Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь грошову суму в розмірі 29\~273 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, 86,62 грн. як 3% річних від простроченої суми та 1551,47 грн. в якості витрат від інфляції та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.09.2014 року о 10:40 год. по вул. Космічній в м. Харкові на перехресті з вул. Клочківською сталося ДТП за участю автомобіля Мітсубісі під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Део під керуванням водія [PERSON] Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.10.2014 року у вказаній пригоді винним було визнано [PERSON] На момент ДТП автомобіль відповідача було застраховано у ПрАТ «УТСК», до якої одразу звернувся позивач з вимогою виплатити страхове відшкодування. Представником страхової компанії 26.09.2014 року було оглянуто автомобіль позивача. Після того, як позивач надав вся необхідні документи для отримання страхової виплати, представник страхової компанії пообіцяв здійснити страхову виплату, однак до теперішнього часу так цього й не зробив. Також зазначив, що здійснив відновлення пошкодженого автомобіля за власні кошти, про що йому ФОП [PERSON] було складено акт виконаних робіт, згідно якого вартість робіт становила 29\~273 грн.. Вказаний акт позивачем було надано до відповідача для узгодження та виплати страхової суми, але до теперішнього часу страхову виплату позивач так і не отримав. В судове засідання позивач не зявився, представником позивача було надано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, в якій позовні вимоги підтримали, та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без йього участі, а також надано письмові пояснення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного: У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 19.09.2014 року о 10 годині 40 хвилин у м. Харкові на перехресті вул. Космічної з вул. Клочківською сталося ДПТ за участю водія [PERSON] на автомобілі Mitsubishi д/н 59737СА та водія [PERSON] на автомобілі Daewoo д/н АХ 5451ВА, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.10.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності, дана постанова набула чинності. Статтею 61 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Власником транспортного засобу «Daewoo» д/н АХ 5451ВА є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Зі змісту позовної заяви вбачається, що автомобіль Mitsubishi д/н 59737СА є забезпеченим транспортним засобом у відповідності до положень Закону України «Про обовязкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961 VІ. Згідно довідки, виданої 19.09.2014 року Відділом Державтоінспекції ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON], транспортний засіб Mitsubishi д/н 59737СА отримав механічні пошкодження. 24.09.2014 року позивачем по справі було повідомлено страхову компанію про подію, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, виданого ПрАТ «УТСК» та надав для огляду пошкоджений автомобіль. Страховиком 26.09.2014 року було оглянуто автомобіль, складено акт огляду колісного транспортного засобу, але оцінку вартості збитку не проводилось. Натомість [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON], де йому відремонтували автомобіль, вартість ремонту згідно акту виконаних робіт №ЧПР00000580 від 27.10.2014 року становить 29\~273 грн.. Як вбачається зі змісту позовної заяви, власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON] з метою отримання відшкодування звернувся 20.11.2014 року з відповідною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», яка була отримана 20.11.2014 року та надав Страховику всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування, однак страхової виплати так і не отримав, у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. У відповідності до положень ст. 6 ЗУ «Про обовязкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми. Відповідно до ч.2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями. Як зазначено у статті 22.1 зазначеного вище Закону, у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.17 своєї постанови №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розяснив судам, що необхідною умовою виникнення обовязку страховика за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6 Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 року (далі Закон), не є страховим випадком, то потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених ЦК. Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривен на одного потерпілого. Відповідно до ст. 29 Закону у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Однак, позивач вимагає стягнення з відповідачів солідарно відшкодування матеріальної шкоди, в наслідок пошкодження автомобіля, три проценти річних та витрати від індексу інфляції за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Відповідно\~ст.22 Закону України № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у\~страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, третьої особи. Виходячи із вище зазначеного, суд вважає, що вимоги щодо солідарного стягнення завданої матеріальної шкоди є безпідставними, оскільки саме страховик, має відшкодувати у встановленому законом порядку матеріальну шкоду, оскільки [PERSON] застрахував свою цивільну-правову відповідальність. Крім того, як вбачається з ст. 22 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності» страховик відшкодовує оцінену шкоду. Відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінену шкоду може визначати виключно уповноважена на те особа експерт, оцінювач, аварійний комісар. Рахунки, рахунки-фактури, чеки, акти виконаних робіт, інше не можуть визначати оцінену шкоду. Як вбачається із матеріалів справи, ПрАТ «УТСК», з метою визначення розміру оціненої шкоди, замовило проведення автотоварознавчої експертизи. Згідно звіту ТОВ «Юніверсал Асістанс Україна» № 54/51.10.14 встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 9598,69 грн. Отже, суд приходить до висновку, що акт виконаних робіт ФОП [PERSON], який наданий позивачем, не є належним доказом оціненої шкоди, натомість обґрунтованим розміром страхового відшкодування, що визначено відповідно до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності», Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» є саме встановлений звітом розмір 9598,69 грн, а тому з ПрАТ «УТСК» на користь [PERSON] підлягає стягненню в якості відшкодування матеріальної шкоди 9598,69 грн. Крім того, згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, що передбачено ст.611 ЦК України. Порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений строк. У відповідності до положень Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року, а саме п. 21 «При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу страхувальника зобовязаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Відтак, в судом встановлено, що 90-денний строк на виплату страхового відшкодування позивачу сплинув 20.02.2015 року. Тривале невиконання відповідачем свого зобовязання щодо своєчасного повернення позики призвело до збільшення суми боргу, з урахуванням 3% річних від простроченої суми та витрат від інфляції. Прострочення починається з 20.02.2015 року по 27.03.2015 року. Отже, період прострочки страхової компанії складає тридцять шість днів, тому три відсотки річних від простроченої суми боргу за період з 20.02.2015 року по 27.03.015 року становить 28,40 грн. Згідно розрахунку вказаного в позові, індекс інфляції складають 105,30 % , а тому сума боргу з урахуванням індексу інфляції є 10107,42 грн. (9589,69 х105,30 % = 10107,42 грн), витрати від інфляції становлять 508,73 грн. (10107,42 - 9598,69 = 508,73 грн.), отже, підлягають стягненню витрати від інфляції в сумі 508,73 грн. За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: підлягає стягненню із ПрАТ «УТСК» в якості відшкодування матеріальної шкоди 9598,63 грн., з урахування встановленого індексу інфляції за час прострочення виплати відшкодування 508,73 грн. та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення 28,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 309,12 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial