Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який представник підтримала у заяві про розгляд справи без її участі, та вимоги мотивує тим, що 27.09.2017 року наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №9402/ВК від 26.09.2017р. його [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням, у звязку з невиконанням відповідачем умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, передбаченої наказом. Крім того, внаслідок невиплати заробітної плати [PERSON] було спричинено моральну шкоду, завдану позбавленням можливості утримувати сімю, внаслідок чого він постійно знаходився у стані емоційного неспокою, втратив сон та апетит, був роздратований та пригнічений. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати, вихідну допомогу, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду, завданої позбавленням можливості утримувати сімю, в розмірі 3000 грн. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду письмовий відзив, де просив розгляд справи здійснювати без його участі та зазначив, що згідно наказу №75 від 21.03.2014 року у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» встановлений триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа. Даний факт має важливе значення при вирішенні питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження факту спричинення такої шкоди. Також надав довідку, згідно якої середньоденна заробітна плата [PERSON], без вирахування податків, складала 218 грн. 48 коп., розмір заборгованості по заробітній платі, за вирахуванням податків, складає 23343,84 грн., в тому числі сума нарахованої вихідної допомоги, без вирахування податків, в розмірі 14051,00 грн. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] з 13.06.1996 року по 27.09.2017 року працював у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5-8). Наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №9402/ВК від 26.09.2017р. [PERSON] було звільнено з посади слюсаря з механоскладальних робіт четвертого розряду за власним бажанням, у звязку з невиконанням відповідачем умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.8). При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка станом на 27.09.2017 р. становила 23343 грн. 84 коп., сума заборгованості не була виплачена до цього часу (а.с.9). Згідно довідки відповідача від 26.02.2018 р., середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 218 грн. 48 коп. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що регулюються КЗпП України. Згідно ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обовязок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати (за вирахуванням податків), в тому числі суму нарахованої вихідної допомоги (без вирахування податків), разом в розмірі 23343 грн. 84 коп. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов'язковими для судів. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно наказу ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» від 21.03.2014 р. №75 «Про встановлення режиму неповного робочого тижня» в Товаристві з 26.05.2014 р. встановлений режим неповного робочого тижня, а саме триденний робочий тиждень, де робочими днями є понеділок, вівторок, середа. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був звільнений 27.09.2017 р., а розрахунок з ним не було проведено, за таких обставин, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14201 грн. 20 коп. за період з 28.09.2017 р. по 07.03.2018 р., що складає 65 робочих днів (враховуючи триденний робочий тиждень), при середньоденній заробітній платі позивача 218,48 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Щодо відшкодування моральної шкоди, судом встановлено, що [PERSON] заподіяна моральна шкода, при визначенні якої суд враховує матеріальний стан сторін по справі, душевні страждання позивача, те що за захистом порушених прав він був вимушений звернутись до суду, з урахуванням розумності і справедливості, та вимог чинного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 300 грн. 00 коп. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача\~ на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1409,60 грн., з яких: 704,80 грн. за позовну вимогу про стягнення заробітної плати та компенсації, та 704,80 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: partial