Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом, у якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 03.09.2013 року є власником вказаної квартири, а відповідач, яка є його колишньою дружиною, хоча в ній зареєстрована, однак з 21.10.2019 року там не проживає, жодних речей не зберігає, а також не несе витрат, пов`язаних з оплатою комунальних послуг. При цьому, відповідач не бажає у добровільному порядку припинити реєстрацію місця свого проживання у даній квартирі, що порушує права позивача, оскільки він позбавлений можливості здійснити розпорядження своїм майном. Ухвалою судді Ватутінського міського суду Черкаської області від 01.02.2021 року відкрито провадження у справі, її учасників повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, за змістом якої підтримує позовні вимоги та просить розгляд справи провести за його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву за змістом якої на даний час її прізвище [PERSON] , а не [PERSON] , та вона постійно проживає у м. Шпола та не може безпосередньо з`явитися до Ватутінського міського суду Черкаської області, оскільки має на утриманні 2 малолітніх дітей, одному з яких лише 2 місяці. Одночасно вказала, що вона категорично заперечує проти припинення місця її реєстрації в квартирі позивача, який є її колишнім чоловіком, оскільки вона не має іншого житла в якому могла б прописатися разом з дітьми, а позивач відмовляється купувати інше житло для неї та їх спільного сина. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 03.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б. Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 12.11.2019 року в справі № 690/448/19 розірвано шлюб між сторонами. Відповідно до матеріалів справи реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] та [PERSON] є ідентичними, що свідчить про те, що це одна й та ж фізична особа. Місце проживання [PERSON] з 18.09.2013 року зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією адресної домової книги для прописки (реєстрації) громадян, відміткою в паспорті серії [NUMBER] , виданому 23.11.2011 року Ватутінським МВ УМВС України в Черкаській області, а також інформацією виконавчого комітету Ватутінської міської ради, отриманою у порядку ч.ч. 6, 7 ст. 187 ЦПК України. Факт не проживання у квартирі позивача понад 1 рік відповідачем не заперечувався, оскільки згідно змісту її заяви вона вже тривалий час проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини також підтверджуються актом депутата Ватутінської міської ради Кравченко М.В. від 21.01.2021 року, довідкою голови вуличного комітету від 21.10.2019 року. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Судом достеменно встановлено, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] була прописана у ній як член його сім`ї, однак вона втратила такий статус у зв`язку з розірванням їх шлюбу, а також самовільно змінила місце свого проживання з м. Ватутіне на м. Шполу, де створила нову сім`ю. Відповідач понад 1 рік не проживає у квартирі позивача, свої речі там не зберігає і не користується нею, витрати, пов`язані з оплатою комунальних послуг не несе. Обставин, які б свідчили про те, що позивач, як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу, користуватися вищевказаною квартирою, судом не встановлено. Натомість вбачається, що відповідач об`єктивно не має можливості проживати з членами своєї нової сім`ї у квартирі позивача. З огляду на встановлені обставини справи, та те, що [PERSON] не надано доказів на підтвердження наявності правових підстав на реєстрацію місця її проживання у квартирі позивача, за відсутності його згоди як власника, з урахуванням постійного її проживання у м. Шпола, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки відповідач зацікавлена виключно у збереженні адреси місця реєстрації її проживання, а не можливості реалізації інших житлових прав, пов`язаних з квартирою позивача. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. За змістом п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, крім іншого, звільняються особи з інвалідністю I та II груп. [PERSON] має інвалідність ІІ групи внаслідок загального захворювання, що підтверджується копіями довідки МСЕК № 2 серії 12 ААБ № 126777 від 06.09.2018 року та пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого 18.10.2018 року Пенсійним фондом України. У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн., від сплати якого звільнений позивач при подачі позову, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved