Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи, що житловий будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] . Згідно даних технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] будинок побудовано у 1977 році , а згідно чинного на той час законодавства (Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищних міського типу від 31.01.66) виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації. Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, до «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами». Згідно довідки Шепарівцівської сільської ради від 23 травня 2018 № 116/022-13/05 підтверджено, що житловий будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] . Однак, згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» від 19 липня 2018 року № 61897 зазначено, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Вказує, що [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина яка складається з Ѕ частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Ѕ частина даного будинковолодіння належали дружині померлого, [PERSON] як частка в майні подружжя. Відповідно до ст. 1268 ЦК України в управління спадковим майном вступила дружина померлого [PERSON] та син померлого [PERSON] , які прийняли спадщину. Однак свідоцтва про право на спадщину не отримали. Таким чином частка [PERSON] становила 1/2 + 1/4= 3/4 , частка [PERSON] становить 1/4. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , та після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 3/4 частин спірного житлового будинку. Вказує, що спадкоємцем першої черги за законом на спадщину є вона, позивач дочка померлої, [PERSON] та відповідач син померлої [PERSON] , оскільки відповідач він же син померлої, [PERSON] на спадщину не претендує Таким чином її, позивача частка становить ѕ: 2= 3/8. З метою оформлення спадщини після смерті матері вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус витребувала подати правовстановлювальний документ на будинковолодіння. Однак, надати витребуваний документ не взмозі, в зв`язку з тим, що не зареєстровано приватної власності на будинковолодіння в [ADDRESS] . Вказує, що спірний житловий будинок належав на праві власності її батьку [PERSON] та матері [PERSON] , оскільки був побудований ними під час спільного проживання, а тому вважається спільною сумісною власністю. Відсутність державної реєстрації житлового будинку під час дії Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу не є підставою вважати, що [PERSON] не був власником житлового будинку. Вважає, що відповідачем не доведено, що відсутність державної реєстрації за житловим будинком [ADDRESS] згідно даних Коломийського МБТІ свідчить про відсутність власника житлового будинку. Зазначає, що у справі № 6-399цс17 на яку посилається відповідач , Верховний Суд України сформував свою позицію на підставі таких фактичних обставин, як те, що один із подружжя (чоловік) під час шлюбу придбав квартиру, але не за сімейні кошти, а за особисті кошти отримані до шлюбу, які і були витрачені на придбання під час шлюбу квартири щодо якої і було заявлено позов про її поділ. У справі, що розглядається, інші фактичні обставини справи, тому застосування даної правової позиції Верховного Суду є неправильним. Вважає, що слід враховувати, що в ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинного на час побудови житлового будинку) зазначено, що «майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку». В ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України було зазначено, що «в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними». З іншої сторони ст. 60 СК України (чинного на момент смерті власників майна) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, оскільки спірний житловий будинок було побудовано в шлюбі, то дане майно згідно як статей Кодексу про шлюб та сім`ю, так і статей Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя і кожен з подружжя мав по Ѕ частині майна. З іншої сторони, загальновідомою є обставина, що якщо правовстановлюючий документ на нерухоме майно оформлене лише на ім`я одного з подружжя в шлюбі, це жодним чином не позбавляє другого з подружжя прав учасника спільної сумісної власності. З врахуванням правових позицій Верховного суду України оспорення права спільної сумісної власності майна подружжя має право лише один із подружжя, а не спадкоємець майна одного з подружжя. Зазначила, що частка [PERSON] в спільній сумісній власності не входила до складу спадщини в зв`язку з чим відсутня була необхідність звернення до суду з позовною заявою про виділення належної їй частки. Крім того, оскільки [PERSON] проживала разом з померлим [PERSON] за однією адресою, в неї відбулося фактичне прийняття спадщини і в даному випадку чинне законодавство не зобов`язує спадкоємця звертатися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом (за заповітом). Щодо відмови [PERSON] від частки у спадщині , вказує, що в судовому засіданні останній не має законного права на відмову від своєї частки в користь відповідача. [PERSON] не має права на будь-яку частку в спадковому майні, оскільки не проживав з померлими [PERSON] та [PERSON] за однією адресою і не подавав заяви до нотаріуса у встановлений чинним законодавством України строк. Вказує, що не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно було анульованим з посиланням на рішення архівного відділу, оскільки з наданих відповідачем документів до відзиву на позовну заяву неможливо встановити таке. Просить суд визнати за нею позивачем [PERSON] право власності на 3/8 частини житлового будинку господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] позов не визнав, у судовому засіданні підтримав поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який був власником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] , і його частка в майні складала 1/1. Хоча батько і не встиг отримати свідоцтво про право приватної власності на вище зазначене майно, але рішенням Шепарівської сільської ради йому було надано таке право про що свідчить ксерокопія анульованого свідоцтва про право приватної власності на будинок . На даний час право власності за адресою [ADDRESS] , ні за ким не зареєстровано. Після смерті батька [PERSON] відповідно до ст. 1268ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Тому він, відповідач м [PERSON] та мати [PERSON] вступили в управління спадковим майном в рівних частках, так як позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не звертались у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини та на момент смерті не проживали з спадкодавцем. Вказує, що його мати [PERSON] померла [INFO] , їй належала Ѕ будинковолодіння, як частка в майні подружжя. ВСУ висловив свою позицію стосовно поділу майна: Автоматично спільне майно подружжя навпіл не поділяється: суду завжди необхідно встановити за які кошти таке майно було набуте: спільні або особисті (ВСУ від 05 квітня 2017р. у справі № 6-399цс17). Тому, вважає твердження позивача, що [PERSON] належала Ѕ в майні подружжя є хибною. Окрім того його мати [PERSON] за життя не зверталась про виділ їй частки в майні подружжя, яке відбувається відповідно до пункту 224 Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Якщо у спільному майні подружжя правовстановлюючий документ на таке майно оформлений на того із подружжя, що є живим, нотаріус вимагає його (її) письмову згоду на виділ на ім`я померлого його частки в спільному майні. Та відповідно до ст. 71 Закону України « Про нотаріат» спадкодавиця [PERSON] не отримувала свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя. Окрім того чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Виділ частки відбувається виключно судом. Позивач не надала жодних доказів про те, що померла [PERSON] зверталась до суду про виділ частки у майні подружжя, тому після смерті матері відкрилась спадщина на Ѕ частини спірного житлового будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] , яку вона фактично прийняла, але юридично не оформила після смерті чоловіка [PERSON] . Вказує, що проживає в спадковому будинку з дня свого народження і по сьогоднішній день, в даному будинку також проживає його сім`я. Вони дбають про його схоронність та облагородження прибудинкової території, кожного року вкладають кошти в ремонт будинку, щоб він був в придатному для життя стані. Вказує, що його мати не мала наміру претендувати на ѕ будинковолодіння так як вони проживали спільно, він допомагав матері по господарству, оплачував всі комунальні послуги, купував додому продукти харчування та інші необхідні речі. Позивач по справі з часу свого одруження з ними не проживала, не вкладала жодних коштів у будинок, не дбала про його схоронність. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 частки кожного спадкоємця є рівними, якщо спадкодавець сам не розподілив у заповіті частки між ними. Вважає, що він відповідач [PERSON] , позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають рівні частки в майні померлої [PERSON] , а саме (Ѕ : 3 =1/6) житлового будинку Зазначив, що брат [PERSON] не претендує на спадщину після смерті матері. Подавши до суду заперечення, зазначив, що правові норми на які посилається позивач застосовуються при розгляді справ про поділ майна подружжя, а до даної справи про визнання права власності на майно не мають ніякого відношення. Щодо посилання позивача, що частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спавдкодавця не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя , вказує, що дана норма закону не правильно застосована позивачем, так як на даний час нікого з подружжя вже немає в живих , а позивач не подала ніяких доказів того, що матері [PERSON] виділялась частка в спільній сумісній власності подружжя за життя. Після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина на належне її майно , а саме на Ѕ частину житлового будинку. Так як позивач вірно зазначає, що брат не звернувся вчасно до нотаріуса про прийняття спадщини , то не може в даний час відмовитись від своєї частки на його, [PERSON] користь , тому майно матері потрібно поділити між ним, відповідачем [PERSON] та позивачем і рівних частинах, що становить по ј та відповідно до оцінки майна становить 33750 грн, яких зідний сплатити позивачу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі , просить у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, беручи до уваги заяву [PERSON] , з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд доходить наступних висновків. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений його або обмежений у здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] ,що підтверджується довідкою Шепарівцівської сільської ради від 23 травня 2018 року № 116/022-13/05.(а.с.14). Однак, згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» від 19 липня 2018 року № 61897 право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано.(а.с.15 ) Згідно даних технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] спірний будинок побудовано у 1977 році і згідно чинного на час побудови законодавства (Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищних міського типу від 31.01.66) виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації. Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, до «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами». [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 1966 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.9) [INFO] [PERSON] помер про що в Книзі реєстрації смертей 06 березня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 7(а.с.6) На момент смерті [PERSON] в спірному будинку були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] , син він же відповідач [PERSON] , невістка [PERSON] , онуки [PERSON] та [PERSON] , тип двору робітничий, що підтверджується довідкою Шепарівцівської сільської ради від 23 травня 2018 року № 116/022-13/05(а.с.14) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом на домоволодіння в [ADDRESS] . Заповіт від імені спадкодавця [PERSON] у виконкомі Шепарівцівської сільської ради Коломийського району, не посвідчувався. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що подружжя [PERSON] та [PERSON] проживали у побудованому будинку за адресою [ADDRESS] і як їй відомо цей будинок мав бути на двох дітей, оскільки одному дали хату в Тисменичанах. У зв язку із хворобою [PERSON] в зимовий період перебувала у позивача [PERSON] Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадщину прийняли спадкоємці першої черги за законом: дружина померлого - [PERSON] та син померлого - відповідач [PERSON] в рівних частинах по Ѕ спірного будинковолодіння оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак юридично не оформили свої спадкові права. [INFO] померла [PERSON] про що 28 листопада 2017 року складено відповідний актовий запис № 21 (а.с. 7). На момент смерті [PERSON] в спірному будинку були зареєстровані та проживали: син відповідач [PERSON] , невістка [PERSON] та онук [PERSON] , що підтверджується вищезгаданою довідкою Шепарівцівської сільської ради. Заповіт від імені спадкодавиці [PERSON] у виконкомі Шепарівцівської сільської ради Коломийського району, не посвідчувався (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на Ѕ частину спірного домоволодіння. Згідно копії спадкової справи відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину після смерті матері [PERSON] написавши нотаріусу відповідні заяви (а.с.40-44). З метою оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус рекомендувала звернутися з позовом до суду оскільки право власності за [PERSON] спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с.30). Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідач [PERSON] відповідно до вимог ст.ст.1268-1270 ЦК України у встановлені строки спадщину після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] не прийняв. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Відповідно до ст.. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 28 визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Згідно ст.. 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Стаття 60 СК України, що поширює правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, є продовженням загальної норми ч. 3 ст. 368 ЦК України, яка передбачає, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо посилання позивача, що спадкодавиці [PERSON] належала Ѕ будинковолодіння як частка в майні подружжя, суд зазначає наступне. Встановлено, що спадкодавиця [PERSON] не зверталась про виділ їй частки в майні подружжя відповідно до пункту 224 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Якщо у спільному майні подружжя правовстановлювальний документ на таке майно оформлений на того із подружжя, що є живим, нотаріус вимагає його (її) письмову згоду на виділ на ім`я померлого його частки в спільному майні та відповідно до ст. 71 Закону України « Про нотаріат» спадкодавиця [PERSON] не отримувала свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя. Позивач не надала доказів, що померла [PERSON] зверталась до суду про виділ частки у майні подружжя, тому після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме Ѕ житлового будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] . При вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину. Згідно Звіту про оцінку майна ТзОВ «Атлант -Укргруп» оціночна вартість житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами за адресою[ADDRESS] становить 135 000 гривень, а вартість 1/4 ч. становить - 33750 гривень (а.с.65-81). На підставі наведеного та ст.ст.346, 392, 1216,1278 ЦК України, ст.ст.22,28,29 КпШС України, ст.ст. 60,70 СК України,

Outcome: partial