Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги опалення та підігріву води за період з 1.10.2008р. по 1.02.2014р. в розмірі 2710грн. 40коп. та судові витрати по справі. Вимоги обґрунтував тим, що наймач або власник житла зобов'язаний своєчасно вносити кошти за комунальні послуги. Тарифи за надані послуги затверджені рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради. Своїми діями відповідач порушив зобов'язання, які мають виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Позивач звертався до Білоцерківського міськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу, проте ухвалою суду наказ про стягнення заборгованості за надані послуги був скасований. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просить розглядати справу у його відсутності. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що заборгованості не має, нарахування абонентської плати не визнає і не сплачував, оскільки в будинку є лічильник теплової енергії, добросовісно платив за надані послуги з підігріву води та опалення, просить застосувати строк позовної давності та відмовити в позові. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, в межах строку позовної давності щодо стягнення абонплати, а саме за період з 1.03.2011р. по 1.02.2014р. в розмірі 911грн. 06коп.. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не сплатив за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання за період з 1.10.2008р. по 1.02.2014р. в розмірі 2710грн. 40коп., згідно наданого розрахункового листа. Відповідач в судовому засіданні не визнав нарахування абонентської плати, яку він не сплачував. Проте, згідно рішення Білоцерківської міської ради від 21.06.2012р., абонентська плата за надання послуг з централізованого опалення та підігріву води для споживачів при наявності лічильника в будинку окремо не нараховується з 1.09.2012р., і включена у плату за обсяг теплової енергії, спожитої для систем централізованого опалення, тобто у вартість 1Гкал. Тарифи на послуги з опалення та підігріву холодної води встановлені рішеннями Білоцерківської міської ради за 2009р. - 2012р., копії яких надані позивачами, які ніким не скасовані та не оскаржені. Виконавцем послуг визнане К ПБМР «Білоцерківтепломережа» рішеням Білоцерківської міської ради № 388 від 23.12.2005р.. Правомірність нарахувань заборгованості відповідач нічим не спростував, відповідних доказів не надав, тому невизнання її є безпідставним. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 27.11.2012р. ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду скасовано судовий наказ від 1.03.2011р. про стягнення з відповідача заборгованості за надання послуг з централізованого опалення та підігріву води. Проте позов на загальних підставах після скасування наказу не поданий. Тому суд вважає, що позовна давність не була перервана. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Виходячи із розрахунку заборгованості, з якого вбачаєься, що відповідач не сплачував нарахованої абонплати, яку він не визнавав, та дати подання позову, суд вважає за можливе застосувати строк позовної давності до заявлених вимог щодо стягнення нарахованої абонплати і не стягувати її за період з 1.10.2008р. по 1.03.2011р. в розмірі 1799,34грн., та стягнути заборгованість за період з 1.10.2008р. по 1.02.2014р., за вирахуванням вищезазначеної абонплати, в розмірі 911 грн. 06 коп. (2710,40 - 1799,34). Судові витрати позивача по справі становлять 243,60грн., що є мінімальним розміром судового збору, тому вони підлягають до стягнення з відповідача у встановленому розмірі. На підставі ст.ст. 11, 509, 525, 526, 256, 257, 267 ЦК України, ст.ст. 67,68, 162 ЖК України,

Outcome: approved