Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 04 листопада 2014 року він уклав з начальником сектора продаж банківських продуктів відділення №26 філії «Центральне РУ» ПАТ «Банку «[PERSON] та кредит» [PERSON], що діяла на підставі довіреності від 14.11.2013 року договір банківського строкового вкладу № 300937/67824/7-14 від 04 листопада 2014 р. Відповідно до п.1.1 даного договору він вніс, а [PERSON] прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок у сумі 1200 доларів США на строк з 04 листопада 2014 року по 04 червня 2015 року. За час користування коштами вкладу протягом зазначеного строку, банк повинен був нарахувати і виплатити йому проценти за ставкою 12,50% річних. Враховуючи, що строк дії вкладу закінчився 04 червня 2015 року, він у зазначену дату, відповідно до договору, звернувся до відділення №26 смт.Іршанск «Центрального регіонального управління АТ «Банку «[PERSON] та кредит» з вимогою повернути вклад (депозит) та нараховані на нього відсотки по договору банківського строкового вкладу №300937/67824/7-14 від 04 листопада 2014 р. Листом від 01.07.2015 року за № 78 надано йому відповідь в якій банк визнає, що дія депозитних договорів закінчилася, але пропонує звернутися до відділення банку для подальшого обслуговування. Вважає дії відповідача такими, що порушують положення договору, його права, як споживача, так як п. 4.1 договору передбачено, що після закінчення строку, який зазначено в договорі, кошти з депозитного рахунку повертаються клієнту за його вимогою шляхом видачі готівкою або перерахуванням на його власний поточний/картковий або інший депозитний рахунок, а дія договору припиняється. Після уточнення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму вкладу в розмірі 28572,75 грн.; суму трьох відсотків річних в розмірі 227,80 грн.; суму витрат на пересилку листів для врегулювання спору в досудовому порядку в розмірі 91,79 грн; 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, загальна сума 33892,34 грн. Позивач до суду направивклопотання у якому просить справу розглядати без його участі, позов підтримує в повному обсязі. - 2 - Представники відповідачів 1,2 в судове засідання не прибули, причину неявки суд не повідомилипро час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав. Судом встановлено, що 04.11.2014 року між банком «[PERSON] та кредит» та [PERSON] було укладено договір № 300937/67824/7-14 про банківський строковий вклад на строк з 04 листопада 2014 року по 04 червня 2015 року у сумі 1200 доларів США з виплатою вкладнику 12,50% річних. Згідно договору № 300937/67824/7-14 від 04.11.2014 року позивачем були внесені на рахунок філії № 26 банку «[PERSON] та кредит» зазначені в договорі кошти. 04 червня 2015 року в день дозволеного зняття депозиту позивач звернувся до відповідача за отриманням коштів, однак йому було відмовлено. В послідуючому позивач неодноразово в усній та письмовій формі звертався до відповідача за отриманням коштів, однак йому було відмовлено, посилаючись на Постанову Правління Національного банку України від 03.06.2015 року № 354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринку в Україні». До даного часу відповідач кошти не отримав, на усні та письмові звернення відповідач не повертає кошти про що свідчать заяви позивачки та відповіді позивача. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За правилами ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У статтях 526, 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиція викладена в ухвалі ВССУ від 22.04.2015 №6-6244св15. Позивачнадав суду розрахунок заборгованості за депозитом, відсотків та 3% річних, які відповідачем не спростовано. Разом з цим, в розумінні ст. 611 ЦК України, стягнення моральної шкоди у разі порушення зобовязання відбувається якщо такі наслідки передбачені законом або договором. У депозитному договорі посилання на відшкодування моральної шкоди відсутні. Не містять таких положень і ст.ст. 1058-1060 ЦК України. Отже, підстав для стягнення моральної шкоди немає. - 3 - Не підлягають задоволенню вимога позивача про стягнення витрат на пересилку листів для врегулювання спору поза судом в розмірі 91,79 грн, так як вказані витрати позивач поніс перед зверненням з позовом до суду, а тому вказані витрати не повязані з розглядом справи. Таким чином банк порушив взяті зобовязання перед позивачкою щодо повернення вкладу, обґрунтованих заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування, передбачених процесуальним законом, суду не надав, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що відділення № 26 філії «Центральне РУ АТ «[PERSON] та кредит» не є юридичною особою та розпорядником коштів, а тому не може бути відповідачем по справі. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачана користь держави підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 487,20 грн.

Outcome: partial