Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі. В обґрунтування позову зазначив, що він з 04.08.2019 року на підставі наказу №146/19 від 01.08.2019 року працював на підприємстві відповідача в управлінні економічної безпеки стрільцем. В порушення чинного законодавства про працю відповідач виплачував заробітну плату несвоєчасно та не в повному обсязі. З жовтня 2019 року заробітну плату не виплачували, у зв`язку з чим він був вимушений звільнитися з роботи. 17.02.2020 року позивача було звільнено з підприємства за власним бажанням відповідно до наказу від 17.02.2020 року №45/19. Відповідач має заборгованість по заробітній платі станом на 10.06.2020 року за період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року у розмірі 19808,58 грн. Ухвалою суду від 27.08.2020 року відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з урахуванням виплат у розмірі 16113,21 грн. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явилися, посилаючись на карантинні обмеження, впроваджені на території України. Однак вказану причину неявки представника відповідача суд вважає не поважною, оскільки підприємство могло б забезпечити явку представника підприємства в судове засідання або ж надати відзив на позов. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст.\~223\~ч.4,\~280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч.3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] працює на ПАТ «Харківський підшипниковий завод» з 04.08.2019 року в управлінні економічної безпеки стільцем на підставі наказу №146/19 від 01.08.2019 року. 17.02.2020 року наказом №45/19 [PERSON] було звільнено з посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серія [NUMBER] . Стаття 43 Конституції України\~гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1\~ст.1 ЗУ «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1\~ст.21 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до\~ст.116 КЗпП\~при звільненні\~працівника\~виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо\~працівник\~в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.\~Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні,\~власник або уповноважений ним орган\~в усякому випадку\~повинен\~в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України наданого на звернення позивача, на день його звільнення (17.02.2020 року) перед ним була наявна заборгованість із заробітної плати в сумі 24082,22 грн. Станом на дату інспекційного відвідування заборгованість із заробітної плати становила 19808,58 грн. за період з жовтня по лютий 2020 року. З листа ГУ Держпраці у Харківській області Управління з питань праці від 23.06.2020 року вбачається, що згідно наданої адміністрацією підприємства ПАТ «Харківський підшипниковий завод» станом на 17.02.2020 року на момент звільнення [PERSON] йому належало від підприємства загальна сума 24082,22 грн., станом на 10.06.2020 року заборгованість із невиплаченої заробітної плати складає 19808,58 грн. за період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року. На день розгляду справи з розрахунку, наданого позивачем, який зроблений ним на підставі розрахункових листів, вбачається, що ПАТ «Харківський підшипниковий завод» з урахуванням виплат має заборгованість по заробітній платі у розмірі 16113,21 грн. У частині другій\~статті 233 КЗпП України\~передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, оскільки відповідач порушив право відповідача на отримання заробітної плати, має заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved