Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №26258501119719/02-ДК від 12.02.2008 року в розмірі 9784,27 грн. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що АТ «Ощадбанк» відповідно до договору про відкриття та обслуговування рахунків і випуску платіжних карт №26258501119719/02-ДК від 12.02.2008 року надав [PERSON] кредит у розмірі 5500,00 грн. зі сплатою 24% річних на строк дії платіжної картки. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 24.07.2018 року виникла заборгованість в розмірі 9784,27 грн., яка складається з: 5494,21 - заборгованість за основним боргом; 957,34 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6,30 грн. - комісія; 2696,72 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 629,70 грн. - три проценти річних від суми заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 9784,27 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився. Про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області веб-порталу Судової влади України. Будь-яких клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав будь-яких заперечень проти позову (відзиву), суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини із зобов`язального права. Судом встановлено таке. 12.02.2008 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір №26258501119719/02-ДК про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (а.с.12-13). Відповідно до п.2.1 договору, банк надав клієнту платіжну картку типу V.Electron платіжної системи Visa та ПІН - код до неї. Відповідно до п.1.4 додаткового договору №2 до договору № 26258501119719/02-ДК про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, банк встановлює клієнту кредит в розмірі 5 500,00 грн. Строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24,0 % річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35,0% річних. Згідно п.10.1 договору, договір набуває чинності з дати підписання і діє до дня закриття картрахунку. Як вбачається з письмових пояснень позивача та інформації з автоматизованої банківської системи, строк дії кредитної лінії встановлюється на період дії платіжної картки клієнта, строк дії платіжної картки № [NUMBER] до 28.02.2015 року, картрахунок [PERSON] 10.11.2018 року заблокований системним адміністратором у зв`язку з наявністю заборгованості. Користування коштами на картці відповідачем підтверджується виписками з особового рахунку, які маються в матеріалах справи (а.с.8-10). Відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 24.07.2018 року має заборгованість за кредитним договором, на підтвердження чого позивачем надано розрахунок заборгованості позичальника [PERSON] (а.с.5), яка складається з: 5494,21 грн. - заборгованість за основним боргом; 957,34 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6,30 грн. - комісія. Але суд з даним розрахунком не погоджується в частині нарахування заборгованості за відсотками, оскільки строк дії кредитної лінії встановлено на період дії платіжної картки [PERSON] , а саме до 28.02.2015 року, тому нарахування відсотків повинно проводитись саме до 28.02.2015 року. Враховуючи вищенаведене, заборгованість за нарахованими відсотками станом на 24.07.2018 року, згідно розрахунку (а.с.5) складає 830,90 грн. (за період 26.06.2014 року по 26.02.2015 року включно). За кредитним договором (ст.1054 ЦК України) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання по кредитному договору, позивач просив застосувати частину 2 статті 625 ЦК України та стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості та 3% річних від суми заборгованості. Відповідно до положень статей 1054 та 1058 ЦК України, зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу можуть бути лише грошові кошти, а тому при вирішенні спорів, пов`язаних з неналежним виконанням зобов`язань, що випливають із зазначених договорів, підлягає застосуванню частина 2 статті 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов`язань з повернення грошей на картковий рахунок та сплати процентів за використання рахунком в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, за змістом ст.552, ч.2 ст.625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Вказана правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України у справах № 6-49 цс12, 6-100 цс14, № 6-113цс14 від 01.10.2014 року. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості та 3% річних від суми заборгованості нарахованих процентів в розмірі, вказаному в позовних вимогах. На підтвердження вказаних в позові сум позивачем були надані відповідні розрахунки (а.с.7). Суд погоджується із наданими позивачем розрахунками (а.с.7) частково, оскільки вони не суперечать частині 2 статті 625 ЦК України, але приймаючи до уваги, що нарахування відсотків повинно проводитись до 28.02.2015 року (строк дії платіжної картки), вимоги позивача, щодо стягнення інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних від суми заборгованості, підлягають задоволенню в наступному розмірі: 2159,22 грн. - сума витрат від інфляції на суму простроченого кредиту; 488,57 грн. - сума витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 534,22 грн. - розмір 3% річних на суму простроченого кредиту; 83,23 грн. - розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. Відповідачем не були надані докази на спростування цих розрахунків. Зважаючи на викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 9596,65 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також роз`яснення постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1728,21 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (98,08 %). Решту судового збору в сумі 33,79 гривень слід залишити за позивачем.

Outcome: partial