Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 10.06.2008 року АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість: 1562,14 грн. заборгованість за кредитом; 139681,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.06.2008 року, у розмірі 113\~413,35 грн., яка складається з 1562,14 грн. заборгованість за кредитом, 111\~851,21 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 10.06.2008 року по 31.07.2018 року. У судове засідання представник позивача не зявився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, та зазначив, що свої вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявилася, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнає в повному обсязі у звязку зі спливом строку позовної давності. Дослідивши матеріали\~справи,\~суд вважає,\~що позов задоволенню не підлягає за таких підстав. Встановлено, що 10.06.2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» ( правонаступником є АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, що підтверджується заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 9). Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме - заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно зі статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами», складає між нею та Банком Договір. За кредитним договором [PERSON] отримала кредитні картки: №4149437313854133 термін дії 05/09, №4149437403418799 термін дії 06/12 та №4149437719709154 термін дії 12/15, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» (а.с.36). З виписки по рахунку вбачається, що з 11.06.2008 року з картки №4149437313854133, виданої [PERSON], проводилося зняття коштів та здійснювалося часткове погашення заборгованості (а.с.45-63). Таким чином, факт укладення кредитного договору між сторонами та отримання відповідачем коштів є доведеним. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вбачається, що 25.09.2017 року кредитний ліміт збільшено до 15000,00 грн. (а.с.35). Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у звязку з чим склалася заборгованість, яку просить стягнути позивач, а саме: 1562,14 грн. заборгованість за кредитом; 139681,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 10.06.2008 року по 31.07.2018 року. Судом встановлено, що кредитна картка №4149437719709154 строком дії до 12/15 (а.с.36). [PERSON] Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Таким чином, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що відсотки за користування кредитом банк має право нараховувати лише впродовж строку дії кредитного договору, тобто до 31.12.2015 року. [PERSON] Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12, зазначила, якщо кредитний договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обовязку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. \~ \~ \~ \~З розрахунку наданого позивачем та з виписки по картці №4149437719709154 вбачається, що останнє зарахування коштів відбулося 07.11.2013 року (а.с. 6-8, 37-63). Черговий платіж на погашення заборгованості відповідач мав здійснити до 25.12.2013 року. Оскільки [PERSON] такий щомісячний платіж на користь банку не здійснила, з наступного дня (26.12.2014 року) у позивача виникло право на звернення до суду з позовними вимогами, тоді як з позовом банк звернувся лише 03.01.2019 року. Відповідно до ст.256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня події, які, в свою чергу, до цього строку не включаються. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Частинами 1, 5 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до ч. 1 ст.260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності\~є підставою для відмови в позові. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 03.01.2019 року, тобто за межами строку позовної давності. За таких обставин суд приходить\~до висновку\~про відмову\~у задоволенні\~позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed