overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 12 травня 2011 року між ним та відповідачкою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказав, що вони з відповідачкою мають різні погляди на життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникають суперечки та сварки. Крім того, зазначив, що за таких обставин збереження шлюбу неможливе, адже сім'я має лише формальний характер, а тому просить суд його розірвати. Сторони надали суду заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутність, позивач позов підтримав, крім того, просив суд сина залишити на вихованні при матері, а відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог\~ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4\~ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі із 12 травня 2011 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Козівського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 13. Сторони повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу не відповідає їх інтересам. Згідно до норм\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом\~ст. 55 СК України\~\~дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із\~ч. 3\~ст. 56 СК України\~\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно\~ч. 3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~\~ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 14 квітня 1985 року між ним та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, любові та поваги, розходження поглядів на критично важливі для нашої сімї речі, примирення з відповідачем вважає неможливим та подальше збереження сімї є недоцільним. Тому просить розірвати шлюб. Позивача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов підтрималв в повному обсязі, не заперечував щодо розгляду справи в заочному провадженні. Відповідач в судові засідання 27.07.2016 року та 27.10.2016 року не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Враховуючи не заперечення позивача,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 14 серпня 1999 року між ним та відповідачем, від якого двох дітей, сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, не ведуть спільного господарства, зникли спільні інтереси, втрачено почуття кохання, мають різні погляди на сімю, сторони проживають окремо. Шлюб існує лише формально. Позивач проживає разом із сином, а відповідачкка забрала доньку та проживає в с. Ліщин. Тому вважає, що подальше збереження сімї є неможливим. Просить розірвати шлюб та залишити на проживання доньку з відповідачем. Позивач подав до суду заяву, у якій просить розглядати справу за його відсутністі, позов підтримав. Відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала шодо задоволення позовної заяви. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 14 серпня 1999 року, який зареєстрований Виконавчим комітетом Ліщинської сільської ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 1, серія І-ТП № 145141 (а.с. 16). Від шлюбу мають двох дітей, сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5-6). Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 15.09.2001 року між ним та відповідачем, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років між сторонами сімейне життя погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, зникли спільні інтереси, втрачено почуття кохання, мають різні погляди на сімю. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає, що подальше збереження сімї неможливим та недоцільним. Позивач подав до суду заяву, у якій просить розглядати справу у її відсутність, позов підтримав. Відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 15.09.2001 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 1464, серія І-ТП № 136676 (а.с. 4). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України\~ дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 15.09.2011 року між ним та відповідачем, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. З листопада 2015 року сторонни фактично припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, зникли спільні інтереси, втрачено почуття кохання, мають різні погляди на сімю. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає, що подальше збереження сімї неможливим та недоцільним. Позивач подав до суду заяву, у якій просить розглядати справу у її відсутність, позов підтримав. Відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 15.09.2011 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1712, серія І-ТП № 083287 (а.с. 5). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України\~ дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 15.09.2015 року між ним та відповідачем. Сторони з траня 2016 року спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, зникли спільні інтереси, втрачено почуття кохання, взаємної поваги, протилежні погляди на шлюб та сімю. Шлюб існує лише формально. Відповідач не дала згоди на розірвання шлюбу через органи реєстрації актівс цивільного стану. Позивач вважає, що подальше збереження сімї неможливим та недоцільним. Представник позивача подав до суду заяву, у якій просить розглядати справу у її відсутність, позов підтримав. Відповідач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала щодо розірвання шлюбу та просила відновити її дівоче прізвище - Остапенко. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 15.09.2015 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 2053, серія І-ТП № 139185 (а.с. 4). Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України\~ дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 15 грудня 2006 року між нею та відповідачем, від якого мають малолітню доньку [PERSON], 06 серпня 2009 року, яка проживає та перебуває на утриманні позивача. Сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, довіри, розходження поглядів на сімейне життя Шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше збереження сімї неможливим та недоцільним. Тому позивач просить розірвати шлюб, дитину залишити на подальше виховання та проживання з матірю. Позивач подала до суду заяву, в якиій просив розглядати справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, не заперечував щодо розгляду справи в заочному провадженні. Відповідач в судові засідання 14.12.2015 року та 02.02.2016 року не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 15 грудня 2006 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 2463, серія І-ТП № 025164. Сторони повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут, проживають з 2014 року окремо. Подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], 06 серпня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України\~ дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. Суд визнає позов таким, що підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, втратили почуття взаємоповаги, довіри та любові, тому спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 18 листопада 2011 року між ним та відповідачкою, зареєстрований Матвіївською сільською радою Шумського району Тернопільської області, актовий запис № 5. Від даного шлюбу вони мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сімейне життя з відповідачкою не склалося, подружні відносини припинені, шлюб існує формально, примирення між ними неможливе і подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачкою суперечить їх інтересам. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві, наполягає на розлученні, відносно примирення категорично заперечує, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, згідна на розлучення, ствердивши при цьому пояснення позивача про те, що примирення між ними неможливе, вона з дітьми проживає окремо і поновлювати подружні відносини не бажає. Після розірвання шлюбу відповідач бажає відновити дівоче прізвище «[PERSON]». Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає до задоволення. Шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 18 листопада 2011 року Матвіївською сільською радою Шумського району Тернопільської області, актовий запис № 5, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Матвіївською сільською радою Шумського району Тернопільської області 18 листопада 2011 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За змістом ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємоповаги, дійшли спільної згоди про розлучення, припинили подружні відносини, поновлювати їх не бажають і примирення між ними неможливе. На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що шлюб існує формально, сім'я фактично розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому є законні підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу відповідач змінювала своє прізвище при реєстрації шлюбу і бажає відновити дошлюбне прізвище, а тому суд приходить до висновку, що її клопотання підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 18 лютого 2010 року між ним та відповідачкою, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського управління юстиції, актовий запис № 187. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сімейне життя не склалось, в сім'ї постійно виникали сварки, непорозуміння, внаслідок яких подружні відносини припинені, поновлювати їх він не бажає і подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачкою суперечить його інтересам. В судове засідання позивач не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позов підтримує. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги позивача підтримав, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві. Представник позивача стверджує, що позивач наполягає на розлученні, відносно примирення категорично заперечує, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, та пояснила суду про те, що спільне життя з позивачем неможливе через постійні сварки та бійки, з приводу яких вона неодноразово зверталась в органи міліції. Відповідачка згідна на розлучення, вказує, що подружні відносини припинені і примирення неможливе. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та свідка, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 18 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського управління юстиції, актовий запис № 187, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського управління юстиції 18 лютого 2010 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Свідок [PERSON] пояснила суду про те, що вона є мамою позивача і їй відомо про те, що між сином та його дружиною існують неприязні відносини, між ними часто виникали сварки, вони неодноразово розходились і син вже неодноразово мав намір звертатись із позов про розлучення. В даний час син не проживає з дружиною і бажає розлучитись. За змістом ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємоповаги, припинили подружні відносини, поновлювати їх не бажають і примирення між ними неможливе. На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що шлюб існує формально, сім'я фактично розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому є законні підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу відповідач змінювала своє прізвище при реєстрації шлюбу і клопотань про відновлення дошлюбного прізвища не заявляла.

Outcome: approved