Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 10000,00 грн., 3 % річних за користування грошима, що складає 554,00 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного договору позики від 20.08.2012 року позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 11000,00 грн., які відповідач зобов'язалася повернути 25.09.2012 року, про що надала відповідну розписку від 20.08.2012 року. Відповідач грошові кошти у встановлений строк в повному обсязі не повернула, у звязку з цим позивач звернувся до органів прокуратури, проте йому було відмовлено у порушенні кримінальної справи, рекомендовано звернутися до суду, посилаючись на те, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини. Позивач вважає, що неправомірними діями відповідача йому було заподіяно моральні страждання, адже він залишився без роботи, вимушений був знаходитися на утриманні у батьків, звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань. В останньому судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, підтвердив той факт, що надав відповідачу 10000,00 грн., з яких вона повернула лишу 1000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] у судових засіданнях заперечував проти позову, посилаючись на те, що відповідач вже повернула суму боргу брату позивача [PERSON]. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на такі обставини. Як встановлено судом, 20 серпня 2012 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти, які вона зобов'язалася повернути до 25 вересня 2012 року, про що надала власноруч написану розписку від 20.08.2012 року. Сума боргу, зазначена в розписці складає 11000,00 грн., проте в судовому засіданні було встановлено, що позивач передав відповідачу 10000,00 грн., також було встановлено, що відповідач повернула позивачу особисто 1000,00 грн. Цей факт підтвердили позивач та представник відповідача, тому сума боргу становить 9000,00 грн. Щодо пояснень представника [PERSON] про повернення суми боргу брату позивача, то з копій матеріалів справи за заявою [PERSON] вбачається наступне. 07.03.2014 року відповідач звернулася до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області із заявою про те, що позивач під приводом повернення боргу погрожує їй та членам її сімї. З пояснень [PERSON] від 07.03.2014 року вбачається, що вона взяла в 2012 році грошові кошти в розмірі 10000,00 грн., проте через деякий час вона повернула брату позивача [PERSON] суму боргу в розмірі 600 доларів США. За поясненнями відповідача, [PERSON] погрожував їй та вимагав повернення боргу. Слідчим відділом Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за ознаками вказаного кримінального правопорушення була винесена постанова про закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю ознак кримінального правопорушення. Пояснення відповідача щодо повернення боргу не підтверджуються матеріалами справи, [PERSON] не надала розписки [PERSON] щодо повернення боргу, також суду стало відомо, що [PERSON] помер в 2013 році. Отже, відповідач свої зобовязання за договорами позики не виконала, суму боргу в обумовлений сторонами термін не повернула. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов'язання із приводу надання позики, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки зобов'язання, яке виникло між сторонами на підставі договору позики, є грошовим, то відповідальність за його порушення настає відповідно до умов ст. 625 ЦК України. Згідно з цією статтею боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки [PERSON] прострочила повернення суми боргу у розмірі 9000,00 грн., то вимоги позивача щодо стягнення з неї 3% річних від простроченої суми за весь час прострочки є законними та обґрунтованими. Суд не бере до уваги розрахунок 3 % річних позивача у звязку з тим, що позивач в розрахунку вказує не вірну суму боргу, та вважає за необхідне провести свій розрахунок. Таким чином, сума 3 % річних стягується за період з 26.09.2012 року по 01.08.2014 року (674 дні) та розраховується наступним чином: 9000,00 грн. х 3% : 365 днів у році х 674 днів прострочення = 498,58 грн. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до наступного. До спірних відносин необхідно застосувати положення ст. ст. 23 та 1167 ЦК України. Відповідно до ст. 23 ЦК України під моральним збитком закон передбачає фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, яких фізична особа зазнала у звязку, в тому числі із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження ділової репутації, чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних і душевних страждань, ступеня вини особи, що заподіяла моральну шкоду, а також інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. \~ Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла її, за наявності її вини.\~ Відповідно до абзацу 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи з вищевикладеного, позивач не надав суду доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити частково у визначеному судом розмірі. Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір на загальну суму 243,60 грн., що підтверджується квитанціями в матеріалах справи. При цьому позовні вимоги [PERSON] було заявлено на загальну суму 20554,00 грн., із них судом присуджено 9498,58 грн. Таким чином, позовні вимоги задоволено на 46,2 % (9498,58 грн. : 20554,00 * 100 = 46,2). Отже, сума судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складають 112,54 грн., що становить 46,2 % від 20554,00 грн.

Outcome: partial