Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 127 333.59 гривен та суму судових витрат у розмірі 1 921.00 гривен судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.12.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 500.00 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, в зв`язку з чим у нього перед позивачем станом на 30.04.2019 року виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 127 333.59 гривен. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою суду від 20.06.2019 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду на 17.07.2019 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі (а.с.51) 12 липня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача (а.с.55-68), за підписом його представника [PERSON] , яким відповідач не визнав позовні вимоги, заперечував доводи позивача, та в задоволенні позовних вимог просив відмовити. В основу заперечень покладено твердження відповідача про те, що: - позивачем не дотримано форми та порядку укладення кредитного договору, оскільки документи на які посилається позивача як на кредитний договір, лише у сукупності і за умови їх підписання позичальником складають кредитний договір; - до позовної заяви позивачем не додано пам`ятку клієнта підписану ним, відповідачем; - долучені до позовної заяви Умови надання банківських послуг не містять відомості про дату їх прийняття (затвердження), та не підписані ним, відповідачем; - розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, а є по суті калькуляцією, та не може бути належним доказом на підтвердження наявності у відповідача заборгованості. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача, яким ним не виконано; - однією із складових кредитного договору є Правила користування платіжною карткою, згідно яких картка діє в межах визначеного нею строку. Договір укладено 01.12.2010 року, строк дії договору відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил - 12 місяців, доказів на підтвердження перевипущення картки, чи переукладення договору і таким чином його пролонгації до позовної заяви не додано. Останній платіж по картці нібито було здійснено 17.12.2013 року, а тому є всі підстави вважати, що звернення позивача до суду у червні 2019 року відбулось позо межами строків давності. 17 липня 2019 року судове засідання за клопотанням представника відповідача було відкладено на 10.09.2019 року (а.с.73-74). Разом з цим ухвалою від 17.07.2019 року визнано обов`язковою особисту участь представника позивача в судовому засіданні, зобов`язано надати на адресу суду засвідчену належним чином копію кредитної справи та оригінал для дослідження в судовому засіданні, надати детальний зрозумілий розрахунок заборгованості по кожній складовій заборгованості окремо. 13 серпня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача (а.с.78-93). Цією відповіддю позивач стверджує, що: - при укладенні кредитного договору з [PERSON] було дотримано його форму, оскільки зміст укладеного договору зафіксовано в певних документах: - в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах; - позичальник був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві, та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2.5% (30% на рік), вказано розміри комісії та штрафів; - з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Тому і виписка, і розрахунок є належними доказами; - щодо строку дії договору та кредитної картки, то дія договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці, тому даний кредитний договір є чинним; - оскільки строк перевипущеної картки визначено до 07.17 року, позовна заява подано до суду 01.06.2019 року, тому строк позовної давності не сплив. 13.08.2019 року позивач надіслав до суду додаткові пояснення до яких додав виписку про рух коштів по основній картці [PERSON] , копію анкети-заяви, копію паспорту відповідача, роз`яснення про внесення змін в тарифи (а.с.94-108). Представник позивача Биков М.К. (а.с.110), діючий на підставі довіреності від 05.02.2019 року (а.с.111), підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Проголосив в слух письмові заперечення на відзив (а.с.78-84). Відповідач в судовому засіданні підтримав відзив та викладені в ньому доводи своїх заперечень. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Пояснив, що в 2010 році був студентом другого курсу Одеського державного аграрного університету. До відділу ПриватБанк звертався, анкету-заяву підписував, кредитну картку отримував з кредитним лімітом 500.00 гривен. Користувався декілька разів. Повністю повернув заборгованість, та більше не користувався карткою. Після закінчення строку дії картки, нову не отримував. В 2013 році карткою не користування, ніяких коштів не знімав, про те, що йому було збільшено кредитний ліміт він не знав, а тому і не міг скористатися кредитними коштами в тому розмірі, що зазначає позивач - 2500.00 гривень. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , діючий на підставі довіреності від 11.07.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області, зареєстрованої в реєстрі за №356 (а.с.69-70) заперечував доводи позивача за викладених у відзиві обставин. Звернув увагу суду на те, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів відповідачем не підписувались. Цей документ також не містить дати його підписання і представником позивача. Позивачем не доведено, що саме ці Умови та Правила були додатком до підписаної відповідачем анкети-заяви. Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» не містить підпису позичальника, не датований як документ. А тому, Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можна вважати складовими частинами укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору. Також зазначив, що невід`ємною частиною кредитного договору згідно з пунктами 2.1.1.2., 2.1.1.12.13 витягу з Умов та Правил є Пам`ятка клієнта, яка видається позичальнику, визначає, зокрема умови кредитування, вид кредитної картки. Така Пам`ятка у матеріалах справи відсутня, відповідачем не підписувалась, що підтверджує відсутність між сторонами відносин кредитування. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 01.12.2010 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву, шляхом заповнення бланку, наданого банком (а.с.5). Дані обставини були підтверджені відповідачем в судовому засіданні. Копія анкети-заяви, що додана до позовної заяви є нечитабельною, яку не можливо практично дослідити, та з`ясувати її дані. Виключно на запит суду, позивачем було надано оригінал Анкети-заяви підписаної відповідачем, з якої вбачається, що відповідач просив видати йому кредитну картку «Універсальна», та бажаний кредитний ліміт - 500.00 гривен. Є відмітка про те, що « … відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифи становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Ознайомлений і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді», яка засвідчена особистим підписом відповідача. Відповідач підтвердив, що підпис в цій заяві його особистий. Відповідно до п. п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Згідно п. 1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операції по картрахунках. Пунктом 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що на боргові зобов`язання за кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами Банку з розрахунку 360 календарних днів на рік. Одночасно, пунктом 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, вставленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 гривень, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на 30.04.2019 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 232 361.96 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 2 452.75 гривень, заборгованість про процентам за користування кредитом - 223 660.21 гривень, заборгованість за пенею і комісією - 6 249.00 гривень (а.с.6-7). На свій розсуд, вважаючи це виключно своїм правом, позивач просив стягнути з відповідача: 2 452.75 гривен - заборгованість за кредитом, 124 880.84 гривен - заборгованість по процентам за користування кредитом з 01.12.2010 року по 31.07.2018 року. Всього: 127 333.59 гривень Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, де одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, розмір кредитного ліміту є істотною умовою договору. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст.611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом досліджені надані позивачем анкета-заява (в оригіналі, оскільки її копія нечитабельна), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, у зв`язку з чим, суд звертає увагу на наступне. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на невиконання відповідачем умов договору б/н від 01.12.2010 року. В обґрунтування позову, щодо укладення кредитного договору позивач надав суду: розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви позичальника, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, копію паспорту відповідача, довіреності представників позивача, витяг з Єдиного держаного реєстру підприємств та організацій України, копію банківської ліцензії, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копію двох аркушів статуту. На виконання ухвали суду від 17.07.2019 року (а.с.73-74), позивачем разом з відповіддю на відзив 13.08.2019 року (а.с.78-84) надано виписку про рух коштів по рахунку відповідача [PERSON] (а.с.85-87), фото відповідача з отриманою карткою банку, проте яка саме картка і її номер не представляється можливим розгледіти (а.с.88), довідку про видачу картки з зазначенням номеру та строку дії до 07.2017 року (а.с.89). 13.08.2019 року позивач додатково надав пояснення з формулами розрахунку заборгованості (а.с.94-95), ще раз надав виписку по рух коштів відповідача (а.с.97-99), копію анкети-заяви (а.с.100), копію паспорту відповідача (а.с.101), зміни в тарифи по карткам «Універсальна» (а.с.102-107). 02.10.2019 року позивач надав ідентичну раніше наданим випискам ще одну виписку про рух коштів відповідача (а.с.131-133), довідку про зміну умов кредитування кредитної карти оформленої на ім`я [PERSON] (а.с.134). Згідно з вимогами ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вище вказані письмові докази, які надані в обґрунтування позову, суд приходить до висновку, що вони не свідчать про дотримання усіх істотних умов при укладенні сторонами 01.12.2010 року кредитного договору, та невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. По твердженню позивача, відповідно до умов цього договору, відповідач отримав кредит у розмірі 2 500.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.2). З метою перевірки доводів кожної сторони, за наслідками дослідженої в оригіналі Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг судом було встановлено, що в цій анкеті-заяві зазначено розмір кредитного ліміту 500.00 гривень, який встановлюється на час підписання цієї заяви. Видано платіжну картку кредитка «Універсальна». Позивач, додав до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.8), а саме відносно чотирьох видів кредитних карт з різними умовами користування цих карт. Слід відмітити, що анкета-заява була підписана 01.12.2010 року (а.с.5), а у доданому Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.8) є відмітка про те, що: - з 01.09.2014 року змінено проценту ставку по кредитним картам «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД»; - з 01.04.2015 року змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД». Тобто, це не ті Тарифи які були діючими на момент укладання кредитного договору, та з якими був ознайомлений відповідач. Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку відповідача, копії пам`ятки клієнта, з якої суд міг би встановити дійсний розмір виданих кредитних коштів (первісний розмір кредитного ліміту), за весь час розгляду справи суду не надано. В обґрунтування розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості (а.с.6-7), який починається з дати 29.10.2013 року, незважаючи на те, договір укладено 01.12.2010 року. Даний розрахунок не містить відомостей щодо кредитного ліміту, щодо інших складових заборгованості, та зазначено процентну ставку яка не відомо чим була визначена при оформленні кредитного договору. Втім, слід зауважити, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. З метою підтвердження наявності заборгованості у відповідача позивачем надано виписку по рахунку, яка саме і має статус первинного документу (а.с.85-87, 97-99, 131-133). В даній виписці присутнє прізвище відповідача: [PERSON] , основна картка: [NUMBER] , виписка за період з 01.01.1999 по 10.09.2019 року, кредитний ліміт 2 500.00 гривень. Згідно наступної таблиці в цій виписці вбачається, що: - за період з 03.12.2010 року по 03.12.2010 року кредитний ліміт 10.00 гривень. Примітка: встановлення кредитного ліміту; - за період з 06.02.2013 року до 06.02.2013 року кредитний ліміт 0.00 гривень. Примітка: зниження кредитного ліміту. Усі витрати по картці - 0.00 гривень. Тобто дані відомості вказують на те, що відповідач у вказаний період взагалі не користувався кредитною карткою, оскільки жодного руху коштів, будь-яких операцій з цими коштами не відбувалося, та відповідно відсутня заборгованість по кредитній картці за цей період відсутня. Зі слів представника позивача № [NUMBER] є бонусним рахунком, на який зараховуються бонуси отримані користувачем картки при розрахунках за придбання товарів в магазинах. В наступній таблиці значиться вже інший номер картки: [NUMBER] , і з якої слідує, що: - 30.10.2013 року відбулося зняття готівки в банкоматі м. Болград в розмірі 2400.00 гривень, та була утримана комісія в розмірі 96.00 гривен за зняття готівки. Тобто загальна заборгованість склала 2 496.00 гривень; -17.12.2013 року відповідач поповнив кредитну картку на суму 400.00 гривень в терміналі самообслуговування в м. Болград; - 22.12.2013 року відповідач скористався карткою та розрахувався за придбання продуктів в магазині «Універсам» м. Болград на суму 119.33 гривень; - 26.12.2013 року відповідач знову скористався карткою та розрахувався за придбання продуктів в магазині «Універсам» м. Болград на суму 68.97 гривень; - 30.12.2013 року відповідач зняв готівку з кредитної картки в банкоматі м. Болград на суму 50.00 гривень, при цьому було списано комісію в розмірі 5.00 гривень, тобто загалом 55.00 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитом склала 2 452.00 гривень. З дослідженої виписки вбачається, що надалі відповідач жодним чином не повертав кредитні кошти, проте відбувалося списання процентів за користування кредитними коштами, списання процентів за прострочений кредит, штраф за прострочку кредиту і т.д. Враховуючи те, що відповідач не заперечує факту підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, доданим фото (а.с.88) підтверджується отримання відповідачем кредитної картки, зі слів відповідача цією карткою користувався виключно він сам особисто, картку не втрачав, і нікому не передавав, а відтак є всі підстави для стягнення з відповідача сум заборгованості за кредитом в розмірі 2 452.75 гривень. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини …, інші юридичні факти. Стаття 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. З дослідженої судом анкети-заяви позичальника вбачається, що відповідачем підписано лише заяву на отримання кредиту. При цьому, підписаний сторонами договір не містить умов щодо сплати відсотків, пені та штрафу (а.с.5). В той же час, долучені до позовної заяви Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.8), а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» (а.с.9-32) не містять підпису відповідача, а отже не можуть визнаватися кредитним договором. При цьому суд зазначає, що підписана відповідачем заява на кредитування, що містить посилання на умови та правила надання банківським послуг, не містить прив`язки до редакції умов та правил, а тому не дозволяє встановити, які саме умови мали на увазі сторони у 2010 році (рік укладення договору). Отже, матеріали справи не містять доказу, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов і правил банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків, неустойки (пені, штрафів) і саме в таких розмірах. Відтак, за відсутності письмового договору про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг та відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів … та Витяг з Умов … не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічну позицію висловила Велика палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, зазначивши, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позивач не надав необхідних і достатніх належних доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, а саме щодо того, що: - надані ним анкета-заява позичальника, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», дійсно є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, враховуючи, що заява підписана сторонами 01.12.2010 року, а рух коштів по картці відбувся вперше 03.12.2013 року, і номер картки зазначено [NUMBER], проте не відомо коли вона була видана і який її строк дії, - Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» не підписувались відповідачем, не мають терміну, дати їх складення, строку їх дії, - пам`ятка клієнта про «Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування», що за позицією позивача є складовою договору, взагалі відсутня. Дані обставини унеможливили суд встановити, усі необхідні суттєві обставини для можливого задоволення позовних вимог у повному обсязі. Разом з тим, приймаючи до уваги той факт, що відповідач все ж таки скористався кредитними коштами позивача в розмірі 2 452.75 гривень станом на 30.12.2013 року та не повернув суму боргу до часу звернення позивача з цим позовом до суду, тобто весь цей час користувався цими коштами, а відтак має сплатити позивачу відсотки за користування цими коштами, що буде відповідати вимогам ст.536 ЦК України, якою визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку; умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 30,00 % на рік, з 01.09.2014 року процентна ставка була збільшена до 34,80 % річних, з 01.04.2015 року збільшена вдруге до 43.20% річних. Однак, суду не надано доказів того, що позивачем узгоджувалася з відповідачем зміна процентної ставки, її збільшення, а тому на думку суду за цей період слід брати до уваги первинну процентну ставку - 30.00 % річних. Крім того, суд звертає увагу, що поняттю «базова процентна ставка» не надано визначення в Умовах і правилах надання банківських послуг та таке поняття не може розумітись як початкова процентна ставка, яка може змінюватись банком в односторонньому порядку. Починаючи з 30.12.2013 року та до 30.04.2019 року (дата, станом на яку заявлено позовні вимоги), заборгованість за тілом кредиту не змінювалася та становила 2 452.75 гривень. У період з 30.12.2013 року до 30.04.2019 року (всього 1946 днів) слід застосовувати процентну ставку за Кредитним договором, яка становить 2.5% на місяць (30 % на рік). З розрахунку 360 днів у році, що передбачено у Кредитному договорі, денна процентна ставка становить 0,08 %. Заборгованість за процентами за період з 30.12.2013 року до 30.04.2019 року (включно) є добутком: 2 452.75 гривень (заборгованість за тілом кредиту, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) * 1946 днів * 0,08% та дорівнює 3 818.44 гривень. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно положень ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Виходячи із загальних засад цивільного судочинства, принципів змагальності та диспозитивності, АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження вимог позову обмежився доданими до позовної заяви копіями вищезазначених документів, тим самим частково самоусунувся від доведення та обґрунтування належними доказами своїх позовних вимог. З огляду на зазначене позовні вимоги в іншій частині задоволенню не підлягають як недоведені позивачем. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як роз`яснено в абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»). Загальна сума заявлених вимог складала 127 333.59 гривен, судовий збір сплачений в сумі 1921.00 гривен (а.с.1). Згідно з цим рішенням суду задоволено вимоги на загальну суму 6 271.19 гривень, з яких: -2 452.75 гривен - тіло кредиту; -3 818.44 гривен - заборгованість по відсоткам. Тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (6271.19 гривен х 1.5 %), що становить 94.06 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial