною заявою. (а.с. 117). Вищезазначений позов AT «Банк «Фінанси та Кредит» було обґрунтовано тим, що Банк є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджувалося, зокрема, свідоцтвом про право власності від 21.02.2014 року, виданим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. При цьому [PERSON] та інші особи, які мешкали разом з ним у зазначеній квартирі відмовлялися добровільно її звільнити. 25 червня 2014 року у зазначеній справі було ухвалено заочне рішення, яким позов AT «Банк «Фінанси та Кредит» було задоволено частково. (а.с. 118-120). Визнано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Вирішено усунути перешкоди Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське Регіональне Управління» у користуванні майном, шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. При цьому, зазначеним рішенням встановлено, що «26.03.2013 року за вих. № 944/1 і 06.03.2014 р. за вих. № 814/1 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в особі законного представника [PERSON] було направлено вимогу про виселення, даний документ [PERSON] отримав власноруч підписавши вимогу про отримання 17.03.2014 року. (а.с. 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17).» Також зазначеним рішенням було встановлено, що Відповідачі, зокрема [PERSON] , повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи. Таким чином, на момент ухвалення зазначеного судового рішення у справі № 523/4398/14-ц (тобто 25 червня 2014 року) Позивач був обізнаний про те, що AT «Банк «Фінанси та Кредит» набуло право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . Більше того, після ухвалення зазначеного рішення [PERSON] , тобто Позивачем у справі, що розглядається, була подана апеляційна скарга на зазначене заочне рішення. 12.09.2014 р. ухвалою Апеляційного суду Одеської області відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року у зазначеній цивільній справі. (а.с. 121). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.12.2014 р., постановленою у справі № 523/4398/14-ц, апеляційну скаргу [PERSON] - відхилено. (а.с. 122,123) Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року - залишено без змін. Зазначені обставини підтверджують той факт, що вже під час розгляду справи № 523/4398/14-ц [PERSON] знав про те, що Постановою Головного державного виконавця Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 13.02.2014 року [PERSON] кв. [ADDRESS] , яка була предметом іпотеки за іпотечним договором, була передана у власність AT «Банк «Фінанси та Кредит», а 21.02.2014 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. видав ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» свідоцтво про право власності на це майно, і це право власності було зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 21.02.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та витребування майна з чужого незаконного володіння слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання. Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо ж встановлено, що таке право порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у зв`язку із закінченням строку позовної давності. Якщо ж причину пропуску цього строку суд визнає поважною, порушене право повинно бути захищене. Саме загальна позовна давність застосовується до вимог, що стосуються захисту права власності та інших речових прав. Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таку заяву було подано преставниками відповідачів - Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що позивач не надав жодних доказів про звернення до суду в межах строку позовної давності, та не надав доказів про наявність поважних причин пропуску такого строку. Тому в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із спливом строків позовної давності.

Outcome: dismissed