Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просив встановити факт його проживання з [PERSON] однією сім'єю, як подружжя без реєстрації любу в період з травня 2005 року по 07 травня 2010 року; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 нежитлового приміщення №9 у підвалі під літ. Апд, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Декабристів, 13. Адвокат позивача просила про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала. Адвокат відповідача позов визнав, просила про розгляд справи у його відсутності. Обставини справи встановлені судом. 03.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №9 у підвалі під літ. Апд, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Декабристів, 13, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3312. 07.05.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Відповідно до ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року № 6-37цс11. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісні власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обовязків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Статтею 60 СК України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. При цьому, згідно рекомендацій п.20\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11\~роз'яснено, що при застосуванні\~ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. До того ж Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999р. за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства. Згідно із частиною четвертою\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти (Постанова Верховного Суду України від 08.06.2016р.). \~\~\~Тобто, положеннями вказаних норм передбачено, що для визначення та встановлення, що майно є спільною сумісною власністю подружжя необхідні умови - проживання однією сім`єю, спільне проживання, яке пов'язано спільним побутом, із взаємними правами та обов'язками, що і є ознаками сім`ї. Згідно\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] з травня 2005 року по 07 травня 2010 року проживали однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Зазначений факт в судовому засіданні підтверджений дослідженими в судовому засіданні доказами. Таким чином, докази на які посилається позивач щодо підтвердження факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період часу з травня 2005 року по 07.05.2010 року знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і суд вважає їх достатніми для прийняття рішення щодо факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, у вказаний період. Таким чином, суд приходить до висновку, що на час придбання нежитлового приміщення №9 у підвалі під літ. Апд, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Декабристів, 13 сторони проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Придбання майна підтверджено відповідними доказами, які суд вважає достатніми і достовірними. Тому,\~враховуючи проживання сторін однією сім'єю в зазначений період і придбання в цей період зазначеного у позові майна, суд вважає, що є всі підстави для визнання цього майна спільним майном сторін, які проживали однією сім'єю, та визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності на нежитлового приміщення №9 у підвалі під літ. Апд, що знаходиться за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Декабристів, 13 по 1/2 частці за кожним.

Outcome: approved