Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя в якій посилається на те, що між ними 24.11.1991 року було укладено шлюб, який зареєстрований Устянською сільською радою Борщівського району Тернопільської області. Від шлюбу неповнолітніх дітей нема. Стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося через непорозуміння та конфлікти, які постійно виникали під час сімейного життя, внаслідок чого вони втратили повагу та почуття любові один до одного. Вказує, що з 2010 року між ними припинені шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. Позивач переконана, що їхній шлюб носить формальний характер та вважає, що подальше спільне життя і збереження сім'ї з відповідачем є неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Вказує також, що під час шлюбу сторонами було набуто майно у вигляді 3/5 частин житлового будинку з відповідно до них частиною господарських та побутових будівель та споруд у [ADDRESS] що є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними. Враховуючи викладене позивач просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між ними розірвати та визнати за ним право власності на 3/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд у [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, проте від представника позивача [PERSON] до суду надійшла з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про день та годину розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий кур'єр». Згідно положенням ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 24.11.1991 року було укладено шлюб, який зареєстровано Устянською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, актовий запис № 16. (а.с.6) Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова) проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З метою з'ясування фактичних обставин справи, взаємин подружжя, дійсних причин розірвання шлюбу та інших необхідних для встановлення обставин, уникаючи формалізму при вирішенні даної справи та намагаючись забезпечити участь у судовому засіданні усіх сторін по справі, їх було викликано в судове засідання із зазначенням місця та часу його проведення та явка в суд для сторін була визнана обов'язковою. Проте, замість позивача, який до суду не з'явився, та у зворотному повідомленні відсутній його підпис про одержання повідомлення про виклик до суду, від його представника надійшла заява, в якій він позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Стаття 7 СК України передбачає, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Так, стаття 14 СК України вказує, що сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Пунктом 15 Постанови визначено, що сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу є правом одного з подружжя, яке регулюється нормами СК України, де зазначено про заборону передачі своїх сімейних прав іншій особі, а тому шлюб не може бути розірвано без особистої участі одного з подружжя у розгляді справи. Що стосується поділу спільного майна подружжя судом встановлено наступне. Позивач вказує, що у спільній сумісній власності сторін перебуває 3/5 частин житлового будинку з відповідно до них частиною господарських та побутових будівель та споруд у [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 58 ЦПК України вказує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Позивачем, на підтвердження своїх доводів надано до суду копії договорів купівлі-продажу та договору дарування, яким він підтверджує набуття права власності на вказані частини будинку. Проте вказані копії договорів не можуть слугувати для суду в якості належних доказів, оскільки ними може бути підтверджено тільки факт набуття права власності на майно в певний проміжок часу, проте в судовому засіданні встановити чи належить вказане майно сторонам на праві спільної сумісної власності, не виявляється можливим. Доказом про наявність у сторін права власності на вказаний об'єкт нерухомості слугує витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, де вказується форма власності та інші відомості внесені до реєстру. Таким чином, без належного доказу у вигляді оригіналу, або належним чином завіреного дублікату чи копії витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, який підтверджував би право власності сторін на нерухоме майно, судом не може бути вирішено питання про визнання права власності за будь-ким із сторін, а тому позовні вимоги в цій частині задоволені бути не можуть. Варто також зазначити і про те, що ціною позову за вимогою про поділ спільного сумісного майна позивачем визначено 91804,00 гривень, відповідно до довідки експерта № 15015. Частина 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вказує, що за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 243,60 грн. Тією ж частиною статті передбачено, що за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, судовий збір у розмірі 1 відсоток від ціни позову у 91804,00 гривень складає 918,04 гривень. Проте, як вбачається із банківських квитанцій, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 920,00 гривень, що є меншим за необхідних 1161,64 гривень, а тому суд вважає за необхідне стягнути з позивача недоплачений судовий збір у розмірі 241,64 гривні.

Outcome: approved