Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про звільнення заставленого майна з під арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.11.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 2126-н, згідно умов якого позивач надав останньому кредит у розмірі 1609900 грн. з терміном повернення до 21.11.2027 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач та відповідач 22.11.2007 року уклали іпотечний договір, згідно якого відповідач в забезпечення належного виконання кредитних зобовязань надав позивачеві в іпотеку домоволодіння № 49 по вул.. Хуторській в м. Одесі, загальною площею 223, 1 кв.м., житловою площею 22,4 кв.м., яке належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2007 року. Оскільки відповідач не виконував умови кредитного договору 29.11.2011 року Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси з відповідача на користь позивача стягнуто борг за вказаним кредитним договором в сумі 2078988 грн. 28 коп. Однак 26.02.2015 року постановою державного виконавця накладено арешт на вказане домоволодіння. Оскільки позивач та відповідач добровільно реалізують предмет іпотеки та право іпотеки у банка виникло раніше ніж накладено арешт державним виконавцем, позивач просить звільнити спірне домоволодіння з під вказаного арешту. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позові наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, та не повідомив про причини неявки, хоча був належним чином повідомлений, про час та місце розгляду справи. Тому суд у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного. Судом належними доказами встановлено, що 22.11.2007 року між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку позивачеві домоволодіння № 49 по вул. Хуторській в м. Одесі в забезпечення зобовязань за кредитним договором № 2126-н від 21.11.2007 року. 26.02.2015 року постановою державного виконавця накладено арешт на вказане домоволодіння. Це підтверджено копіями договору іпотеки та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Відповідно до ст.. 572 ЦК України та ст.. 3 Закону України «Про іпотеку», п.2.1 іпотечного договору, у разі порушення боржником основного зобовязання іпотеко держатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку, або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотеко держателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Так з рішення Суворовського районного суду від 29.11.2011 року та матеріалів виконавчого провадження вбачається, що відповідачем порушені зобовязання по вказаному кредитному договору. Виходячи з вищенаведеного та враховуючи те, що позивач має право звернення стягнення на спірну квартиру, суд вважає за можливе звільнити вказану квартиру з під арешту накладеному 26.02.2015 року постановою державного виконавця Другого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1218 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved