Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

\~\~\~\~ Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 224626,87 грн., з яких: 153304,67 грн. - заборгованість по виплаті заробітної плати в період з 01.11.2014 по 30.06.2016 роки; 23827,08 грн. - компенсація за невиплачену заробітну плату; 38882,44 грн. - компенсація за невикористану відпустку; 8 612,44 грн. - індексація заробітної плати, та стягнути з відповідача понесені мною судові витрати. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.06.2016 року я був звільнений з ПАТ «завод залізобетонних виробів -5» на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України , за згодою сторін . У зв'язку з цим на підприємстві був виданий наказ № 4-к від 30.06.2016 року згідно з яким йому була нарахована компенсація за невикористані тарифні відпустки: З 26.02.2012 року по 25.02. 2013 року в кількості 27 календарних днів З 26.02.2013 року по 25.02.2014 року в кількості 27 календарних днів З 26.02.2014 року по 25.02.2015 року в кількості 27 календарних днів З 26.02.2016 року по 30.06.2016 року в кількості 8 календарних днів Всього загальною тривалістю 116 календарних дня. Крім того в період з 01.11.2014 року по 30.06.2016 року підприємством йому була нарахована але не виплачена заробітна платня в загальній сумі 153304,67 грн. Позивач вважає, що він має право на стягнення як заборгованості по виплаті заробітної плати так і стягнення суми індексації заробітної плати а також компенсації за порушення строків виплати заробітної плати. Позивачем було здійснено звернення до аудиторської фірми ПП «АФ «НЕП ПЛЮС» фахівці якої здійснили розрахунок компенсації за невиплату заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, а також індексації заробітної плати. Згідно з розрахунком, на теперішній час підприємство має заборгованість по виплатам: 153304,67 грн. - заборгованість по виплаті заробітної плати в період з 01.11.2014 по 30.06.2016 роки. Позивач [PERSON], та його представник, який діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 10.06.2016 року [PERSON], в судовому засіданні наполягали задоволенні позовної у повному обсязі, та просили суд задовольнити позов повністю. Представник відповідача по справі, [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав повністю, та надав пояснення цьому, а саме, що заборгованість по заробітній платі перед [PERSON]. за період з 01.11.2014р - 30.06.2016 р. становить 0 грн., відповідно: компенсація за невиплачену відпустку 0 грн. компенсація за невиплачену заробітну плату 0 грн. індексація заробітної плати 0 грн.. Нарахування заробітної плати на підприємстві здійснюється відповідно штатного розпису (штатний розпис додано до матеріалів справи). В позовній заяві не зазначено яку саме посаду займав [PERSON] та які функції виконував на підприємстві. Наказ на підприємстві про прийняття на роботу на будь-яку посаду відсутній та не приймався. До виконання обов'язків на будь-якій посаді [PERSON] також не допускався. Основним документом, який служить підставою для нарахування заробітної плати, є табель використання робочого часу (ф. № П-12 і № П-13). (табель робочого часу де відображені всі працівники підприємства за спірний період). В табелях обліку робочого часу [PERSON] не зафіксовано. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується\~\~на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~\~\~\~суд розглядає цивільні справи не інакше\~\~ як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом було встановлено, та ці факти не оспорювалися сторонами, [PERSON] дійсно працював на Виробничому обєднанні «Запорожстройдеталь» з 25.02.1983 року. 01.08.1994 року завод був перейменований у ВАТ «Завод залізобетонних виробів 5». 10.06.2009 року [PERSON], дійсно був призначений на посаду голови правління ВАТ «Завод залізобетонних виробів 5». 22.04.2011 року [PERSON] був призначений членом наглядової Ради ПАТ «Завод залізобетонних виробів 5». Підприємство було перейменовано, та набуло іншу назву, замість ВАТ «Завод залізобетонних виробів 5», підприємство стало ПАТ «Завод залізобетонних виробів 5», ці факти підтверджуються копією трудової книжки, (а.с.15, 16). Що стосується запису в трудовій книжки від 30.06.2016 року, «Уволен по соглашению сторон п.1 ст.36 КЗоТ Украины», зі слів відповідача, запис є не дійсним, бо цей запис був скасований відповідно до Наказу від 22.07.2016 року, за № 9-К, (а.с.85). Відповідно до довідки розрахунок, яка була надана вимогу ухвали Мелітопольського міськрайонного суду від 23.08.2016 року, ПАТ «Завод залізобетонних виробів 5», заборгованість по заробітній платі перед [PERSON]. за період з 01.11.2014р - 30.06.2016 р. становить 0 грн., відповідно: компенсація за невиплачену відпустку 0 грн. компенсація за невиплачену заробітну плату 0 грн. індексація заробітної плати 0 грн.. Нарахування заробітної плати на підприємстві здійснюється відповідно штатного розпису, штатний розпис додано до матеріалів справи. [PERSON] не було зазначено яку саме посаду займав він та які функції виконував на підприємстві. Наказ на підприємстві про прийняття на роботу на будь-яку посаду відсутній та не приймався. До виконання обов'язків на будь-якій посаді [PERSON] також не допускався. Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Порядок нарахування заробітної плати, належної працівникам підприємства, залежить від форм оплати праці, що застосовуються на підприємстві, і організації виконання самих робіт. Основним документом, який служить підставою для нарахування заробітної плати, є табель використання робочого часу (ф. № П-12 і № П-13), (табель робочого часу де відображені всі працівники підприємства за спірний період). В табелях обліку робочого часу [PERSON] не зафіксовано, про що свідчить копія табелю, (а.с.52-72). Згідно з ч.1\~ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі\~ст.24 КЗпП\~укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації\~\~чи\~\~уповноваженого ним органу.\~\~Згідно з п.6 ч.1\~ст.24 КЗпП України\~додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Згідно з\~ст.48 КЗпП України\~трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації, або у фізичної особи понад п'ять днів. Такий факт не доведено належними й допустимими доказами, відсутні будь-які письмові докази щодо отримання заробітної плати, відпустки, письмові записи в журналах, підписи тощо. Позивач міг виконувати будь-які роботи за цивільно-правовими угодами. Отже, перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах має характер припущення. Згідно\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд прийшов до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених у позові обставин перебування з відповідачем у трудових відносинах. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність між сторонами трудових відносин, не підлягають задоволенню В звязку з викладеним, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. \~\~

Outcome: dismissed