Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за фактичним місцем проживання батька дитини та стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що від шлюбу з відповідачем мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 26.10.2012 року шлюб було розірвано та з нього на користь відповідача на утримання сина було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь [PERSON] , [INFO] , починаючи з 28 вересня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що син разом з відповідачем проживали за адресою: [ADDRESS] . Він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач 26.05.2020 року була знята з реєстрації з адреси: [ADDRESS] , тому враховуючи що відповідач не має зареєстрованого місця проживання, він звернувся до суду з метою визначення місця проживання дитини разом з батьком. Ухвалою від 04.02.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 09.02.2021 року було зобов`язано Службу у справах дітей Кам`янської міської ради обстежити умови проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за фактичним місцем проживання матері дитини - [PERSON] за останньою відомою адресою проживання: [ADDRESS] та надати висновок щодо доцільності проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю та зобов`язано Службу у справах дітей Одеської міської ради обстежити умови проживання батька дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та надати висновок щодо доцільності проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. 12.03.2021 року відповідач надала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначила, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона перебувала з 17.10.2009 року до 26.10.2012 року. З моменту створення сім`ї вони проживали в квартирі за адресою: [ADDRESS] , іпотечний кредит за яку виплачували із спільних коштів подружжя. Зареєстрованими в квартирі є відповідач та син, вона була зареєстрованою в квартирі її батьків за адресою: [ADDRESS] . Квартира по [ADDRESS] була постійним місцем проживання їх сім`ї.Так як [PERSON] після розірвання шлюбу не виконував свої обов`язки по сплаті аліментів на утримання сина, 14.04.2020 року вона звернулась до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська із позовною заявою про стягнення пені за несплату аліментів. В травні 2020 року, коли [PERSON] стало відомо про існування позовної заяви та відкриття провадження по цивільній справі, він приїхав із Одеси, де фактично мешкає, до м. Кам`янське та запропонував їй зареєструватись в квартирі по [ADDRESS] , де вона з сином постійно мешкала, пояснивши, що таким чином вони вирішать всі питання майнового характеру, як по розподілу майна подружжя, так і виплаті аліментної заборгованості. 26.05.2020 року, вона знялась з реєстраційного обліку в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Повернувшись додому, потрапити у квартиру вже не змогла, оскільки відповідач змінив замки на вхідних дверях до квартири за адресою: [ADDRESS] , де вона з сином постійно мешкали і не впустив її з сином в квартиру, погрожуючи фізичною розправою. У зв`язку з цим вона зверталась до Дніпровського відділення поліції, а потім подала до суду позов про вселення та встановлення житлового сервітуту. Заперечуючи проти позову, [PERSON] звернувся із зустрічною позовною заявою з вимогою зняти сина з реєстрації у спірній квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 23.07.2020 року відповідач звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] , мотивуючи позов поганим станом здоров`я, зміни сімейного стану, народженням у нього дитини та відсутністю робити. У задоволенні позову було відмовлено, але зараз він оскаржується у Дніпровському апеляційному суді. Зазначає, що відсутність у неї реєстрації не є підставою для визначення місця проживання сина за адресою фактичного проживання позивача. 26.04.2021 року позивач подав відповідь на відзив, у якому просив позов задовольнити. На обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що у відзиві вказані факти, що не відповідають дійсності, оскільки позивач не має ніякого відношення до квартири, з питанням про поділ майна подружжя з 2012 року до теперішнього часу не зверталась. У 2018 року він поїхав до м. Одеси, сплачував аліменти на утримання сина та маючи добрі відносини з позивачем запропонував їй з сином проживати у його квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Коли дізнався про позов, то приїхав до м. Кам`янське, щоб поспілкуватись з відповідачем та з`ясував, що вона планує відібрати в нього квартиру. Не заперечує факту зміни замків у його квартирі. Наголошує, що у розмові з сином про переїзд до нього, син виявив захоплення та підтримав цю ідею, тому вважає, що син може проживати із ним та це жодним чином не порушить чиїсь права. У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності з урахуванням обставин викладених у відзиві на позов та просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради у судове засідання не з`явились, подали до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності з урахуванням висновку, в найкращих інтересах дитини. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради та Служба у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання не з`явились, подали до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 30.09.2006 року по 26.10.2012 року. З [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), починаючи з 28.09.2012 року до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.10.2012 року (а.с. 10). Позивач 27.11.2018 року зареєстрував шлюб із [PERSON] , від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та про народження (а.с. 16, 17). Малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідач приділяє достатню увагу та займається вихованням сина, про що свідчать характеристики КЗ «ДЮСШ №1» КМР, де малолітній [PERSON] тренується у відділенні стрільби кульової з 01.10.2020 року (а.с.72, 73). Згідно висновку служби у справах дітей Кам`янської міської ради № 8вих-20/305 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від 22.04.2021 року (а.с. 110) зазначено, що малолітній [PERSON] висловив своє бажання проживати з матір`ю, заперечує проти виїзду на постійне місце проживання до батька у м. Одеса. Таким чином, визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] є недоцільним. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а, перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність з а створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на рівність прав та обов`язків батьків по вихованню дитини, інтереси дитини, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме те, що дитина тривалий час проживає з матір`ю, мати виховує та утримує сина належним чином, відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього сина, на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчомукомітеті кам`янської міської ради малолітній [PERSON] , [INFO] , висловив своє бажання проживати з матір`ю, заперечує проти виїзду на постійне місце проживання до батька у м. Одеса, враховуючи вік дитини, а також приймаючи до уваги позицію органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові - судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed