Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що позивачем була виплачена потерпілій стороні спричинена в дорожньо-транспортній пригоді, винуватцем якої у судовому порядку визнано відповідача, сума страхового відшкодування в розмірі 89 654,55 грн., яку відповідач добровільно не сплачує на користь позивач.а Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача 89 654,55 грн. (страхове відшкодування), а також про стягнення судових витрат, які пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 102 грн. 00 коп. Представник позивача не скористався правом брати участь у судових засіданнях; в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. В силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено судом, 09 травня 2020 р. мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота» р/н [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , під керуванням [PERSON] (відповідач), який 09.05.2020 р. близько 18.00 год. на 62 км+300 м а/ш Харків - Красноград - Перещепино, керуючи транспортним засобом автомобілем «Тойота Королла», не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та здійснив дорожньо-транспортну пригоду: наїзд на перешкоду. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2020 р., яка набрала законної сили 30.06.2020 р., [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП; накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн. (а.с. 9-10), що підтверджується відповідною постановою судді. [PERSON] , як власником автомобіля «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] , було застраховано автомобіль в ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» за договором №006-12899/01НТ добровільного страхування наземного транспорту від 31.01.2020 за програмою страхування «Повне КАСКО» (а.с. 5-7). Згідно страхового акту №88417/1 від 18.06.2020, складеного комісією ПрАТ «СК «Брокбізнесбанк», сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті власнику автомобіля «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] становить 89 654, 55 грн. (а.с.16-17). Судом встановлено на підставі заяви [PERSON] від 11.06.2020, в якій остання просила вирахувати із суми страхового відшкодування 11 930 грн. в рахунок погашення чергових платежів по договору №006-12899/01НТ від 31.01.2020 та різницю перерахувати на ТОВ «Сеул-Авто», а компенсацію по евакуації автомобіля перерахувати на її картковий рахунок; позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 89 654,55 грн., що підтверджується заявою [PERSON] від 11.06.2020, платіжним дорученням №227354 від 02.07.2020 та платіжним дорученням №227353, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 18, 19, 20 ). Сплачені позивачем суми на час звернення до суду із даним позовом відповідачем позивачу не відшкодовані. Спірні правовідносини виникли із зобов`язань, що виникають із відшкодування шкоди в порядку регресу. Дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. За ч. 6 ст. 82 КПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). З огляду на вищенаведене, оскільки відповідач [PERSON] спричинив збитки власнику транспортного засобу, який було застраховано за договором добровільного страхування наземного транспорту, дані спірні правовідносини регулюються нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 27 Закону України «Про страхування»; оскільки позивачем виплачена сума страхового відшкодування, що підтверджується доказами, наданими у порядку ст.ст. 76-70, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, втім, відповідач не сплатив зазначену суму на користь позивача. Таким чином, вочевидь порушення прав позивача з боку відповідача, тому позов підлягає задоволенню у спосіб, обраний позивачем: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в порядку регресу 89 654,55 грн. (виплачене власнику транспортного засобу страхове відшкодування), а також документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2 102,00 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: approved