Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що він 24.09.2020 року був звільнений з заводу на підставі ст. 38 КЗпП України з посади інженера-програміста 1-й категорії дільниці верстатів з ЧПК штампово -інструментального виробництва. На день звільнення відповідач має заборгованість по заробітній платі у розмірі 63779,52 грн. При звільненні відповідач не провів з ним остаточний розрахунок. Також, відповідач в порушення ст. 117 КЗпП України не виплатив позивачу середній заробіток за весь час затримки. У зв`язку з цим, позивач звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 14.04.2021 року відкрито провадження у справі. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Не заперечували проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання неодноразово не з`явилася. Надала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з одночасним розглядом справ у суді та неможливістю забезпечення участі представника відповідача у судовому засіданні. Причини неявки представника відповідача до суду суд вважав неповажними. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст. 223 ч.4, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] згідно наказу №286/к від 24.09.2020 звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з посади інженера-програміста 1-й категорії дільниці верстатів з ЧПК штампово -інструментального виробництва. Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. З довідки від 17.08.2021 року №510/83-6-22 вбачається, що ПАТ «Харківський підшипниковий завод», з урахуванням виплат, має заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за лютий 2020 - 6705,48 грн., за березень 2020- 7820,87 грн., за квітень 2020 - 4667,34 грн., за травень 2020 - 2778,20 грн., за червень 2020 - 6054,46 грн., за липень 2020 - 5280,46 грн., за серпень 2020 - 5170,58 грн., за вересень 2020 - 6595,91 грн., а разом 45073 грн.30к. У частині другій статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, суд вважає, що сума заборгованості по заробітній платі, невиплаченій при звільненні [PERSON] саме в розмірі 45073,30 грн. підлягає стягненню з відповідача. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Період затримки в проведенні розрахунку складає період з 28.09.2020 року наступного робочого дня з моменту звільнення, та по 14.09.2021 року (день винесення рішення). Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці робот. Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку розраховує наступним чином. 24.07.2020 року т.в.о Генерального директора ДП «Завод «Електроважмаш» видав наказ №309 «Про встановлення неповного робочого тижня», яким з 01.10.2020 року на підприємстві було встановлено неповний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа, четвер. Тобто розрахунок кількості днів за період з дня звільнення позивача 24.09.2020 року повинна розраховуватись за графіком роботи підприємства, а саме без врахування п`ятниць і складає 194 робочих дні. Середньоденна заробітна плата позивача складає 298,60 грн. , яка вираховується наступним чином. Позивач відпрацював повні два місяці перед звільненням липень 2020 року- 5280 грн.46к. та серпень 2020 року -5170 грн.58к. При чому в липні 2020 року 18 робочих днів, в серпні 17 робочих днів, таким чином 5280,46 грн+5170,58грн=10451,04 грн.: 35 робочих дні=298,60к. з урахуванням видатків на податки та збори. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку на користь позивача за період з 28.09.2020 року по 14.09.2021 року (194 робочих днів) становить 298,60 грн. х 194 робочих = 57928,62 грн. Разом з тим, суд вважає можливим зменшити розмір стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, враховуючи строк затримки розрахунку при звільненні, матеріальне становище відповідача, пов`язане з економічною та політичною обстановкою в країні, що вплинула на заборгованість, та вважає необхідним стягнути середній заробіток на користь позивача за час затримки у розмірі заборгованості по заробітній платі, а саме 45073,30 грн. Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті на їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. На підставі до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial