Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Вимоги обґрунтовує тим, що 29 січня 2013 року Біляївським районним судом Одеської області шлюб між сторонами по справі був розірваний. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину, яка з моменту народження у 2011 році мешкає з позивачем та знаходиться на її утримані. Відповідач по справі, з 2011 року стосунків ні з позивачем, ні з дитиною не підтримує, ніякої участі у вихованні власної дитини не приймає, не цікавиться його умовами проживання, станом здоров'я та виховання дитини. Відповідач по справі веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, зловживає спиртними напоями та про власного сина навіть не згадує. З врахуванням викладеного, просить задовольнити позов. Позивач у судове засідання не з'явилась, але надала заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 55). Відповідач у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи (а.с. 52). Представник третьої особи служба у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації, у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги повністю підтримав та просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 56). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29.01.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 24). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони по справі мають спільного сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Згідно довідки Нерубайської сільської ради №3511 від 16.11.2017 року [PERSON] проживає разом з матір'ю (а.с. 10), характеристикою від дитячого закладу № 235 від 20.02.2017 року (а.с. 20). Відповідно до рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09.04.2013 року [PERSON] повен був сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання їх спільного сина [PERSON] (а.с. 15). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини [PERSON], що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 21.02.2017 року, листом від Біляївського ВП ГУНП в Одеській області (а.с. 9, 16). Згідно матеріалів справи [PERSON] не цікавиться життям дитини та не приймає в ньому ніякої участі, що підтверджується поясненнями від [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 17-19), також [PERSON] хворіє, що підтверджується справкою Нерубайської лікарняної амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 13.02.2017 року (а.с. 11), історією хвороби №2353 (а.с. 25) та копією корінця медичного висновку від Біляївської ЦРЛ №61 від 26.07.2017 року (а.с. 26), але батько також не цікавиться здоров'ям дитини,. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 16.11.2017 року умови проживання для дитини задовільні, є все необхідне для належного проживання (а.с. 21). Згідно висновку органу опіки та піклування № О-267-16 від 30.03.2017 року орган опіки та піклування Біляївської районної держаної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], відносно його малолітнього сина [PERSON] (а.с.13-14). Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення ними від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На підставі положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідність відібрання у відповідача дитини, у зв'язку з ухиленням батька від виконання обов'язків по належному вихованню дитини, а також догляду та не створенню належним побутових умов, що наразі, буде відповідати інтересам дитини. За таких обставин, з метою захисту інтересів дитини та подальшого забезпечення належних умов виховання та всебічного розвитку, суд вважає доцільним позов задовольнити в повному обсязі. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved