Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 19.12.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено Поліс № АВ/0029944 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого було застраховано цивільно-правову відповідальність водія, забезпечений транспортний засіб - автомобіль марки СНЕRY Amulet, д.р.з. [NUMBER], з лімітом відповідальності - 50 000 грн., франшизою 1000 грн., з 20.12.2011 року по 19.12.2012 року. У результаті ДТП, що сталася 04.06.2012 року за участю вказаного автомобілю під керуванням [PERSON] та автомобілю марки DAF - XF 95.430, д.р.з. [NUMBER], останньому були завдані механічні ушкодження. Рішенням суду встановлена вина відповідача у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. У зв'язку з цим позивачем було визнано дану подію страховим випадком та сплачено страхове відшкодування ПАТ «УСК «Гарант Авто», у якому застрахований автомобіль марки DAF - XF 95.430, д.р.з. [NUMBER], у розмірі 8732,96 грн. У зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки у розмірі 8732,96 грн. та судові витрати. Представник позивача при подання позову заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про що у справі є відповідні докази, про причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Відповідно до ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 26 березня 2014 року відповідно до ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Перевіривши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 04.06.2012 року приблизно о 19 год. 20 хв. відповідач [PERSON] (дозвіл на право керування ТЗ а.с. 7), керуючи автомобілем марки СНЕRY Amulet, д.р.з. [NUMBER] по вул. 2-й Оборонній у м. Луганськ, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння (мед. висновок а.с. 4), не витримав небезпечну дистанцію, та здійснив зіткнення з автомобілем марки DAF - XF 95.430, д.р.з. [NUMBER], внаслідок чого обидва транспорті засоби отримали механічні ушкодження. Дані обставини вбачаються з довідки УДАІ та постанови Ленінського районного суду м. Луганська від 02.08.2012 року, якою [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 130 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів на один рік (а.с. 12, 13). Вказана постанова набрала законної сили. В порядку ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд не оговорює питання вини відповідача, яка встановлена вказаною постановою, що набрала законної сили, і вирішує питання щодо розміру відшкодування. Так, згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 89 від 17.07.2012 року, сума матеріальних збитків, нанесених власнику автомобілю DAF - XF 95.430, д.р.з. [NUMBER], у результаті його пошкодження при ДТП складає 9732,96 грн. (а.с. 14-19). Цивільно-правова відповідальність власника автомобілю DAF - XF 95.430, д.р.з. [NUMBER] - ФОП [PERSON] - на час вказаної ДТП була застрахована у ПАТ «УСК «Гарант Авто» відповідно до Полісу № 19G-0385037 (а.с. 6, 8). Відповідно до наказу від 15.03.2012 року, за цим транспортним засобом був закріплений [PERSON], який керував ним у день ДТП (а.с. 9, 10). З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] вбачається, що власником автомобілю СНЕRY Amulet, д.р.з. [NUMBER] є [PERSON], право керування цим автомобілем має [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого на час вказаної ДТП була застрахована у ТДВ СТДВ «Глобус», що вбачається з Полісу АВ/0029944 (а.с. 3, 7). 05.06.2013 року [PERSON] звернувся до позивача з завою, якою повідомив про зазначену подію (а.с. 4). На підставі заяви [PERSON], ПАТ «УСК «Гарант Авто» йому було сплачено страхове відшкодування у розмірі 15 372,13 грн. (а.с. 20-22). Згодом ПАТ «УСК «Гарант Авто» звернулося до позивача з вимогою про відшкодування матеріальних збитків (а.с. 5). Відповідно до страхового акту позивача від 06.03.2013 року, вказана подія від 04.06.2012 року визнана страховим випадком, у зв'язку з чим прийняте рішення здійснити виплату страхового відшкодування ПАТ «УСК «Гарант Авто» у розмірі 8732,96 грн. (а.с. 23). З платіжного доручення № 3116 вбачається, що зазначена сума була перерахована позивачем на рахунок ПАТ «УСК «Гарант Авто» 18.05.2013 року (а.с. 24). Дослідивши обставини справи, суд прийшов до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами у цій справі, врегульовані наступними нормами діючого законодавства України. Так, правилами частин 1 та 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В порядку ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічні положення містить ст. 27 Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996 року N 85/96-ВР. Таким чином, судом встановлено, що неправомірними діями відповідача [PERSON] було завдано збитків майну [PERSON], які були відшкодовані позивачем ТДВ СТДВ «Глобус». При цьому, медичним висновком та судовим рішенням було встановлено, що відповідач керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. За таких обставин, позивач, як страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, має право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до відповідача [PERSON], у межах фактичних витрат, а саме - 8732,96 грн. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що вимоги ТДВ СТДВ «Глобус» слід задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача матеріальні збитки в порядку регресу у розмірі 8732,96 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якими визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає документально підтверджена сума судового збору у розмірі 229,40 гривень (а.с. 1).

Outcome: approved