Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 11710 грн. Остаточно збільшивши розмір позовних вимог, позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 20170 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного договору позики від 11.01.2014 року № 2014-03-00017 відповідач отримала короткострокову позику зі сплатою відсотків у розмірі 2% за кожний день користування грошовими коштами. Відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судові засідання не з'являлася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено судом, згідно з копією довідки АА № 739679 з ЄДРПОУ основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Мігфінанс» є надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення). 11.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мігфінанс» та [PERSON] було укладено у письмовій формі договір позики № 2014-03-00017. Відповідно до договору ТОВ «Мігфінанс» надало [PERSON] на споживчі цілі строкову позику в розмірі 1500 грн. з нарахуванням відсотків у розмірі 2 % за кожний день користування грошовими коштами (732 % річних). У свою чергу, позичальник зобов'язується 24.01.2014 року повернути отриману позику та сплатити відсотки за користування нею, погашення здійснюється разовим платежем. Факт отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 1500 грн. підтверджується копією видаткового касового ордеру від 11.01.2014 року. Відповідно до п. 7.1 договору при простроченні сплати відсотків більше ніж на три дні позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 250 грн. Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання позичальником зобов'язань по погашенню позики у терміни, вказані в п. 3.1. договору позичальник сплачує пеню з розрахунку 2 % за кожний день від суми заборгованості, що накопичилася. Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, в зазначен договором строки не повернула суму позики та не сплатила проценти за нею. Враховуючи викладене, відповідач порушила істотні умови укладеного договору щодо здійснення. У зв'язку з цим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 20.11.2014 року становить загальну суму у розмірі 20170 грн., що підтверджується відповідним розрахунком в матеріалах справи та складається з наступного: - 1500 грн. - заборгованість за позикою; - 9420 грн. - заборгованість за процентами за користування позикою; - 9000 - пеня; - 250 грн. - штраф. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов'язання із приводу надання позики, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, договір позики є реальним та двостороннім договором, за яким позикодавець має право вимагати у встановлений договором строк повернення йому суми позики, а позичальник зобов'язується її повернути. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Мігфінанс» є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved