Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначено, що він є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг в квартирі [ADDRESS], а отже договір про надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території вважається укладеним, так як балансоутримувач фактично надає, а боржник споживає житлово-комунальні послуги. Боржники через систематичну неоплату за житлово-комунальні послуги заборгували КП ЖЕО №2, заборгованість складає 1916,34 гривень. В уточненій позовній заяві позивач збільшив позовні вимоги, зазначивши, що Законом Украйни «Про житлово-комунальні послуги», Типовим договором, Цивільним кодексом України передбачено стягнення з боржників суми заборгованості з урахуванням пені, 3 відстоків річних від простроченої суми та індексу інфляції. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в загальному розмірі 4698,26 гривень, в тому числі: 2138,80 гривень - сума заборгованості за період з 01.04.2012 року по 30.04.2015 року, 197,63 гривень - розмір процентів від простроченої суми боргу, 1060,73 гривень - індекс інфляції, 1301,10 гривень - загальна сума пені. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, пояснили, що всі відповідачі зареєстровані в квартирі, квартира приватизована, жодної проплати за послуги відповідачі не зробили за період з 01.04.2012 року по 30.04.2015 року, просили вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що в квартирі вони живуть вдвох з дружиною, син з ними не живе, квартира приватизована на всіх зареєстрованих осіб. Послуги вони з дружиною не оплачують, бо хворіють, та позивач не надає їм всіх належних комунальних послуг. Суму, яку він згоден сплатити не може назвати. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до положень статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно статті 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ст.530 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі зареєстровані в приватизованій квартирі [ADDRESS] (а.с.3 - довідка), [PERSON] є квартиронаймачем. Згідно розрахунку (а.с.4) у відповідачів створилась заборгованість по оплаті послуг за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цивільно-процесуального законодавства України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки за п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110 цс12 , від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59 цс 13. Надання послуг позивачем відповідачам підтверджується роздруківкою найменувань послуг та документами, які підтверджують виконання послуг (а.с.48-49, 50-139). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Оскільки договір про надання послуг є грошовим зобов'язанням, то в разі несвоєчасної оплати за надання послуг відповідно до ч.2ст.625 ЦК України боржник сплачує борг з урахуванням рівня інфляції та три відсотки річних за прострочення зобов'язання. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року у справі № 6-40 цс11, від 20 червня 2012 року у справі №6-68 цс 12, від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59 цс 13. Розрахунком підтверджується, що сума заборгованості за період з 01.04.2012 року по 30.04.2015 року становить 2138,80 гривень (а.с.29), 3% річних від суми боргу, починаючи з 01.04.2012 року по 30.04.2015 року становить 197,63 гривень (а.с.32), а втрати від інфляції за зазначений період, становлять 1060,73 гривень (а.с.31), які відповідачі повинні сплатити на користь позивача. Слід зазначити, що відповідачами в ході судового розгляду не спростовані дані розрахунки. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ст.549 ЦК України). Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Суд вважає, що безпідставним є проведений позивачем розрахунок пені, оскільки цей порядок поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи підприємницької діяльності (підприємці) та не розповсюджується на правовідносини, в яких однією із сторін є фізична особа. Договір між сторонами про надання послуг не укладено. Дійсно п.10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачена сплата пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, проте її розмір не визначено, тому в позові про стягнення пені необхідно відмовити. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в загальному розмірі 3397,16 гривень, в задоволенні інших вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Посилання відповідача на неякісне надання послуг позивачем, не користування квартирою їх сином є юридично неспроможними, оскільки [PERSON] не навів та не обґрунтував доказів на підтвердження цих обставин. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial