Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 17.08.2017 року мотивуючи тим, що в квітні 2014 року він уклав з [PERSON] усний договір щодо ремонту його автомобіля марки «ВАЗ 2106». Згідно домовленості для проведення ремонту позивач передав відповідачу, крім автомобіля, 9400 грн. на необхідні для ремонту матеріали та запчастини. Однак, до цього часу [PERSON] не повернув йому, [PERSON], ні належний йому автомобіль ні гроші передані ним для його ремонту. Відповідач спочатку запевняв його про те, що скоро закінчить ремонт і поверне відремонтований автомобіль, а при останній зустрічі повідомив, що автомобіля в нього взагалі немає, бо він його пропив, та став взагалі ухилятись від зустрічей. З приводу заволодіння [PERSON] автомобілем [PERSON] та його грошовими коштами він звертався до Білоцерківського відділу поліції. Постановами від 31.08.2014 року та 15.07.2017 року кримінальне провадження було закрите за відсутністю складу злочину, оскільки в даному випадку, на думку поліції, мають місце цивільно-правові відносини. Також, неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 20 000,00 грн., адже він був позбавлений своєї власності, не міг користуватися автомобілем, що створило для нього труднощі, крім того він був змушений постійно розшукувати відповідача, що негативно вплинуло на стан його здоровя. У звязку з цим позивач просив стягнути з відповідача на його користь збитки в розмірі 32 660,00 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. та судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи без його участі до суду не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника та якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до положень ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням, речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АІС 009007 від 18.05.2007 року(а.с.3), [PERSON] належить транспортний засіб марки «ВАЗ 2106», 1979 року випуску, білого кольору, легковий седан, д.н.з АІ 7982 ВА. Позивач 13.08.2014 року та 23.06.2017 року звертався до Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області та до Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області, з приводу привласнення [PERSON] належного йому автомобіля марки «ВАЗ 2106», однак, постановами від 31.08.2014 року та 15.07.2017 року кримінальні провадження були закриті за відсутністю складу злочину, оскільки в даному випадку, на думку поліції, мають місце цивільно-правові відносини. Як вбачається з вказаних постанов (а.с. 4,5), що в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що в квітні місяці 2014 року [PERSON] уклав зі своїм знайомим [PERSON] усний договір, щодо ремонту автомобіля марки «ВАЗ 2106», який належить [PERSON] за що протягом не встановленого часу останній періодично сплачував грошові кошти, в загальній сумі 9400,00 грн., та [PERSON] не передбачає наявності в себе прав на вказаний автомобіль «ВАЗ 2106» та повністю визнає приналежність вищевказаного автомобіля [PERSON] На підставі розрахунку вартості робіт та матеріалів використаних для ремонту, наданих позивачем (а.с.26-29) та показів свідка [PERSON], судом встановлено факт передачі [PERSON] відповідачу [PERSON] на ремонт автомобіль марки «ВАЗ 2106» та грошових коштів для ремонту зазначеного автомобіля в розмірі 9400 грн. Згідно листа судового експерта [PERSON] (свідоцтво № 996 від 09.06.2006 року, виданого на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) № 34 від 07.08.2017 року (а.с.6, 7), ринкова вартість аналогічного автомобіля («ВАЗ 2106») станом на 07.08.2017 року становить 23260 грн. Отже, позивачем доведено факт завдання йому збитків відповідачем, а відповідач в свою чергу не надав до суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовувати доводи позивача. В ст.23 ЦК України вказано на те, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» розмір відшкодування моральної /немайнової /шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках . Виходячи з наведеного суд вважає, що позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях внаслідок того, що саме з вини відповідача він позбавлений своєї власності, тобто належного йому автомобіля, позивач позбавлений можливості використовувати транспортний засіб за призначенням, що створило для нього труднощі. Крім того, позивач змушений був постійно розшукувати відповідача, нервувати та звертатись до правоохоронних органів та суду для захисту своїх прав, що потребувало додаткових зусиль та витрат. Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими докази розмір спричиненої йому моральної шкоди в сумі 20 000, 00 грн., враховуючи зазначені вище обставини, суд вважає за можливе визначити розмір спричиненої позивачу моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Суд, даючи оцінку встановленим обставинам та наданим доказам, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому стягуються з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору в сумі 421,24 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial