Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що згідно рішення виконавчого комітету Рубіжанської міської ради народних депутатів від 23.11.1993 року № 745 відповідач отримав ордер на повторне заселення квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 17,0 кв.м., в якій і зареєструвався, однак більше шести місяців за вказаною адресою не проживає, оплату за комунальні послуги не здійснює. Квартира знаходиться в комунальній власності та може бути надана іншим громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, проте здійснити розподіл цього жилого приміщення є неможливим, оскільки в ньому залишається зареєстрований відповідач, місце перебування якого на теперішній час не відоме. У зв`язку з дефіцитом житлових приміщень, позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з нього судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. В судове засіданні відповідач не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі доказів, які додані до справи, та ухвалити заочне рішення. 22.04.2020 року, згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією Рубіжанської міської ради Луганської області від 11.02.2020 року № 023-010/795 та відомостями загального відділу Рубіжанської міської ради від 15.01.2019 року № 73 (а.с.7, 37). [PERSON] , 23.11.1993 року на підставі рішення виконавчого комітету Рубіжанської міської ради народних депутатів № 745, отримав ордер на повторне заселення квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.31). Право власності на квартиру [ADDRESS] не оформлено, а також приватизація вказаного житлового приміщення не здійснювалася, що підтверджується інформацією, наданою 04.03.2019 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради Луганської області за № 181 та відповіддю Відділу міського комунального майна Рубіжанської міської ради від 16.01.2019 року за № 22 (а.с.8, 10). Актові записи про смерть [PERSON] , [INFO] , за період з 01.01.1980 року по теперішній час, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відсутні, що підтверджується наданою інформацією Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) від 01.04.2020 року № 314/21.20-09 (а.с.66). По сплаті житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , маються борги за період з 2019 року по березень 2020 року, а також зазначений будинок знаходиться в управлінні КП «МС» РМР, що підтверджується відповіддю Комунального підприємства «Муніципальний сервіс» Рубіжанської міської ради від 20.03.2020 року № 449 (а.с.67). Актом обстеження на предмет проживання наймача та членів сім`ї від 15.01.2020 року за адресою: [ADDRESS] встановлено, що вказана квартира є нежилою, квартира знаходиться в аварійному стані, вхідні двері та меблі відсутні (а.с.11). Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Стаття 71 Житлового кодексу України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року, роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких, пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Матеріалами справи підтверджено, що ордер на квартиру [ADDRESS] був отриманий відповідачем як громадянином який потребував покращення житлових умов, в даний час вказана квартира не приватизована та право власності на неї не оформлено, відповідач у вказаній квартирі не проживає більше шести місяців, квартира знаходиться в аварійному стані та мається заборгованість зі сплати комунальних послуг. Після встановлення зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 141 та п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2 102, 00 грн. у зв`язку з їх документальним підтвердженням (а.с.6).

Outcome: approved