Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про визнання договору про надання банківських послуг № 0405151000250395185 від 13.10.2011 недійсним . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.10.2011 року Позивач [PERSON] , [INFO] , звернулась до відділення АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМУНАЛЬНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» з метою відкриття поточного банківського рахунку. Після цього працівник банку надав Позивачеві на підпис «Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» № [NUMBER] від 13.10.2011 року, а потім і саму банківську карту із нульовим балансом. Вказана Анкета-заява є відповіддю [PERSON] на пропозицію банку та становить укладений між сторонами договір приєднання, не містить істотних умов кредитного договору, в тому числі надання заявнику кредитних коштів, а отже, вважає, що підстав стверджувати, що окрім послуг на відкриття карткового рахунку, вона приєдналась ще й до кредитних послуг ПриватБанку, - не має. Також відривна частина Заяви, що є Пам`яткою, не від`єднана від основної частини документу, і не вручена [PERSON] Це свідчить про те, що її не було ознайомлено з правами та обов`язками, які виникли у неї в результаті підписання Анкети-заяви, а тому це черговий раз вказує на відсутність між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору. Станом на день нібито укладення спірного кредитного договору [PERSON] , яка народилась [INFO] , досягла лише віку 17 років, а тому відповідно до ст. 32 ЦК України мала неповну цивільну дієздатність, що обмежувала її у самостійному (без згоди законних представників) укладенні кредитних договорів. Тому вона не могла приєднатися до Умов та Правил в частині надання кредитних послуг. Проте банк був зобов`язаний переконатись в обсязі цивільної дієздатності особи на час укладення договору про надання банківських послуг. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.04.2019 року зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник АТ КБ «ПриватБанк» в судове засіданні не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином причини неявки суду не відомі. Так, 11.07.2019 року від відповідача АТ КБ «ПриватБанк» надійшли письмові пояснення у яких він зазначає, що заперечує проти задоволення виходячи з наступного. Банком відкрито рахунок з нульовим кредитним лімітом, що не суперечить чинному законодавству, адже особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років мають право самостійно укладати договори про відкриття банківських рахунків. 11.07.2013 року (вже після досягнення Клієнтом повноліття) Банком на підставі раніше укладеного договору про надання банківського обслуговування в межах діючої платіжної схеми збільшено кредитний ліміт на карт рахунку з 0 гри. до 500,00 гри. 11.07.2013 року позивач прийшла то відділення Баню, пройшла Ідентифікацію > Приватбанку. підписала іаяву на зміну персональних ланих клієнта Привагбанка». в якій зазначила що працює та отримує заробішу плачу в розмірі 3500.00 гри. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через Р08-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. На підставі викладеного просить в задоволені позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви відповідача по справі № 0405151000250395185 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 13.10.2011 року, [PERSON] отримала від відповідача платіжну картку з встановленням на неї нульового кредитного ліміту. За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до вимог ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Пунктом другим частини першої статті 30 ЦК України визначено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до частини першої статті 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивачка [PERSON] народилась [INFO] тобто станом на день укладення оспорюваного кредитного договору, їй виповнилось 17 років. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга статті 203 ЦК України). За положеннями частин першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним. Відповідно до вимог ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду. Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (ст.32 ЦК України). Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник. Неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов`язок позичальника регулярно в обов`язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Крім всього іншого, самим же відповідачем по справі не надано доказів на підтвердження згоди батьків позивача на укладення кредитного договору від 13.10.2011 року. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Так відповідно до вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Частиною другою ст. 222 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Встановивши, що позичальник [PERSON] уклала кредитний договір із АТ КБ «Приватбанк» у віці 17 років без згоди батьків та органу опіки та піклування, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і не маючи права на укладення такого договору самостійно, суд дійшов висновку, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним. Будь-яких доказів протилежного, заперечення на зустрічний позов АТ КБ «Приватбанк» не надав. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved