Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.12.2017 р. між ним та відповідачем укладено договір безвідсоткової поворотної позики № 1, за умовами якого він передав у позику відповідачу 3100000 грн., строком до 23.12.2018 р. У обумовлений договором строк, відповідач зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 2742035 грн. 91 коп. з яких: сума основного боргу - 2209926 грн. 87 коп.; 356181 грн. 11 коп. - індекс інфляції; 175927 грн. 93 коп. - 3 % річних. Просить суд: стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 2742035 грн. 91 коп.; стягнути з відповідача на його користь витрати за надання правничої допомоги у сумі 10000 грн. та судовий збір у сумі 11350 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Мазнєвої С.Г. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діорвіна» - Колесник О.С. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечував частково, оскільки за період перебування цивільної справи у провадженні суду, ТОВ «Діорвіна» проведено частковий розрахунок з позивачем [PERSON] за договором безвідсоткової поворотної позики № 1 від 21.12.2017 р. у сумі 69300 грн., тому сума основного боргу 2209926 грн. 87 коп. зменшилась на 69300 грн. та станом на день розгляду справи складає 2140626 грн. 87 коп. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до статуту ТОВ «Діорвіна» позивач [PERSON] , зокрема, є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Діорвіна». 21.12.2017 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Діорвіна» укладено договір безвідсоткової поворотної позики № 1 (далі Договір), за умовами якого позивач передав у позику відповідачу 3100000 грн., строком до 23.12.2018 р. Операції з позики грошових коштів оформлюються згідно з вимогами ст. 1046 «Договір позики`ЦК України. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. З моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається укладеним. Згідно з п. 1.1 договору засновник надає підприємству поворотну фінансову допомогу, а підприємство зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Зміст вказаного договору передбачає, що його укладення не призвело до зміни (збільшення чи зменшення) частки засновника ТОВ «Діорвіна» у статутному капіталі підприємства, тобто укладення такого договору не вплинуло на корпоративні права позивача, а лише свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин щодо позики грошових коштів. Вказана правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 р. у справі № 381/4019/18. На виконання умов Договору позивачем [PERSON] було перераховано відповідачу ТОВ «Діорвіна» суму позики у розмірі 3100000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 293 від 22.12.2017 р. Позивач зазначає, що відповідачем проводилися розрахунки по погашенню суми позики: у 2018 р. - 309578 грн. 28 коп.; у 2019 році - 209438 грн. 00 коп.; у 2020 р. - 81100 грн.; у 2021 р. - 69300 грн., що підтверджується відповідними видатковими касовими ордерами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року справа №524/4946/16-ц. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Боржник, як зазначено у ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Суд приходить до висновку, що оскільки між сторонами було укладено Договір, строк повернення за якими настав, сума безпроцентної поворотної фінансової допомоги (позики) відповідачем не повернута в повному обсязі, права позивача, як позикодавця є порушеними. Таким чином, сума основного боргу у розмірі 2140626 грн. 87 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку про стягнення боргу нарахування індексу інфляції на прострочену заборгованість, період прострочення зобов`язання за Договором становить 907 днів. З урахуванням суми заборгованості у розмірі 2140626 грн. 87 коп., індекс інфляції становить 356181 грн. 11 коп. Згідно розрахунку стягнення боргу 3% річних за користування грошовими коштами, сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 23.12.2018 р. по 16.06.2021 р. становить 175927 грн. 93 коп. Вказані розрахунки у суду не викликають сумніву та відповідачем не надано суду доказів на їх спростування. Таким чином, сума індексу інфляції у розмірі 356181 грн. 11 коп. та сума 3% річних у розмірі 175927 грн. 93 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат за надання правничої допомоги, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем [PERSON] та адвокатом Мазнєвою С.Г. не надано до суду доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, які б підтверджували її обсяг, розмір та витрачений час для надання такої допомоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 11350 грн.

Outcome: partial