Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, уточнивши його під час розгляду справи, в якому просив поділити в натурі 3/5 частини житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] між співвласниками: [PERSON] та [PERSON], виділивши в натурі з цієї частини позивачу 1/10 частку, відповідно до варіанту, запропонованого висновком за результатами проведення судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 19.02.2018 № 11/21-17-18, а саме: приєднати приміщення № 2-2 площею 11,1 м2 до приміщень 2/5 частин цього житлового будинку, що належить [PERSON]; встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,0701 га, на якій розташований житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], відповідно до варіанту, запропонованого висновком за результатами проведення судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 19.02.2018 № 11/21-17-18, а саме: загальна межа довжиною 37,59 метрів між земельною ділянкою площею 0,0273 га, що перебуває у користуванні [PERSON] в межах фактично встановлених парканів, та земельною ділянкою площею 0,0428 га, що перебуває у користуванні [PERSON] в межах фактично встановлених парканів. В судове засідання представник позивача не з'явилась, надавши суду письмову заяву про слухання справи за їх відсутності, вимоги позову підтримує, просить позов задовольнити з врахуванням уточнення, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. У ч. 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зі ст. 364 ЦК України виходить, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно роз`яснень викладених у пунктах 6, 7постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Верховний Суд України у постанові від 03.04.2013 р. висловив правову позицію у справі № 6-12цс13 та зазначив, що, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію та зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Згідно ч. 3 ст. 88 Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації. Судом встановлено, що за адресою - [ADDRESS], знаходиться житловий будинок загальною площею 119, 1 кв.м., житловою площею 68, 3 кв.м, з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, який був збудований у 1974 році батьками позивача, на земельній ділянці площею 700 кв.м. Ухвалою Васильківського районного народного суду Київської області від 29.11.1985 року, затверджено мирову угоду, згідно якої в особисту власність [PERSON] перейшло 2/5 частини Будинку, а у власність [PERSON] - 3/5 частини Будинку. Крім того, рішенням суду Васильківського району Київської області від 25.01.1996 року була розділена між батьками позивача земельна ділянка біля будинку площею 700 кв.м. Так, зазначеним рішенням суду [PERSON] виділено 3/5 частини земельної ділянки у розмірі 420 кв.м, а [PERSON] виділено 2/5 частини земельної ділянки у розмірі 280 кв.м біля будинку в [ADDRESS]. Після прийняття зазначених судових рішень, будинок був розділений (перепланований) на дві ізольовані частини (квартири) із спорудженням окремих входів, а земельна ділянка розділена парканом на два окремих подвір'я. При цьому, горище будинку, відповідно до перепланування житлових приміщень, поділено не було. На даний час позивач та відповідач є співвласниками 3/5 частин будинку, що виділені в окрему квартиру, у наступних частках: позивачу належить 1/10 частка, а відповідачу, відповідно 1/2 частка (3/5 - 1/10 = 1/2). Відтак, з врахуванням сукупності всіх часток будинку, що належать позивачу, загальна частка в будинку, що є власністю позивача становить 1/2 (2/5 + 1/10 = 1/2). Зазначені обставини підтверджуються інформаційними довідками з державного реєстру на нерухоме майно № 71992112 від 01.11.2016 року та № 72642812 від 09.11.2016 року. Таким чином, наразі позивач та відповідач є співвласниками будинку в рівних частинах, а саме: по 1/2 частці Будинку належить кожному з них. Проте, 1/10 частка, що належать позивачу, із 3/5 частин Будинку, які є їхньою з відповідачем спільною частковою власністю, на даний час не виділена в натурі, що перешкоджає позивачу реалізовувати своє право власності щодо неї, використовуючи її у своїх потребах. Приймаючи у справі рішення, суд враховує висновок проведених судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 19.02.2018 № 11/21-17-18. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, що підтверджені письмовими доказами, а саме понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 641,21 грн. та витрати пов'язані із проведення експертизи у розмірі 18846 грн.64 коп.

Outcome: approved