Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що між ними та ТОВ «Індустріальний фонд» було укладено договір кредитної лінії № 755/31/1-1 від 11.11.2013 року. В подальшому зміни та доповнення до кредитного договору вносилися додатковими договорами № 1 від 09.01.2014 року, № 2 від 26.06.2014 року та № 3 від 29.08.2014 року. Згідно умов кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти, а позичальник зобов'язався отримати, належним чином використати та повернути у визначені строки та сплатити відсотки, та інші платежі за користування кредитом у порядку, та на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 2.2 кредитного договору кредит надається у вигляді не відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 08.11.2019 року (включно). Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування - 16 000 000,00 грн. Відповідно до п. 2.4 кредитного договору кредит надається траншами з позичкового рахунку в безготівковому порядку на поповнення обігових коштів з погашенням кожного траншу не пізніше 365 днів з дати його надання. Виконання зобов'язань позичальника за кредитного договору, серед іншого, забезпечено договором застави № 755/31/1-5 від 11.11.2013 року, укладеного між банком та [PERSON] Предметом застави є належні заставодавцю корпоративні (майнові) права, пов'язані з правом власності застоводавця на частку (долю) у статутному капіталі ТОВ «Індустріальний фонд», в розмірі 51 500,00 грн., що складає 0,06 % від розміру статутного капіталу ТОВ «Індустріальний фонд». При цьому, було погоджено, що договірна вартість предмет застави становить 1,00 грн. У зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань, на адресу ТОВ «Індустріальний фонд» було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту за 3 55/2/08/95-654 від 22.01.2015 року (в тому числі погасити основну суму боргу за кредитом, нараховані проценти тощо). Дана вимога отримана ТОВ «Індустріальний фонд» 02.02.3015 року, але позичальник свої зобов'язання не виконав. В подальшому банк звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до ТОВ «Індустріальний фонд» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням господарського суду Донецької області від 28.11.2016 року у справі № 905/2847/15 позов банку було задоволено, стягнуто 14 502 819,72 грн. заборгованості за кредитом, 5 031 131,42 грн. боргу за процентами, 686 139,69 грн. 3 % річних за прострочення сплати кредиту, 164 365,46 грн. 3 % річних за прострочення сплати процентів, 3 717 656,41 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне повернення кредиту, 1 002 676,,61 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів. Рішення господарського суду не виконано. Станом на 01.03.2017 року у позичальника існує прострочена заборгованість за кредитом - 14 502 819,72 грн. та прострочена заборгованість за процентами в сумі 6 251 468,93 грн. Загальний розмір простроченої заборгованості складає 28 515 029,38 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 14 502 819,72 грн., прострочена заборгованість за процентами - 6 251 468,93 грн., 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту - 881 509,52 грн., 3 % річних за не своєчасне погашення процентів - 238 478,46 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту - 5 118 070,21 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів - 1 522 682,54 грн. У зв'язку з викладеними обставинами просили звернути в рахунок часткового погашення боргу ТОВ «Індустріальний фонд» за основною сумою кредиту в розмірі 51 500,00 грн. звернути стягнення на предмет застави - належну [PERSON] частку (долю) в розмірі 51 500,00 грн., що складає 0,06 % від розміру статутного капіталу ТОВ «Індустріальний фонд», визначивши спосіб реалізації предмету забезпечувального обтяження - продаж банком від імені заставодавця шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем за початковою ціною, яка буде визначена в судовому процесі. В судовому засіданні представники позивача підтримали обставини викладені в позовній заяві, та позовні вимоги, просили їх задовольнити. Зазначили, що рішення господарського суду до цього часу не виконано. Крім того, відповідач є майновим поручителем, і на нього не розповсюджуються строки, які вказані в ст. 559 ЦК України. У зв'язку з неявками відповідача в судове засідання щодо ухвалення заочного рішення не заперечували. В судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2017 року по справі відкрито провадження та призначено до розгляду. 15.06.2017 року за клопотанням представника позивача судом призначена судова експертиза для визначення вартості предмета застави, про що постановлено відповідну ухвалу. Після проведення експертизи матеріали справи повернуто до суду, відновлено провадження та продовжено розгляд справи. В суді встановлено, що 11.11.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ТОВ «Індустріальний фонд» укладено Договір кредитної лінії № 755/31/1-1. Згідно умов договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти, а позичальник зобов'язався отримати, належним чином використати та повернути у визначені строки та сплатити відсотки, та інші платежі за користування кредитом у порядку, та на умовах, визначених договором. Відповідно до п.п. 2.2, 2.3 кредитного договору кредит надається у вигляді не відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 08.11.2019 року (включно). Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування - 16 000 000,00 грн. Відповідно до п. 2.4 кредитного договору кредит надається траншами з позичкового рахунку в безготівковому порядку. Порядок сплати процентів визначено п. 2.7 кредитного договору. 11.11.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено Договір застави № 755/31/1-5, за умов якого відповідач передав у забезпечення виконання ТОВ «Індустріальний фонд» кредитний зобов'язань майно та права - корпоративні (майнові) права, пов'язані з правом власності застоводавця на частку (долю) у статутному капіталі ТОВ «Індустріальний фонд», в розмірі 51 500,00 грн., що складає 0,06 % від розміру статутного капіталу ТОВ «Індустріальний фонд». При цьому, було погоджено, що договірна вартість предмет застави становить 1,00 грн. Пунктом 7.2 Договору застави визначено, що у випадку не виконання або часткового невиконання позичальником зобов'язань, заставодержатель має право на звернення стягнення н предмет застави на підставі рішення суду, позасудовими способами, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, іншими способами передбаченими законодавством. Встановлено, що ТОВ «Індустріальний фонд» взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим має заборгованість. 28.11.2016 року по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ТОВ «Індустріальний фонд» про стягнення боргу, Господарський суд Донецької області постановив рішення, яким стягнув з відповідача заборгованість по кредиту, процентам, та штрафні санкції. З листа Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 5357157/18 від 14.02.2018 року встановлено, що рішення Господарського суду Донецької області від 28.11.2016 року про стягнення з ТОВ «Індустріальний фонд» на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» коштів, не виконано, погашення боргу не відбувалося. У зв'язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом. Встановлено, що станом на 01.03.2017 року у ТОВ «Індустріальний фонд» існує прострочена заборгованість за кредитом - 14 502 819,72 грн. та прострочена заборгованість за процентами в сумі 6 251 468,93 грн. Загальний розмір простроченої заборгованості складає 28 515 029,38 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 14 502 819,72 грн., прострочена заборгованість за процентами - 6 251 468,93 грн., 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту - 881 509,52 грн., 3 % річних за не своєчасне погашення процентів - 238 478,46 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту - 5 118 070,21 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів - 1 522 682,54 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до статті 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча вимога, що не суперечить законодавству України. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. При цьому застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Перелік істотних умов договору застави визначено статтею 584 ЦК України, а також статтями 12 та 41 Закону «Про заставу». З огляду на приписи ст. 583 ЦК України, статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1 заставодавцем може виступати як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Майновий поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета застави. До майнового поручителя, який виконав забезпечене заставою зобов'язання, переходять усі права кредитора за цим зобов'язанням в тому обсязі, в якому він сам виконав вимоги кредитора. Відповідно до приписів ст.ст. 589, 590 ЦК України, ч. 1 статті 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 589, 590 ЦК України у разі невиконання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушення зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов'язання застава зберігається в початковому обсязі. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про заставу» реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів). Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Враховуючи вимоги законодавства України, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача мають бути задоволені. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з'явився, заперечень та доказів на підтвердження свої заперечень не надав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 1 600,00 грн., дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім судового збору позивачем було оплачено кошти за проведення судової експертизи в розмірі 90 000,00 грн. Дані витрати підтверджені належним чином, та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved