Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно виконавчого листа №2-3044 від 02.10.2003 року, який виданий на підставі рішення Дніпровського суду м.Херсон з позивача утримуються аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 02.10.2003 року і до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час позивач не має можливості сплачувати встановлений рішенням суду розмір аліментів. Після розірвання шлюбу між сторонами, 12.08.2009 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] На даний час, на утримання позивача перебуває його дружина, яка не працює та знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох річного віку та малолітні діти. Крім цього, позивач має хворобу серця, тому не має постійного місця праці, через хворобу йому потрібно постійно звертатись по медичну допомогу до шпиталю та постійно потребує коштів на ліки. Враховуючи вищезазначене позивач утримує доньку від першого шлюбу [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та непрацездатну дружину. Позивач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/10 частини його заробітку (доходу) до досягнення нею повноліття. У звязку з викладеним, позивач просить зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], згідно рішення Дніпровського суду м.Херсона №2-3044 від 02.10.2003 року з 1/4 частини всіх видів заробітку до 1/10 частини всіх видів заробітку щомісяця на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.01.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального провадження. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №120, зробленого 14.03.2002 року Відділом реєстрації акті громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м.Херсона, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON]. Згідно актового запису про шлюб №178, зробленого 12.08.2009 року Баглійського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, між [PERSON] та [PERSON] 12.08.2009 року укладено шлюб. Після реєстрації шлюб прізвище чоловіка «Кондратюк», дружини «Рудюк». Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], згідно актового запису про народження №464, зробленого 11.08.2009 року Башлійським відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, та [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження Чеської Республіки від 22.02.2016 року. Згідно довідки про реєстрацію особи громадянином України від 04.03.2016 року №61313/19-536-150, виданої Посольством України в Чеській Республіці, [PERSON], яка народилася 12.02.2016 року, зареєстрована громадянкою України. Відповідно до положення ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.7 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України,розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст.191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вбачає зміну матеріального стану у платника аліментів, тобто у позивача, а тому вважає, що його вимоги щодо зменшення розміру аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім цього на момент прийняття рішення відповідач позовної вимоги визнала, тим самим проти зменшення розміру аліментів до 1/10 частини доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно не заперечувала.

Outcome: approved