Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку належить земельна ділянка, площею 0,061 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Розташування і будівництво фундаменту, а згодом і господарської споруди було погоджено із власником сусідньої земельної ділянки [PERSON], який не заперечував проти проведення будівництва. На даний час власником сусідньої земельної ділянки являється відповідач, яка порушує межу земельної ділянки позивача та не дотримується правил добросусідства та склала дрова, які є горючим матеріалом прямо до стіни будинку позивача, чим порушує його право власника суміжної земельної ділянки. Крім того, складування дров до належного будинку позивача порушує його права власника та вимоги пожежної безпеки, це призводить також до пошкодження стіни будинку, так як вся волога від дощів та снігу, що потрапляє на дрова затікає на стіну та руйнує цеглу. Усунути порушення і прибрати дрова, складені на земельній ділянці позивача та надати можливість відремонтувати пошкоджену вологою стіну відповідач в добровільному порядку відмовляється. На підставі викладеного позивач просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що належить йому і розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом звільнення її від дров і інших складених на ній предметів та відновити попередній стан земельної ділянки, який існував до порушення її меж, зобов'язати [PERSON] не вчиняти дій, які б порушували права або створювали небезпеку порушення прав землевласника [PERSON] та надати можливість вільно обслуговувати (проводити ремонтні роботи) належної йому господарської споруди, що межує із земельною ділянкою [PERSON] та стягнути з відповідача на користь позивача 229,41 грн. судових витрат. Відповідач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що земельна ділянка [PERSON] межує з ділянкою [PERSON], на якій впритул до межі з його боку побудовано господарську споруду, стіна якої одночасно виконує роль паркану між цими земельними ділянками, адже у [PERSON] відсутня можливість обслуговувати зовнішню сторону своєї будівлі без проникнення на земельну ділянку [PERSON] З моменту купівлі земельної ділянки [PERSON] і до серпня 2013 року дані обставини не викликали зайвих перешкод в користуванні земельною ділянкою [PERSON], поки [PERSON] не вирішив збудувати в своїй господарській будівлі погріб з влаштуванням вентиляційних каналів на сторону земельної ділянки [PERSON] З цією метою невідомі особи, які виконували ці роботи, а може і він особисто, без попереднього погодження проникли на територію земельної ділянки [PERSON] за відсутності господарів та розкидали на газон дрова, які було складено на земельній ділянці [PERSON] під стіною господарської споруди [PERSON], яка виконує роль паркану, зробили технологічні отвори в стіні та почепили вентиляційні труби, які на 13-20 см виступають на територію земельної ділянки [PERSON] та звужуючи передбачений будівельними нормами однометровий технологічний розрив між стіною споруди, побудованої на земельній ділянці [PERSON] та межею земельних ділянок, стіною споруди [PERSON] Влаштовані [PERSON] вентиляційні системи для власної господарської споруди нависають над земельною ділянкою [PERSON] на 13-20 см., тим самим порушуючи її право власності, передбачене законом. Крім цього під час обмірів виступаючих частин споруди [PERSON] зі сторони земельної ділянки [PERSON] було також виявлено, що карниз даху цієї споруди разом із водостічним жолобом виступають за межі земельної ділянки [PERSON] на цілих 30 сантиметрів, що заважає росту садових дерев на земельній ділянці [PERSON] На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом просить визнати незаконним дії [PERSON] щодо самовільного проникнення його особисто та сторонніх осіб за його дорученням на територію земельної ділянки [PERSON], яка знаходиться в садовому товаристві «Райдуга-1! Садівницького масиву «Дніпро» міста Вишгород Вишгородського району Київської області. Заборонити [PERSON] самовільно, без письмового дозволу [PERSON] використовувати територію належної їй земельної ділянки з метою обслуговування зовнішньої сторони споруди [PERSON], що межує із земельною ділянкою [PERSON] Зобов»язати [PERSON] за власний рахунок здійснити демонтаж виступаючих конструкцій належної йому господарської споруди, які займають повітряний простір над земельною ділянкою [PERSON], а саме: двох трубчатих вентиляційний каналів, а також карнизу даху зазначеної споруди із водостічним жолобом, змінивши конструкцію даху таким чином, щоб атмосферні опади не потрапляли на територію земельної ділянки [PERSON] та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити з викладених підстав. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] просить відмовити. Представник відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, надавши суду свої письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову [PERSON], зустрічний позов підтримав з викладених в ньому підстав та просить задовольнити. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши письмові докази, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 10 березня 2001 року [PERSON] купив у [PERSON] земельну ділянку, площею 0,061 га, яка належала продавцю на праві власності згідно державного акту ІІ-КВ № 056109, виданого 08 вересня 1998 року Вишгородською міською радою і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 409, що знаходиться за адресою: м. Вишгород Київської області, садове товариство «Радуга», надану для ведення садівництва, про свідчить договір купівлі-продажу від 10.03.2001 року № 856 (а.с.5). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 081323, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 4691, земельна ділянка площею 0,061 га, для садівництва, яка розташована на території Хотянівської сільської ради, садовому товаристві «Радуга» належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.03.2001 року № 856, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень виданого реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області (а.с.7-8). Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 березня 2008 року № 3001, [PERSON] купила у [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0508 га, в тому числі всього сільськогосподарських угідь - 0,0598 га, у межах, які визначені в натурі (на місцевості), закріплені межовими знаками і зазначені у Державному акті, що знаходиться на території Хотянвської сільської ради, масив «Дніпро», садове товариство «Радуга» Вишгоросдкього району Київської області, кадастровий номер земельної ділянки 3221888800380590003, наданої у власність продавцю для ведення садівництва (а.с.26). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень виданого реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області, земельна ділянка за адресою: м. Вишгород, садове товариство «Радуга-1» садівницького масиву «Дніпро», кадастровий номер 3221810100:38:059:0003, площею 0,0508 га належить [PERSON] (.а.с.27). Відповідно до акту про відновлення меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків від 31 жовтня 2013 року, зазначені межі на місцевості проходять по умовній лінії між встановленими межовими знаками, наявні обмеження на використання земельних ділянок відсутні, ніяких претензій при відновленні зовнішньої межі не заявлено, межі відновленні і не викликають суперечних питань (а.с.9). Відповідно до листа головного державного інспектора з нагляду у сфері пожежної та технологічної безпеки Вишгородського району підполковника служби цивільного захисту Веремеєва В.В., працівниками відділу згідно заяви [PERSON] було здійснено виїзд на місце та проведено перевірку, на відповідність нормативним актам з питань пожежної та техногенної безпеки, що діють в України, вищезазначеної земельної ділянки та встановлено, що на суміжній земельній ділянці, власником якої є з однієї сторони [PERSON], з іншої сторони [PERSON], за адресою: [ADDRESS] в протипожежному розриві між житловими будинками зберігаються горючі матеріали (дрова) чим порушено загальні вимоги пожежної безпеки до територій, будівель, приміщень та споруд, а саме п. 4.1.4. НАПБА.01.001-2004 «Правила пожежної безпеки в Україні» (а.с.10). Відповідно до ст.152 3К України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Ст. ст. 125, 126 цього ж Закону передбачають, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] вказану земельну ділянку отримав на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.2001 року, яка належала продавцю [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 056109 виданого 08 вересня 1998 року. Відповідач [PERSON] отримала належну їй земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2008 року, яка продавцю [PERSON] належала на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії ЯА № 582136 виданого 14.07.2005 року. В п.1 вказаного договору вказано, що продавець [PERSON] передає покупцю [PERSON] земельну ділянку площею 0,0508 га , у межах , які визначені в натурі (на місцевості) ,закріплені межовими знаками і зазначені у Державному акті. Тобто межі земельної ділянки позивача були встановлені на місцевості ще в 1998 році, а межі земельної ділянки , яка є суміжною земельною ділянкою з [PERSON], та належала до 2008 року [PERSON] закріплені в 2005 році, в той час, як відповідач [PERSON] є власником належної їй земельної ділянки з 2008 року. Встановлено, що 31 жовтня 2013 року ТОВ «НВН» ЦЗВ» були встановлені на місцевості та погоджено зовнішні межі належної позивачу земельної ділянки згідно з виданим йому державним актом, що підтверджується даними акту про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків (а.с.9). Внаслідок виконання робіт по встановленню меж земельної ділянки встановлено, що від стіни господарської споруди , яка належить [PERSON] та межує з земельною ділянкою [PERSON] земельна ділянка - шириною 0,15 м, яка перебуває у власності [PERSON], що підтверджується абрисом меж земельної ділянки (а.с.9). Дані обставини були підтверджені інженером-геодезистом [PERSON], який був допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста. Таким чином, враховуючи вимоги закону та встановлені обставини по справі, суд вважає,що відповідач зобов'язаний привести частину земельної ділянки, яка самовільно була ним зайнята, у попередній стан шляхом звільнення її від дров, усунувши таким чином позивачу перешкоди у користуванні належної позивачу на праві приватної власності земельною ділянкою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем [PERSON] в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів, що відповідачем чиняться дії, які б порушували його право або створювало небезпеку порушення його прав як землевласника щодо надання вільно обслуговувати (проводити ремонтні роботи) належної йому господарської споруди, а тому суд вважає, що вказані вимоги є необґрунтованими, позивачем не доведені, а тому в цій частині позовних вимог не підлягають до задоволення. Що стосується зустрічного позову [PERSON] , суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів, того, що відповідачем [PERSON] самовільно використовується територія земельної ділянки [PERSON] для обслуговування зовнішньої сторони споруди, що межує із земельною ділянкою [PERSON] Крім того, позивачем за зустрічним позовом не доведено суду, що [PERSON] зроблені під стіною його господарської споруди технологічні отвори та встановлені вентиляційні труби, які виступають на територію земельної ділянки [PERSON] Окрім того, подібне твердження містить припущення, що суперечить вимогам частини 4 статті 60 ЦПК України , де зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Подані позивачем на підтвердження вказаних обставин фотографії, є недопустимими та належними доказами в даній справі у розумінні ст. 58 ЦПК України. Таким чином позивачем за зустрічним позовом не доведені належними та допустимими доказами обставини на які позивач посилається як на підставу свого позову, а тому суд вважає, що вони не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON]

Outcome: partial