Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № BL_КГ100031557 від 11.08.2011 року в розмірі 54434,51 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного договору №BL_КГ100031557 від 11.08.2011 року відповідач отримала кредит на поточні потреби у розмірі 13500,00 грн. зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом та комісією за управління кредитом у розмірі 3,00 % від суми кредиту з кінцевим терміном повернення до 11.08.2013 року. Відповідач зобовязання за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим заборгованість за кредитом станом на 17.08.2015 року становить 54434,51 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судові засідання не зявлялася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної у письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 11.08.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування №BL_КГ100031557. Відповідно до п. 1.2 Загальної частини договору Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 13500,00 грн. у формі відкличної не відновлюваної кредитної лінії. Згідно договору кредит надається на поточні потреби, а також для оплати послуг банку та супутніх послуг на строк до 11.08.2013 року. У свою чергу, відповідач зобов'язалася сплачувати процентну ставку за користування кредитом в розмірі 0,01 % річних, комісію за управління кредитом в розмірі 3,00 % від суми кредиту. Згідно з п. 3.3.2 цього договору позичальник зобовязується щомісячно виконувати свої боргові зобовязання відповідно до графіку погашення заборгованості. Не пізніше 11.08.2013 року повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісію, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку (штраф у розмірі 25 % від суми кредиту та/або пеню у розмірі 0,50%). Судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором не виконала, суму кредиту в зазначений договором строк не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила. Враховуючи викладене, відповідач порушила істотні умови укладеного договору щодо здійснення платежів за користування кредитом. У звязку з цим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 17.08.2015 року становить загальну суму у розмірі 54434,51 грн. (у тому числі заборгованість за кредитом 6079,33 грн., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом 0,25 грн., комісія за РО 3976,10 грн., плата за пропуск платежів 44378,83 грн.), що підтверджується відповідним розрахунком в матеріалах справи. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов'язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved