Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому належить нежитлова будівля, конюшні загальною площею 185,9 кв.м. по [ADDRESS] . Відповідно до рішення Лебединського районного суду Сумської області за ним було визнано право власності на комплекс будівель, що складається з будівлі МТФ під літ. «А», загальною площею 1027,8 кв.м. по [ADDRESS] та нежитлові будівлі - майновий комплекс до складу якого входять: автовісова 10 тонна, зерносклад току, погріб та будівля - сторожка по [ADDRESS] . Рішенням Штепівської сільської ради від 07.12.2015 року та від 22.01.2015 року йому надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок, на яких розташовані вказані будівлі, а у лютому 2020 року розроблені проекти відведення земельних ділянок. Але в реєстрації права власності на них відмовлено. Тому позивач просив визнати за ним право власності на: - земельну ділянку кадастровий номер: 5922989600:01:001:0699, площею 4,5500 га для іншого сільськогосподарського призначення, землі сільськогосподарського призначення за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку кадастровий номер: 5922989600:01:001:0188, площею 0,7700 га для іншого сільськогосподарського призначення, землі сільськогосподарського призначення за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку кадастровий номер: 5922989600:01:001:0189, площею 1,3850 га для іншого сільськогосподарського призначення, землі сільськогосподарського призначення за адресою: [ADDRESS] . Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивач вказав, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач проти задоволення позову не заперечує. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. Позивач є власником нежитлової будівлі, конюшні загальною площею 185,9 кв.м. по [ADDRESS] , комплексу будівель, що складається з будівлі МТФ під літ. «А», загальною площею 1027,8 кв.м. по [ADDRESS] та нежитлової будівлі - майновий комплекс до складу якого входять: автовісова 10 тонна, зерносклад току, погріб та будівля - сторожка по [ADDRESS] . Рішеннями Штепівської сільської ради [PERSON] надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок, на яких розташовані вищевказані будівлі. У лютому 2020 року розроблено проекти відведення земельних ділянок, затверджено та сформовано земельну ділянку кадастровий номер: 5922989600:01:001:0188, площею 0,7700 га для іншого сільськогосподарського призначення Землі сільськогосподарського призначення за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер: 5922989600:01:001:0189, площею 1,3850 га для іншого сільськогосподарського призначення Землі сільськогосподарського призначення за адресою [ADDRESS] . Однак, в реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку позивачеві було відмовлено. Тому [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходить з того, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, так як стверджуються відповідними доказами. Наведені факти в ході судового розгляду не були оспорені з боку сторони відповідача і позовні вимоги визнаються сільською радою в повному обсязі, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved