Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 01.03.2005 по 22.06.2011 він перебував у трудових відносинах з УМВС України в Херсонській області. Наказом УМВС України в Херсонській області № 157 о/с від 22.06.2011 його було звільнено з посади головного спеціаліста сектору юридичного забезпечення УМВС України в Херсонській області за ст. 38 КЗпП України. Вважає дії посадових осіб УМВС України в Херсонській області по виданню наказу про його звільнення такими, що порушили його трудові права, а своє звільнення незаконним. Свої вимоги обгрунтував тим, що в порушення вимог ст. 38 КЗпП України, його було звільнено з УМВС України в Херсонській області через 2 дні після отримання відповідачем заяви про звільнення. На момент звільнення позивач був членом комітету профспілки атестованих працівників ОВС України в Херсонській області, але питання щодо звільнення позивача комітетом профспілки не погоджувалось, чим порушені вимоги ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч.3 ст. 252 КЗпП України. Крім того, звільнення позивача в порушення Положення про сектор юридичного забезпечення не узгоджувалось с Управлінням юридичного забезпечення МВС України. Також, на день видання оскаржуваного наказу про звільнення позивач знаходився на лікарняному та видання наказу про звільнення обмежило його права на забезпечення захисту від незаконного звільнення та відповідачем було порушено вимоги ст.40 КЗпП України. Трудову книжку в день звільнення в порушення вимог ч.1 ст. 47 КЗпП України уповноваженим органом видано не було. Крім того, заяву про звільнення в порушення ст.5, 38, КЗпП України було подано позивачем під психологічним тиском посадових осіб УМВС України в Херсонській області, власного бажання звільнятися він не мав. На теперішній час позивач є адвокатом Україні, тому до участі в справі в якості третьої особи залучено Раду адвокатів Херсонській області. Просить поновити строк звернення до суду, як пропущений з поважних причин та поновити його на посаді головного спеціаліста сектору юридичного забезпечення УМВС України в Херсонській області, скасувавши як незаконний, наказ УМВС України в Херсонській області № 157 о/с від 22.06.2011, в частині його звільнення з ОВС України. Позивач в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача - УМВС України в Херсонській області, будучи належним чином повідомлений в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи - Ради адвокатів Херсонської області в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги вважає обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, заслухавши показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що в період з 01.03.2005 по 22.06.2011 позивач перебував у трудових відносинах з УМВС України в Херсонській області, що підтверджується копіюй трудового договору від 01.03.2005р., витягом з наказу УМВС України в Херсонській області № 157 о/с від 22.06.2011, довідкою УМВС України в Херсонській області № 2/848 від 04.04.2014, копією трудової книжки позивача, копією заяви позивача від 01.03.2005р. Наказом начальника УМВС України в Херсонській області № 157 о/с від 22.06.2011р. позивача було звільнено з посади головного спеціаліста сектора юридичного забезпечення УМВС України в Херсонській області за ст. 38 КЗпП України «за власним бажанням» на підставі його заяви від 20.06.2011р. Відповідно до ст. ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Із системного та цільового аналізу вищевказаного законодавства вбачається, що працівнику надається безумовне право бути звільненим через два тижні після попередження про звільнення та подання відповідної заяви. Відповідно до ч. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації. Із дослідженої судом заяви позивача про звільнення за власним бажанням від 20.06.2011р. вбачається, що в даній заяві позивач не зазначив дату з якої просив звільнити його, а оскаржуваний наказ винесено 22.06.2011р., тобто через 2 дні з моменту подання заяви про звільнення. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач - УМВС України в Херсонській області, в порушення ст. 38 КЗпП України, позбавив позивача гарантованого йому права на відклик заяви про звільнення до настання двотижневого строку та звільнили позивача з роботи до настання передбаченого законодавством двотижневого строку з дня подачі заяви про звільнення за власним бажанням, чим були порушені трудові права позивача. Крім того, суд погоджується з твердженням позивача, щодо незаконності його звільнення з підстав непогодження його звільнення з комітетом профспілки атестованих працівників ОВС України, членом якого був позивач. Так, відповідно до ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Судом встановлено, що на момент звільнення позивач був членом комітету профспілки атестованих працівників МВС України в Херсонській області та в порушення вищевказаних вимог законодавства, подання про звільнення [PERSON] керівництвом УМВС України в Херсонській області на розгляд комітетом профспілки атестованих працівників ОВС України не вносилося, що підтверджується дослідженими судом довідкою УМВС України в Херсонській області № 2/847 від 04.04.2014 та довідкою голови профспілки атестованих працівників МВС України в Херсонській області Кузнєцова О.М. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Твердження позивача про відсутність власного бажання звільнитися та про те, що заяву про розірвання трудового договору та звільнення було подано ним під психологічним примусом колишнього керівництва УМВС України в Херсонській області, підтверджується показами позивача, допитаного в якості свідка, показами колишніх працівників УМВС України в Херсонській області [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] допитаних в якості свідків та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, долучених до матеріалів справи. Також, суд бере до уваги той факт, що на момент звільнення з УМВС України в Херсонській області позивач перебував на лікарняному, що підтверджується наданим позивачем листком непрацездатності АВФ№851983, дослідженим в судовому засіданні, та як встановлено в судовому засіданні звільнення позивача відбулося фактично з ініціативи посадових осіб відповідача та під його психологічним тиском. Відповідно до ч.3ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власників в період його тимчасової непрацездатності. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» чинне трудове законодавство містить правило щодо недопустимості звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем в порушення вимог трудового законодавства прийнято рішення про звільнення позивача під час перебування його на лікарняному, та видання наказу про звільнення в період тимчасової непрацездатності обмежило його права на забезпечення захисту від незаконного звільнення відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Судом встановлено, що вказану вимогу законодавства своєчасно відповідачем виконано не було, що окрім пояснення позивача підтверджується дослідженої судом розпискою колишнього юрисконсульта сектора юридичного забезпечення УМВС України в Херсонській області Варняк Н.С. про вручення трудової книжки позивача саме їй, а не позивачу та вручення позивачу трудової книжки та наказу про звільнення тільки восени 2014 року. Відповідно до ст. 235 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення-в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний суд може поновити ці строки. Суд приходит до висновку про необхідність поновлення позивачу строку звернення до суду встановленого ст. 233 КЗпП України, якій було пропущено з поважних причин, що позивач довив в судовому засіданні. Суд критично відноситься к доводам позивача в частини його незаконного звільнення без погодження з Управлінням юридичного забезпечення МВС України, в порушення Положення про сектор юридичного забезпечення УМВС України в Херсонській області. Оскільки дане Положення як нормативно-правовий акт у Міністерстві Юстиції України не реєструвалося, та воно встановлює погодження виключно при призначенні на посаду и не регулює питання погодження керивникаСЮЗ при звільненні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В обґрунтування своїх заперечень проти задоволення позову, відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів, які б спростовували правову позицію позивача та надані ним докази, на яки він посилається, як на підставу своїх вимог щодо незаконності видання наказу УМВС України в Херсонській області № 157 о/с від 22.06.2011р. Тому суд приходить до висновків про незаконність звільнення позивача та здійснення його звільнення без законних підстав. Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved