Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просив: -визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; -поділити спільне сумісне майно подружжя, виділивши йому у власність телевізор «Л ДЖІ» 32 дюйми вартістю 8 000 грн., духову шафу «Індезіт» вартістю 15 000 грн., холодильник «Самсунг» вартістю 6 000 грн., ноутбук «Леново» вартістю 12 000 грн., люстри 2 шт. вартістю 4 000 грн., диван кутовий вартістю 7 000 грн., фотоапарат цифровий «Філіпс» вартістю 4 000 грн., всього на суму 56 000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що вказане майно придбано подружжям в шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому воно є спільним сумісним майном. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій, уточнивши позовні вимоги, просила: -визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , -стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію вартості реалізованого автомобіля «Nissan Juke» д.н.з. [NUMBER] в розмірі 249 955 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що спірну квартиру та автомобіль придбано за її особисті кошти, які вона отримала в позику від своєї матері [PERSON] . В суді позивач та його представник просили про задоволення первісної позовної заяви з викладених у ній підстав, проти задоволення зустрічного позову заперечили. Позивач пояснив, що спірну квартиру придбано за час шлюбу з відповідачкою за спільні кошти в інтересах сім`ї, шляхом укладання інвестиційного договору та поступової (у розстрочку за час шлюбу) оплати її вартості. Більшу частину ремонтних робіт в квартирі він проводив власноручно, а на придбання обладнання та матеріалів позичав гроші у друзів та оформив кредит в банку. За час спільного проживання в квартирі також за спільні кошти подружжя було придбано всі необхідні меблі та побутову техніку. Крім того, за час шлюбу придбано автомобіль «Nissan Juke» д.н.з. [NUMBER] , який він згодом продав за 49 000 грн., аби розрахуватися з боргами. Також зазначив, що вказаний автомобіль на момент продажу був непридатним до використання, потребував капітального ремонту, так як використовувався для перевезення будівельних матеріалів для ремонту квартири та декілька разів потрапляв в дорожньо-транспортні пригоди. Також в суді частково визнав вимоги зустрічного позову та просив стягнути з нього на користь відповідачки 24 500 грн. в рахунок компенсації половини вартості за реалізований автомобіль «Nissan Juke», номерний знак [NUMBER] . Відповідачка та її представник в суді проти задоволення первісної позовної заяви заперечили та наполягали на задоволенні зустрічної позовної заяви. Відповідачка в суді пояснила, що спірну квартиру та автомобіль нею придбано за особисті кошти, які вона отримала в борг від своєї матері за договором позики від 06 серпня 2012 року. Також зазначила, що вона самостійно несла витрати на придбання побутової техніки та меблів, про поділ яких просить позивач, коли останній участі в цих витратах не ніс, оскільки в той час перебував на лікуванні в ТОВ «Наркологічна амбулаторія «Петра і Павла». Пояснила, що вона займає керівну посаду в ТОВ «Імекс Україна», а її дохід дозволяв придбати вказане майно. Заслухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що з 15 вересня 2012 року сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією відповідного свідоцтва серії [NUMBER] повторно виданого 27 липня 2017 року. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. 06 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики згідно п. 1.1 якого позикодавець передав позичальнику позику в розмірі 120 000 доларів США, що на день передачі грошей еквівалентно 972 000 грн. для придбання квартири. Згідно п. 1.2 вказаного договору позичальник зобов`язався повернути отримані кошти в повному обсязі до 01 липня 2017 року. Факт отримання [PERSON] вказаних коштів підтверджується письмовою розпискою від 06 серпня 2012 року. 05 вересня 2013 року між ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу майнових прав №3-1/к, згідно якого продавець передав, а покупець придбав майнові права на квартиру [ADDRESS] . Як передбачено п. 1.4 договору продавець зобов`язаний передати покупцю майнові права на квартиру в повному обсязі після повної сплати їх вартості, а покупець прийняти їх. Передача та прийняття майнових прав здійснюється сторонами за Актом приймання-передачі майнових прав. Відповідно до п. 1.5 договору покупець, після набуття права власності на майнові права на квартиру та введення об`єкту капітального будівництва в експлуатацію, має право користуватися нею без обмежень та оформити правовстановлюючі документи на квартиру. Згідно п. 3.1 договору здійснює оплату вартості майнових прав в перерахунку на 1 кв.м. за поточною ціною майнових прав на квартиру, яка буде встановлена згідно з протоколом засідання комісії по визначенню вартості майнових прав на об`єкти житла, інші об`єкти нерухомості на день внесення покупцем оплати за визначеним сторонами графіком. У зв`язку із зміню прізвища та паспорту [PERSON] 22 листопада 2012 року між ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договір купівлі-продажу майнових прав №3-1/к від 05 вересня 2012 року. Також у зв`язку із зміною об`єкту купівлі продажу майнових прав з квартири [ADDRESS] , 12 березня 2013 року між ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до договір купівлі-продажу майнових прав №3-1/к від 05 вересня 2012 року. 24 травня 2014 року між ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» та [PERSON] складено Акт прийому-передачі майнових прав на квартиру [ADDRESS] . 24 квітня 2017 року між ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» та [PERSON] складено Акт прийому-передачі квартири покупцю, згідно якого продавець побудував та передає, а покупець сплатив 100 % вартості та приймає квартиру [ADDRESS] . Згідно п. 4 вказаного акту загальна дійсна вартість квартири складає 466 900 грн. Відповідно до свідоцтва №3/1-к до договору про купівлі-продажу майнових прав №3-1/к від 05 вересня 2012 року [PERSON] здійснювала оплату вартості майнових прав на квартиру в розстрочку щомісячно в період з 06 вересня 2012 року по 21 травня 2013 року. Згідно довідки №3/1 від 24 квітня 2014 року ТОВ «ДБК-ІНВЕСТ» [PERSON] набуває у повному обсязі майнові права на квартиру [ADDRESS] , вартістю 466 900 грн., що становить 100 % майнових прав. 05 вересня 2014 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , що вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як вбачається з листа Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України №31/98аз від 13 лютого 2019 року згідно інформації наявної у базі даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль «Nissan Juke» д.н.з. [NUMBER] з 11 березня 2014 року по 05 серпня 2017 року був зареєстрований на праві власності за [PERSON] 22 серпня 2017 року між суб`єктом господарювання ТОВ «Сеол Груп» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №7365/17/000403, згідно якого остання придбала автомобіль «Nissan Juke» д.н.з. [NUMBER] за 49 000 грн. Відповідно до висновку про вартість майна від 17 листопада 2019 року складеного суб`єктом оціночної діяльності « [PERSON] » ринкова вартість автомобіля «Nissan Juke», 2011 року випуску станом на 17 листопада 2019 року складає 249 955 грн. 10 лютого 2020 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 06 серпня 2012 року в розмірі 3 162 000 грн. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] - мати [PERSON] показала, що спірна квартира придбана дочкою за кошти, які вона надала їй в позику для придбання особистого житла. Оплату за квартиру вона вносила щомісячно. Побутову техніку також купувала дочка. Як встановлено з пояснень сторін по справі після придбання квартири, подружжя вселилося до неї, в якій зробили ремонт та постійно проживали в ній. Квартиру придбавали для проживання сім`ї. Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. (ст. 68 СК України). На підставі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (правова позиція Верховного Суду в постанові від 05 серпня 2020 року в справі №682/2493/16-ц). Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено по справі право власності на спірну квартиру за [PERSON] та на автомобіль за [PERSON] зареєстровано в період перебування в шлюбі, що згідно з ст. 74 СК України надає підстави для висновку про виникнення права спільної сумісної власності на вказане майно. Сам факт отримання [PERSON] від матері позики і стягнення її за рішенням суду в повній мірі не підтверджує і не доводить, що майно придбано виключно за рахунок особистих коштів одного із подружжя. На думку суду самі тільки ці обставини в даному випадку не можуть спростувати презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в шлюбі. При цьому суду не надано доказів, що саме за позичені кошти і лише в особистих інтересах відповідачка придбала квартиру й автомобіль, коли оплата вартості квартири здійснювалася в розстрочку з вересня 2012 року по травень 2013 року, періодичними платежами під час шлюбу, а потім подружжям зроблено ремонт в квартирі, облаштовано квартиру для спільного сумісного проживання. Подальше погіршення відносин між подружжям та дотримання чи недотримання норм моралі одним із них, цих обставин змінювати не може і підставою для перегляду виниклих спільних майнових прав не буде. До того ж доводи відповідачки про її значні доходи під час шлюбу матеріалами справи не підтверджено. Крім того у справі взагалі відсутні будь-які документи про спосіб у який за час шлюбу придбано спірний автомобіль, на підставі якого правочину та за яку суму коштів, а лише є дані про реєстрацію автомобіля за позивачем під час шлюбу. Разом з тим, слушними є доводи позивача [PERSON] про те, що спірна квартира та автомобіль придбавалися за спільні кошти подружжя в інтересах сім`ї і під час шлюбу. Таким чином, належних, допустимих та достатніх доказів того, що вказане майно придбано виключно за особисті кошти [PERSON] суду не представлено, а тому в задоволенні зустрічного позову в цій частині слід відмовити. Враховуючі викладене, суд доходить висновку, що спірну квартиру та автомобіль сторонами придбано в інтересах сім`ї під час шлюбу, а тому це майно слід визнати спільною сумісною власністю подружжя та визнати, що кожному з них на праві власності належить по Ѕ його частини. Відтак позовна вимога первісного позову про визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] підлягає задоволенню. Що стосується вимоги зустрічної позовної заяви про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості реалізованого автомобіля «Nissan Juke» д.н.з. [NUMBER] в розмірі 249 955 грн., то суд зазначає наступне. Так, згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відтак спірний автомобіль придбано під час перебування сторін у шлюбі і для забезпечення потреб сім`ї, а тому в силу викладених вимог Закону він вважається спільним сумісним майном подружжя. У той же час 22 серпня 2017 року [PERSON] реалізував вказаний автомобіль без згоди [PERSON] , а тому остання має право на компенсацію її части у цьому майні відповідно до вимог ст. 71 СК України. Отже вказане майно зі спільної власності подружжя вибуло і не є наявним у нього, а тому вартість останнього слід встановити на момент його вибуття із власності подружжя. Вирішуючи питання про визначення вартості автомобіля на час його вибуття із спільної сумісної власності подружжя, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1, 4-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Як вбачається з п. 3.1 договору купівлі транспортного засобу №7365/17/000403 від 22 серпня 2017 року продаж автомобіля «Nissan Juke» д.н.з. [NUMBER] вчинено за 49 000 грн. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відтак доводи [PERSON] про іншу вартість спірного автомобіля на допустимих і достатніх доказах не ґрунтуються та є безпідставними, які суд до уваги не приймає. Крім того, як вбачається із висновку про вартість майна від 17 листопада 2019 року складеного суб`єктом оціночної діяльності « [PERSON] » фізичний стан автомобіля «Nissan Juke», 2011 року випуску визначався зі слів замовника, а його візуальний огляд не проводився. Відтак вказаний висновок суд до уваги не приймає, оскільки реальний технічний стан автомобіля при його оцінці не визначено і такі висновки не можуть вважатися достовірним, які до того ж не відповідають реальній вартості, за яку автомобіль продано. Таким чином, на користь [PERSON] в рахунок компенсації її частки (1/2 частини) з [PERSON] слід стягнути половину вартості реалізованого автомобіля «Nissan Juke», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] в розмірі 24 500 грн. Що стосується вимоги первісної позовної заяви про визнання за [PERSON] права власності на телевізор «Л ДЖІ» 32 дюйми вартістю 8 000 грн., духову шафу «Індезіт» вартістю 15 000 грн., холодильник «Самсунг» вартістю 6 000 грн., ноутбук «Леново» вартістю 12 000 грн., люстри 2 шт. вартістю 4 000 грн., диван кутовий вартістю 7 000 грн., фотоапарат цифровий «Філіпс» вартістю 4 000 грн., всього на суму 56 000 грн., то підстав для цього судом не встановлено, коли жодних належних, допустимих і достатніх доказів того, що вказане майно придбано сторонами за час шлюбу та знаходяться в їх спільній сумісній власності суду не представлено, а тому в цій частині позову слід відмовити. Таким чином, первісна та зустрічна позовні заяви підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial