Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом стверджуючи, що відповідачка [PERSON] ігноруючи розпорядження Баришівської районної державної адміністрації, не дає йому можливості в спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги викладені в заяві до суду підтримав повністю пояснивши, що 09 серпня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баришівського районного управління юстиції у Київській області, за актовим записом № 88, було зареєстровано його шлюб із [PERSON] Від спільного сумісного подружнього проживання у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Оскільки спільне життя між ними із відповідачкою не складалося через різність поглядів на майбутнє життя, ними, в судовому порядку шлюб було розірвано та в судовому порядку стягнуто з нього аліменти на утримання дитини до її повноліття. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з матір'ю, відповідачкою по справі яка, з незрозумілих для нього причин, чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Бажаючи спілкуватися з донькою, він звернувся до Служби у справах дітей при Баришівській районній державній адміністрації Київської області про встановлення днів побачень із дочкою та 19 лютого 2016 року отримав Розпорядження Баришівської районної державної адміністрації Київської області за № 59 , яким було встановлено днями побачень кожну суботу та неділю місяця протягом 2-3 годин день за попередньою домовленістю про час та місце побачень, при умові, що побачені не будуть негативно впливати на фізичний та психічний стан дитини. Однак, відповідач [PERSON] категорично відмовляється виконувати дане Розпорядження РДА, що вимусило його звернутися з даним позовом до суду.| Посилаючись на норми ст.159 СК України, просить суд зобов'язати відповідачку усунути перешкоди у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні з донькою [PERSON] та визначити способи його участі у вихованні малолітньої дитини, а саме : - систематичні побачення щосуботи та щонеділі з 09.00 год. до 21.00 год. за місцем проживанням дитини в присутності матері до досягнення дитиною 7 річного віку, після досягнення даного віку без присутності матері дитини з можливим виїздом до місця проживання батька; - можливість спільного відпочинку без присутності матері дитини, після її досягнення 7 річного віку; *спільно відвідувати центри дитячих розваг та інші дитячі заклади в присутності матері дитини до досягнення дитиною 7 річного віку, а після досягнення даного віку без матері дитини; *спільно виїздити на оздоровлення до санаторіїв та місць відпочинку після досягнення дитиною 7 річного віку. Заперечуючи проти заявленого позову, відповідач [PERSON] суду пояснила, що від спільного проживання із відповідачем, вони мають дочку [PERSON], яка після їх розлучення залишилася проживати разом з нею. На перших порах, [PERSON] проявляв турботу до дочки, а тому, вона не заперечувала щодо їхнього спілкування. Однак, згодом поведінка позивача різко змінилася, він почав в присутності інших осіб ображати її заявляючи, що [PERSON], не його дочка і т.інше. Окрім того, приїжджаючи на зустріч із донькою в стані алкогольного спяніння, він в грубій формі реагує на будь-які її зауваження з приводу його стану, та були випадки, коли в присутності дитини він застосовував до неї фізичне насилля. Бажаючи не допускати порушення психіки дитини, яка неадекватно реагує на поведінку свого батька, намагаючись зберегти спокій у родині, вона перестала надавати [PERSON] можливість спілкуватися з донькою навіть після винесення Баришівською РДА відповідного розпорядження. Просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні його позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України\~\~від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 9 Конвенції передбачає, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Згідно до ч.ч.2,3 ст. 157 СК України той із батьків хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її виховані і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом положень ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 09 серпня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Баришівського районного суду Київської області від було розірвано (а.с. 6). Від спільного подружнього життя сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає разом з відповідачкою [PERSON] за адресою: селище Баришівка вул. Пархоменка,34 ( вул. Софіївська ), буд.33 кв.119. Починаючи із січня місяця 2016 року у сторін виник спір щодо порядку участі позивача у вихованні дочки та спілкування з нею. У звязку з тим, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною, останній звернувся для вирішення цього питання до служби у справах дітей Баришівської районної державної адміністрації. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. На підставі рішення та матеріалів Комісії з питань захисту прав дитини при Баришівській державний адміністрації, 19 лютого 2016 року було прийняте Розпорядження за № 59 « Про встановлення днів побачень [PERSON] із дочкою». Відповідно до даного Розпорядження, було визначено про доцільність участі [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO], надавши йому можливість безперешкодного спілкування з дитиною щосуботи та кожної неділі щомісячно протягом 2-3 годин на день за попередньою домовленістю про час та місце побачень при умові, що побачення не будуть негативно впливати на фізичний та психічний стан дитини. ( а.с.5 ). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. З урахуванням встановлених обставин та положень вказаних вище норм, суд приходить до висновку про необхідність усунення перешкод позивачу у вихованні малолітньої доньки [PERSON], 26.10.201113 року народження, оскільки позивач [PERSON] має бажання спілкуватися з донькою, брати активну участь у її вихованні, утриманні та розвитку, проте відповідач [PERSON] перешкоджає позивачу у спілкуванні з нею. Між тим, вирішуючи питання позовних вимог щодо періодичності побачень позивача з донькою щосуботи та щонеділі із 9 години ранку до 21 год., суд враховує ту обставину, що донька о 9-й годині ранку ще може відпочивати, а тому, приймаючи за основу висновок Комісії з питань захисту прав дитини при Баришівській державній адміністрації щодо тривалості даного побачення, вважає за можливе даний час визначити із 11 години до 14 години, надавши батькам право змінювати порядок та час спілкування з дитиною за їх взаємною згодою. Вимоги позивача щодо можливості спільного відпочинку із дитиною без присутності матері після досягнення дитиною 7 річного віку є передчасною. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він, як дільничний інспектор міліції розглядав звернення [PERSON] з приводу неправомірних як на думку заявниці дій її чоловіка [PERSON] В ході проведених перевірок було встановлено, що сварки між колишнім подружжям виникають із-за того, що [PERSON] не надає можливості для спілкування [PERSON] із своєю донькою. Характеризуючи особу позивача зазначає, що [PERSON] в цілому характеризується з позитивної сторони, однак бувають випадки вживання останнім алкогольних напоїв, після чого останній стає занадто емоційним та дратівливим. Свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] не дає [PERSON] можливості бачитися із своєю донькою. Був разом із [PERSON] в салоні його автомобіля, коли останній, звернувся з проханням до своєї колишньої дружини з проханням дати йому дочку, щоб зїздити разом з нею в магазин. Однак, прохання [PERSON] було відхилене в звязку з чим, він був дуже збудженим. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її колишній зять [PERSON], є неурівноваженою людиною з проявами розладу психіки. Так, під впливом вживання алкоголю, [PERSON] стає агресивним, нецензурною лайкою ображає її особисто та її дочку заявляючи, що остання «нагуляла» дитину. Її онука [PERSON], боїться свого батька. Покази свідка [PERSON] судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказаний свідок є матір'ю відповідачки, бабусею дитини і прямо заінтересована у результатах розгляду справи. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] і неодноразово чула, як [PERSON] пізно ввечері приходив до квартири, в якій проживає його колишня дружина із донькою та сильно стукав у двері, висловлюючись при цьому грубою нецензурною лайкою. Після таких «відвідин», малолітня дитина [PERSON], коли хтось стукає у двері, заливається плачем. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] дуже люблять свою дочку. Була свідком, як позивач ображав [PERSON], коли та йшла із донькою. Свідок [PERSON], яка є депутатом селищної ради, суду пояснила, що до неї, як до депутата по виборчому округу, в якому проживають сторони, звернулися [PERSON] та [PERSON] з приводу надання характеристики на позивача. Виконуючи свої обовязки, нею були опитані особи, які були названі [PERSON] та які характеризують його з позитивної сторони, та були опитані особи, які були названі [PERSON], які негативно відзиваються про позивача. Багато хто із мешканців житлового масиву, не бажали давати жодних свідчень посилаючись на неадекватну поведінку [PERSON] під впливом алкоголя. Свідчення даних свідків на думку заслуговують на увагу, але не можуть бути підставою для відмови у спілкуванні батька з донькою та участі у її вихованні, в якому останній хоче приймати активну участь.

Outcome: partial