Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник, уточнивши позовні вимоги, просили суд поновити його (позивача) на роботі на посаді слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання Ставищенського житлово-комунального підприємства та стягнути з відповідача на його (позивача) користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.10.2015 року по 17.12.2015 року за 52 робочі дні в сумі 7046,00 грн. і витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.. В обгрунтування заявленого позову позивач та його представник пояснили суду, що перший працював у відповідача на посаді слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання, з 15.08.1996 року. 03.08.2015 року він був ознайомлений з повідомленням «Про попередження про наступне скорочення». Відповідачем було направлено клопотання № 21 від 03.07.2015 року до профспілкового комітету первинної профспілкової організації Ставищенського ЖКП щодо надання згоди на проведення змін в організації виробництва шляхом скорочення посад штатних одиниць. Відповідно до листів профспілкового комітету № 30 від 31.07.2015 року та № 32 від 09.09.2015 року йому було відмовлено у скороченні посад штатних одиниць, у зв'язку з відсутністю на той час важкого матеріального стану у вказаному підприємстві та можливим паралічем у разі такого скорочення, роботи відповідних підрозділів підприємства. Поряд з цим 03.08.2015 року відповідач направив клопотання №30 аналогічного змісту до Київської обласної профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення, на що, також, отримав відмову у скороченні посад штатних одиниць, відповідно до постанови президії даної спілки № 2 від 18.09.2015 року. Проте, незважаючи на відсутність згоди профспілкового комітету первинної профспілкової організації підприємства та обласної профспілкової організації на розірвання трудового договору з ним, 05.10.2015 року відповідач видав наказ № 164 про звільнення його з займаної посади в звязку з скороченням штату (чисельності) працівників на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Вважають таке звільнення позивача незаконним, оскільки відповідач не отримав згоди профспілкового комітету на розірвання з ним трудового договору, а тому з відповідача підлягає стягненню і середній заробіток за час випущеного прогулу, з розрахунку середньоденного розміру заробітної плати 135,59 грн. на день ухвалення судом рішення за 52 робочі дні в сумі 7046,00 грн. і витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив суду, що 15.08.1996 року наказом по підприємству за № 81 позивача було прийнято на роботу слюсарем відновлювальних робіт 4-го розряду Ставищенського ЖКП з 15.08.1996 року. Наказом №53 від 25.06.2013 року він був переведений на посаду слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання,даного підприємства. В звязку із збитковістю підприємства, його адміністрацією було видано наказ від 01 липня 2015 року № 99 «Про оптимізацію штатної чисельності працівників» та зобовязано керівників відділів, служб та виробничих дільниць надати пропозиції по оптимізації штатної чисельності ввірених підрозділів. 03.07.2015 року голові профспілкового комітету Ставищенського ЖКП, адміністрацією підприємства було направлено повідомлення № 21 про можливість звільнення (скорочення) чисельності посад з їх переліком. Проте, профком з порушенням пятнадцятиденного строку, передбаченого ч.1 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» листом №30 від 31.07.2015 року, лише констатував відсутність тяжкого фінансового стану на підприємстві, оминувши наріжне питання скорочення в ньому штатних одиниць. Рішенням створеної відповідачем відповідної комісієї (протокол її засідання №2) від 03.08.2015 року не визнано за позивачем переважного права на залишення на роботі при скороченні штатів. 03.08.2015 року відповідачем було видано накази №№ 119 та 123 «Про зміни в організації виробництва і праці» і «Про попередження про наступне скорочення» відповідно, а позивачеві тоді ж було вручено повідомлення про скорочення 05.10.2015 року, посада слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання, з подальшим розірванням з ним трудового договору. Цього ж дня відповідач звернувся до профспілкового комітету працівників Ставищенського ЖКП з клопотанням № 26 про надання згоди на проведення змін в організації виробництва і праці шляхом скорочення (посад) штатних одиниць дільниці будівельної бригади Ставищенського ЖКП, який листом №32 від 09.09.2015 року необґрунтовано відмовив в наданні згоди на скорочення посад, в тому числі і посади позивача. Поряд з цим залишились без реагування і аналогічні звернення відповідача - 03.08.2015 року, 05.08.2015 року та 04.09.2015 року до Київської обласної профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення, а представлена позивачем суду постанова її президії № 2 від 18.09.2015 року про результати розгляду клопотання адміністрації підприємства № 30 від 03.08.2015 року підприємству не була надана. Крім того, вказує на неспроможність укладеного позивачем 25.10.2015 договору на правову допомогу з фізичною особою - підприємцем [PERSON], зареєстрованим, як таким, лише 30.10.2015 року. Тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа, начальник Ставищенського житлово-комунального підприємства [PERSON] пояснив суду, що оскільки звільнення позивача процедурно проведено у відповідності до вимог чинного трудового законодавства і є законним, тому в позові слід відмовити Свідок [PERSON] (голова Київської обласної профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення) показав суду, що очолювана ним профспілкова організація згоди на проведення змін в організації виробництва і праці шляхом скорочення (посад) штатних одиниць на Ставищенського ЖКП із звільненням відповідних працівників не надавала. Судом встановлено, що позивач працював у Ставищенському житлово-комунальному підприємстві з 15.08.1996 року. Наказом №53 від 25.06.2013 року він був переведений на посаду слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання даного підприємства. В звязку із збитковістю цього підприємства, відповідачем було видано наказ від 01 липня 2015 року № 99 «Про оптимізацію штатної чисельності працівників» та зобовязано керівників відділів, служб та виробничих дільниць терміново надати пропозиції по оптимізації штатної чисельності ввірених підрозділів. 03.07.2015 року голові профспілкового комітету Ставищенського ЖКП відповідачем було направлено лист № 21 про можливість звільнення (скорочення) посад з їх переліком, в т.ч. і посади слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання. Первинна профспілкова організація Ставищенського житлово-комунального підприємства листом №30 від 31.07.2015 року, розглянувши вказане вище звернення, констатувавши відсутність тяжкого фінансового стану на підприємстві, не погодила пропоноване відповідачем скорочення посад, вбачаючи в цьому фактичну розправу його адміністрації з непокірними працівниками. Рішенням створеної відповідачем комісієї для визначення переважного права на залишення на роботі (протокол її засідання №2) від 03.08.2015 року не визнано за позивачем переважного права на залишення на роботі при скороченні штатів. 03.08.2015 року відповідачем було видано накази №№ 119 та 123 «Про зміни в організації виробництва і праці» і «Про попередження про наступне скорочення» відповідно, а позивачеві цього ж дня було вручено повідомлення про скорочення 05.10.2015 року посади слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання з подальшим розірванням з ним трудового договору. 03.08.2015 року відповідач звернувся до первинної профспілкової організації Ставищенського житлово-комунального підприємства з клопотанням № 26 про надання згоди на проведення змін в організації виробництва і праці шляхом скорочення (посад) штатних одиниць дільниці водопостачання Ставищенського житлово-комунального підприємства. Дана профспілкова організація листом №32 від 09.09.2015 року повідомила відповідача про прийняте рішення відмовити у наданні згоди на проведення змін в організації виробництва Ставищенського житлово-комунального підприємства шляхом скорочення (посад) штатних одиниць, крім іншого, і дільниці водопостачання, обґрунтовуючи свою відмову порушенням відповідної процедури, передбаченої Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та Кодексом законів про працю та умисною спрямованістю скорочення посад які обіймають працівники, що займають виборні громадські посади в профспілковому комітеті підприємства, а саме скорочення унеможливить роботу відповідних структурних підрозділів підприємства. Надана позивачем суду постанова президії Київської обласної профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення № 2 від 18.09.2015 року про результати розгляду клопотання відповідача № 30 від 03.08.2015 року щодо погодження проведення змін в організації виробництва Ставищенського житлово-комунального підприємства шляхом скорочення (посад) штатних одиниць не сприймається судом як доказ, оскільки факт її вручення відповідачеві не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду. 05.10.2015 року відповідачем видано наказ № 164 «Про звільнення з роботи в звязку із змінами в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату (чисельності) працівників» у відповідності до якого позивача звільнено з посади слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання, в звязку з скороченням штату (чисельності) працівників підприємства по п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з розірванням трудового договору (останнім днем роботи вважати 5 жовтня 2015 року). Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, третьої особи, показання свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського, і міськрайонного суду в трьохмісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права. А у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ст.225 КЗпП України працівник може звернутися до комісії по трудових спорах у тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. А у спорах про виплату належної йому заробітної плати - без обмеження будь-яким строком. У відповідності до ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на роботі органом, який розглядає трудовий спір. ч.3 ст. 235 КЗпП України передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За ч.5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Ст. 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Аналогічний порядок міститься і у ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», якою передбачено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Із добутого в судовому засіданні вбачається, що відповідач звернувся до профспілкового органу лише для отримання згоди щодо проведення змін в організації виробництва і праці шляхом скорочення (посад) штатних одиниць дільниці будівельної бригади Ставищенського житлово-комунального підприємства. Розірвання ж трудового договору з позивачем, всупереч вимогам закону, відповідачем взагалі не було погоджене. Тому суд, вважаючи таке порушення суттєвим, таким, що посягає на основоположні права працівника, приходить до висновку про задоволення позову в частині поновлення позивача на роботі. В зв'язку з цим підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте в розмірі меншому, ніж ним заявлено - за вирахуванням допомоги нарахованої позивачу в центрі зайнятості розмірі 1645,88 грн. - за період з 06.10.2015 року по 17.12.2015 року за 52 робочі дні, виходячи з його середньоденного заробітку, згідно довідки № 79 від 12.10.2015 року, виданої Ставищенським ЖКП, всього в розмірі 5400 грн. 12 коп. Не може бути відраховано із стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сума вихідної допомоги, поскільки сторонами не надано суду доказів та суми її отримання. Не може бути задоволеною і вимога позивача про стягнення 2000 грн. витрат на правову допомогу, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Проте, в матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про те, що правова допомога була надана адвокатом або особою, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Також, всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України, позивачем розрахунків суми витрат на правову допомогу не надано, у зв'язку з чим суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню. Судові витрати на користь держави підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial