Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначає, що працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 27 років 8 місяців, а саме: -02.08.1985 р. - 13.11.1995 р.- машиніст рихтувальної машини, ПАТ Південний гірничо-збагачувальний комбінат», -01.11.2001 р. - 19.07.2019 р.- машиніст колійних машин, машиніст автомотрису, ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». У травні 2019 року рішенням Центральної ЛЕК ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» протокол № 17/ 395 йому було встановлене професійне захворювання: Хронічна двобічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1, переважно ліворуч, в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, помірним парезом лівої стопи та гіпотрофією м`язів лівої гомілки. Професійне захворювання було встановлене на підставі даних Санітарно- гігієнічної характеристики умов праці № 2/2-11-3/137 від 19.01.2015 р., виданої головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів де вказано, що позивач працював в умовах впливу речовин фіброгенної дії, вібрації загальної та локальної, важкості праці, шуму. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 04.06.2019 року де вказано, що причиною виникнення професійного захворювання є тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та недосконалості робочого місця, внаслідок чого позивач підпадав під вплив фізичного навантаження, що перевищувало нормативні показники. Позивач виконував\~роботи в умовах, які характеризувались перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, по вмісту в повітрі робочої зони речовин фіброгенної дії - до 3 класу ступеню шкідливості, за рівнем шуму - до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за показниками мікроклімату -до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Загальна оцінка до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Тобто відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України, що саме і\~призвело до\~виникнення у\~нього професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 16 акту розслідування ПЗ. Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства ст.. 13 Закону України «Про охорону праці « підприємство зобов`язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 вищевказаного Закону несе безпосередню відповідальність. Оскільки позивач втратив своє здоров`я, та працездатність з вини підприємства вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду , яка полягає у наступному: йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 45 % та 3 група інвалідності первинно безстроково. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування», він став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Змінився його образ\~та якість\~життя,\~що завдає\~йому моральних\~страждань.\~Він відчуває біль по ходу хребта, більше в його поперековому відділі з іррадіацією в ноги, більше у праву, на оніміння в нижніх кінцівках, слабкість в лівій ступні, обмеження рухів у попереку, оніміння в руках, судоми в литкових м 'язах, більше зліва, головний біль, підвищення артеріального тиску, біль в суглобах кінцівок, загальну слабкість. Моральну шкоду оцінює в 146055 грн. , які просить стягнути з відповідача на його користь, а також понесені судові витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 3900 грн. У відповідності до гл. 10\~ст. 274 ЦПК України\~«у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5\~ст.\~279\~ЦПК\~України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до\~ст. 279 ЦПК України\~«Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представник позивача адвокат Карнаух Т.В. в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні доводам позовної заяви. Представник відповідача адвокат Чобанюк Т.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в позові відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди та ще й в такому розмірі, який просить позивач. Також надали письмовий відзив на позов. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленим наступне. Позивач [PERSON] працював в Акціонерному товаристві « Південний гірничо- збагачувальний комбінат », а саме з : -02.08.1985 р. - 13.11.1995 р.- машиністом рихтувальної машини, -01.11.2001 р. - 19.07.2019 р.- машиністом колійних машин, машиністом автомотрису, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с. 6-8 ). По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 04.06.2019 року де вказано, що причиною виникнення професійного захворювання є тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та недосконалості робочого місця, внаслідок чого позивач підпадав під вплив фізичного навантаження, що перевищувало нормативні показники ( а.с. 9-12 ) . Згідно з п.17 даного Акту причиною професійного захворювання Позивача є важкість праці: робоча поза ( незручна) 42,1- 52,6 % зміни, при нормі до 25% , згідно з Державними санітарними нормами та правилами « Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності іакторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу « затверджена наказом МОЗ України № 248 від 08 04 2014 . Позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 45 % з 15 07 2019 року та 3 група інвалідності первинно безстроково, причина інвалідності - професійне захворювання ( а.с. 13-14 Довідка МСЕК від 23 07 2019 р.) У травні 2019 року рішенням Центральної ЛЕК ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» протокол № 17/ 395 йому було встановлене професійне захворювання: Хронічна двобічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1, переважно ліворуч, в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, помірним парезом лівої стопи та гіпотрофією м`язів лівої гомілки ( а.с. 16 ) . Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування» ( а.с. 26 ). З виписок епікризів із медичних карток стаціонарного хворого, наданих суду ( а.с. 16-25 ) , встановлено, що позивач має захворювання, яке за визначенням є професійним, неодноразово протягом 2014-2019 років перебував на стаціонарному лікуванні. Відповідно до медичних документів лікарями встановлено рекомендації: спостереження лікарів, прийом медикаментів, фізіотерапія, санаторно-курортне лікування, тощо. Згідно ст.ст.15,\~16 ЦК\~України кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду про захист свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Згідно\~статті 3 Конституції України\~ людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.4\~ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України\~встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу\~закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Відповідно до\~статті 4 Закону України «Про охорону праці»\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до ст. ст.\~23,\~1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавців. За\~п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.\~\~\~ В п.5 цієї\~Постанови\~визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п.9 цієї\~Постанови\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку із хронічним професійним захворюванням ,яке виникло через виконання важкої праці , що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач є винним та підприємство повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує встановлення позивачу 45% втрати працездатності, стійкий характер профзахворювання, потребу постійного лікування, постійного медичного нагляду, глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 25\~000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, що відповідає вимогам п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ». Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантоване ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у Рішенні Конституційного\~Суду України\~від 30\~вересня 2009\~року №\~23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Між позивачем [PERSON] та адвокатом Карнаух Т.В. 30 липня 2019 року укладено договір про надання правової допомоги, згідно якої [PERSON] надана правова допомога, яка полягає у наданні усної консультації, підготовці справи до розгляду та складанні позовної заяви, представлення інтересів в суді. Згідно акту приймання-передачі правової допомоги відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 30.07.2019 року [PERSON] сплачено [PERSON] винагороду в сумі 3900,00 гривень, що підтверджується касовим ордером № 35 від 30.07.2019 року. Частина 1\~статті 133 ЦПК України\~передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані з правничою допомогою у розмірі 3900,00 грн. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про відшкодування збитків, заподіяних каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю годувальника. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного з відповідача\~ підлягає стягненню \~на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial