Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого останнє відступило права вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Так, згідно вказаного Договору відбулося відступлення права вимоги на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» за Кредитним договором № 50/44-06 від 10 листопада 2006 року, що був укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем [PERSON] Відповідно до умов Договору № 50/44-06 про обслуговування та кредитування карткового рахунку, банк надав позичальнику кредит у сумі 25 000 грн. з датою остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту кредитної лінії сум кредиту 09 листопада 2009 року. Також, в забезпечення виконання умов Кредитного договору 10 листопада 2006 року між сторонами укладено договір поруки № 459/12-06, за яким [PERSON] поручилася за виконання [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. У результаті систематичного порушення умов Договору № 50/44-06 про обслуговування та кредитування карткового рахунку від 10 листопада 2006 року станом на 01 липня 2016 року загальна сума заборгованості склала 56 741,21 грн., з якої 24 989,64 грн. - заборгованість за кредитом та 31 751,57 грн. - заборгованість по відсотках. Оскільки 26 вересня 2016 року між ним та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу № 2016-3КІ/ДГ, яким останнє відступило йому права вимоги, в тому числі за договором № 50/44-06 від 10 листопада 2006 року, тому просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі та підтримує позовні вимоги в повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] також не з'явилася, подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі та відмовити у позові з підстав, викладених у поданих нею письмових запереченнях. Свою позицію мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду від 22 жовтня 2012 року з неї та [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № 50/44-06 від 10 листопада 2006 року. Постановою державного виконавця від 15 листопада 2013 року за заявою ПАТ «Промінвестбанк» щодо виконання вказаного рішення було відкрите виконавче провадження; 12 грудня 2014 року таке закінчене на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, на стадії виконавчого провадження між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення права вимоги, при цьому останнє із заявою про заміну стягувача не зверталося і не могло звертатися, оскільки за матеріалами позовної заяви йому право вимоги не передано, натомість передано договір № 48-36/7-08 від 28 лютого 2008 року. За таких обставин, враховуючи наявність рішення між тими ж сторонами по тому ж предмету спору, а також пропуск позивачем строків звернення до виконання просила у задоволенні позову відмовити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205, ст. 206 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Заочним рішенням Перечинського районного суду від 22 жовтня 2012 року по справі № 708/938/2012 за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що 10 листопада 2006 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (08 червня 2010 року змінено найменування на ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №50/44-06, згідно якого публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» видало останній кредит у розмірі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) грн. 00 коп. зі сплатою 15 % річних, з кінцевим строком повернення 09 листопада 2009 року. Цим же рішенням встановлено, що в забезпечення виконання вищевказаного договору між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 459/12-06 від 10 листопада 2006 року, згідно якого остання взяла на себе зобов'язання солідарно з [PERSON] відповідати в повному обсязі перед позивачем за своєчасне та повне виконання боржником свого обов'язку за кредитним договором. 17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (Первісний Кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» (Новий Кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого Первісний Кредитор передав (відступив) Новому Кредитору Кредитний Портфель (сукупність усіх прав вимоги за кредитами) та зобов'язався сплатити за нього Первісному кредитору грошову винагороду (Ціну Продажу), в тому числі і право грошової вимоги за договором № 50/44-06 від 10 листопада 2006 року. Відповідно до п. 2.2. цього договору внаслідок передачі (відступлення) Кредитного Портфеля Новий Кредитор набуває усіх прав вимоги Первісного Кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на стягнення за зобов'язаннями позичальників на заставлене майно та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Права вимоги за забезпеченнями, що випливають з договорів, укладених у письмовій формі без нотаріального посвідчення, передаються новому кредитору на підставі договору (а. с. 17-23). 26 вересня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» був укладений договір факторингу № 2016-3КІ/ДГ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 50/44-06 від 10 листопада 2006 року, внаслідок чого останнє набуло прав кредитора [PERSON] Сторони також погодили, що до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» перейшли всі права, що належали ТОВ «Кредитні ініціативи» за договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів (а. с. 93-97, 139). Крім цього встановлено, що вищезазначеним рішенням суду по справі №708/938/2012 солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість у сумі 47 427 (сорок сім тисяч чотириста двадцять сім) грн. 49 коп. та судові витрати в сумі 475 (чотириста сімдесят п'ять) грн. 00 коп., як сплачений судовий збір. З даного рішення, яке набрало законної сили, та матеріалів справи № 708/938/2012 також вбачається, що заборгованість [PERSON] за договором № 50/44-06 від 10 листопада 2006 року перед публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» станом на 31 травня 2012 року становила 47 427,49 грн., з яких 34 613 грн. 05 коп. - заборгованість по кредиту (24 989,64 грн. - сума кредиту, 3 860,04 грн. - нарахована пеня, 5 763,36 грн. - заборгованість згідно ст. 625 ЦК України) та 12 814 грн. 44 коп. - заборгованість по відсотках (9 315,42 грн. - сума відсотків, 1 268,60 грн. - нарахована пеня, 2 230,42 грн. - заборгованість згідно ст. 625 ЦК України) (а. с. 122-124, 159-160, 161, 162). Згідно прохальної частини позовної заяви по даній справі позивач просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 50/44-06 від 10 листопада 2006 року у розмірі 56 741,21 грн., а саме 24 989,64 грн. - за кредитом, 31 751,57 - за відсотками. З розрахунку заборгованості, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, вбачається, що вказана заборгованість [PERSON] за договором № 50/44-06 від 10 листопада 2006 року вирахувана з моменту укладення такого договору по 01 липня 2016 року (а. с. 32-33). Враховуючи вищенаведене та те, що заборгованість за вказаним договором станом на 31 травня 2012 року, в тому числі і тіло кредиту, стягнута з [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі, тому на підставі ст. 61 Конституції України її повторне стягнення є неможливим. Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області № 13.7-14/582 від 27 квітня 2017 року виконавчий лист № 708/938/2012, виданий 03 липня 2013 року Перечинським районним судом Закарпатської області, 12 грудня 2014 року повернутий стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», після чого до Перечинського РВ ДВС на виконання більше не пред'являвся (а. с. 137). Як роз'яснено у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 2.2. договору № 50/44-06 від 10 листопада 2006 року дата остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту кредитної лінії сум кредиту та процентів за ним відповідно до цього Договору - 09 листопада 2009 року, або 10-й календарний день з моменту попередження Банком про повернення кредиту та сплати процентів відповідно до п. 4.3.5 цього Договору. Згідно п. 3.5. цього договору нарахування Банком процентів здійснюється протягом всього терміну кредитування з дати першого використання Клієнтом кредитних коштів на умовах цього Договору по дату повного погашення всіх отриманих Клієнтом сум кредиту, виходячи із суми фактичного щоденного залишку заборгованості за кредитом, за методом «факт/факт» (а. с. 24-26). Оскільки зобов'язання відповідачів за вказаними договорами не виконане, тому суд приходить до висновку, що правовідносини між сторонами не припинилися і боржник не звільнений від обов'язку сплатити нараховані відсотки після стягнення суми кредиту рішенням Перечинського районного суду від 22 жовтня 2012 року. Що стосується вимоги про стягнення відсотків з поручителя, то суд констатує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч. 4 ст. 559 цього Кодексу порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). Так, договором поруки № 459/12-06 від 10 листопада 2006 року строк, після закінчення якого порука припиняється, не визначено, а п. 12 тільки встановлено, що він діє до повного погашення зобов'язань по договору № 50/44-06 від 10 листопада 2006 року про обслуговування та кредитування карткового рахунку, в забезпечення якого надана порука, а також додаткових угод до нього (а. с. 27). Таким чином, у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, встановленого сторонами в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Даний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року по справі № 2239цс15. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Оскільки з даним позовом до поручителя позивач звернувся після спливу шестимісячного строку від дня настання виконання основного зобов'язання, а саме 28 липня 2016 року, тому зобов'язання за договором поруки припинилися, що є підставою для відмови в задоволенні позову в частині стягнення відсотків з поручителя [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки заборгованість позичальника згідно договору № 50/44-06 від 10 листопада 2006 року за тілом кредиту стягнута у повному обсязі, однак не погашена, тому позивач має право на стягнення відсотків за користування кредитом з [PERSON] Що стосується розміру таких відсотків, то згідно розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, з 10 листопада 2006 року по 01 липня 2016 року заборгованість [PERSON] за вказаним договором по відсотках за користування кредитом становить 31 751,57 грн. (а. с. 32-33). Однак, за період з 10 листопада 2006 року по 31 травня 2012 року заборгованість по відсотках стягнута заочним рішенням Перечинського районного суду від 22 жовтня 2012 року у розмірі 9 315,42 грн. (а. с. 122-124, 159-160, 161, 162). Отже, з метою уникнення подвійного стягнення заборгованості, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути відсотки за користування кредитом за період з 31 травня 2012 року по 01 липня 2016 року у розмірі 22 436,15 грн. (31 751,57 грн. - 9 315,42 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (39,54 % від ціни позову), з відповідача слід стягнути на користь позивача 544,86 грн. (1 378 грн. х 39,54 %) судового збору.

Outcome: partial