Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що позивачу, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві власності в рівних долях належала квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] померли. На даний час власниками квартири є позивач та [PERSON] .. У зв`язку з тим, що [PERSON] не проживає в даній квартирі, не приймає участі в її утриманні, не сплачує комунальних платежів, а позивач є пенсіонеркою, позбавлена субсидії та їй важко сплачувати комунальні платежі самостійно, тому просила суд визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства. Будь-яких клопотань чи заяв від останньої не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві власності в рівних долях належала квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру серії [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 14.05.1999 (а.с. 7). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.09.2001, виданого відділом реєстрації смертей у м. Києві (а.с. 8). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 9). Відповідно до актів, складених за участі голови правління ОСББ Бажана 24/1 та сусідів від 06.10.2016, 28.06.2018, 05.11.2019 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає (а.с. 11, 13, 29). Відповідно до довідки № 2605 від 05.10.2016, виданого Центром комунального сервісу № 10 у м. Києві та витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1993 року народження, та [PERSON] , 1958 року народження (а.с. 12). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що вищезазначені норми права надають власнику майна право користування своїм майном на власний розсуд незалежно від місця свого проживання або тимчасового перебування, а відповідач [PERSON] є співвласником спірної квартири, а тому вона має право вільно володіти та користуватись вказаним нерухомим майном і її відсутність у даній квартирі не впливає на право визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed