Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути із відповідача 4500,00 грн. коштів сплачених авансом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.06.2014 року між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір № 7, предметом якого було поставка та встановлення відповідачем у будинку позивача конструкцій ПВХ. Як гарантію здійснення наміру позивач сплатив аванс в розмірі 4500 грн. Проте відповідач не виконав покладені на нього зобов'язання та до теперішнього часу не здійснив виготовлення та установку пластикових вікон, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду із даним позовом. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за відомим місцем його реєстрації, встановленим згідно відомостей Світловодського РС УДМС України в Кіровоградській області, проте в судове засідання повторно не зявився. До суду повернувся конверти з судовими повістками на яких містяться позначки причини їх повернення За закінченням терміну зберігання. На підставі ч. 4, ст.169 ЦПК України за згоди позивача, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Згідно ч.1, ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі, оскільки позивач проти цього не заперечує. Враховуючи викладене та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав Судом встановлено, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір № 7 від 19.06.2014 року, відповідно до якого відповідач зобов'язувався виготовити конструкції ПВХ, металеві та міжкімнатні двері, у термін 25 робочих днів з моменту укладання договору. (а. с. 6). Відповідно до копії квитанції позивач [PERSON] сплатив відповідачу 4500 грн. авансу відповідно до умов договору. (а. с.7). Позивач надіслав відповідачу претензію про повернення йому коштів через порушення строків виконання договору, проте відповідачем дана претензія була проігнорована (а. с. 7). Відповідно до ч. 1, ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Нормами ч. 1 ст. 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Згідно частини 1, статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Всупереч вимогам вказаної статті відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували виконання ним зобов'язання за договором. Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved