Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій, збільшивши розмір позовних вимог, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість розпискою від 01.12.2011 р.в розмірі 7 429 450,79 грн. з яких: сума основного боргу - 3 171 523,92 грн., 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України- 119 388,00 грн., пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 1 500 434,47 грн., інфляційні витрати - 491 304,43 грн., відсотки в розмірі облікової ставки НБУ - 2 147 099,97 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01.12.2011 року позичив [PERSON] 120 000,00 доларів США, про що було складено розписку. Оскільки умовами розписки строк повернення позики не визначений, позивач 21.08.2015 р. направив відповідачу письмову вимогу про повернення позики. 04.11.2015 р. позивач повторно направив відповідачу вимогу про повернення позики. Відповідачем позика не повернута, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про повернення позики. Також позивач просить стягнути з відповідача в рахунок завданої моральної шкоди 1 000 000 грн., оскільки на протязі тривалого часу позивач не може повернути свої кошти, в зв'язку з чим несе моральні та душевні страждання, сума в 120 000 доларів США є дуже великою для позивача сумою. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що підпис в наданій позивачем розписці від 01.12.2011 р. не належить відповідачу та є підробленим. Вважали позовні вимоги не обґрунтованими, в задоволенні позову просили відмовити. В наступні судові засіданні повторно не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлені у встановленому порядку. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу в їх відсутність відповідно до ст.169 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] позичив [PERSON] грошову суму в розмірі 120 000 доларів США, які зобов'язувався повернути, що підтверджується розпискою від 01.12.2011 р. (а.с.5, 81) Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 21.08.2015 р. та 04.11.2015 р. позивачем [PERSON] направлялись відповідачу [PERSON] вимоги щодо повернення позики за розпискою від 01.12.2011 р. (а.с.6-9). До теперішнього часу відповідач отримані від позивача за розпискою від 01.12.2011 р. грошові кошти не повернув. Таким чином, відповідач повинен повернути позивачу отримані за розпискою від 01.12.2011 р. грошові кошти. Сума боргу за розпискою 120 000 доларів США, що станом на день подачі позову, враховуючи офіційний курс Національного Банку України, становить 3 171 523,92 грн. Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно наданого позивачем розрахунку за розпискою від 01.12.2011 р. 3% річних відповідно до ст.625 ЦК Українискладають 119 388,00 грн. Приймаючи до уваги викладене, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути суму заборгованості за розпискою від 01.12.2011 р. в розмірі 3 290 911,92 грн., з яких: 3 171 523,92 грн. - сума основного боргу; 119 388,00 грн. - 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідач та його представник заперечуючи проти позову, посилались на те, що підпис в наданій позивачем розписці від 01.12.2011 р. не належить відповідачу та є підробленим. Проте, доказів, підтверджуючих підробленість підпису суду не надали. За клопотанням представника відповідача 17.05.2017 р. судом призначалась судово-почеркознавча експертиза, яка проведена не була в зв'язку з невиконанням клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертиз №9158 від 31.05.2017 р. (а.с.84-89), оскільки відповідач та його представник в наступні судові засідання 21.06.2017 р., 24.07.2017 р., 15.09.2017 р. не з'явились, не надали необхідні для проведення експертизи додаткові матеріали та не сплатили рахунок вартості робіт по проведенню експертизи. Таким чином, ухилившись від участі в проведенні експертизи, відповідач та його представник не надали доказів в обґрунтування доводів про те, що підпис в розписці від 01.12.2011 р. не належить відповідачу, на які посилались, заперечуючи проти позову. Позовні вимоги про стягнення на користь позивача з відповідача [PERSON] пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 1 500 434,47 грн., інфляційних витрат у розмірі 491 304,43 грн., відсотків в розмірі облікової ставки НБУ у розмірі 2 147 099,97 грн. за розпискою від 01.12.2011 р. задоволенню не підлягають, оскільки сторонами при отриманні грошових коштів не встановлювався розмір пені, як виду забезпечення виконання зобов'язання по повернення грошових коштів, та розміру процентів за користування грошовими коштами, отриманими згідно розписки, а інфляційних витрат за договором позики, укладеному в іноземній валюті, не стягуються. При вирішенні питання щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що право на відшкодування моральної шкоди виникає в разі, коли воно безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, а також коли, таке право передбачено відповідними статтями Цивільного кодексу України та іншим законодавством України, що регулює такі зобов'язання і передбачає відшкодування моральної шкоди, або передбачено укладеним між сторонами договором. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON], щодо стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 1000000 грн., слід відмовити, оскільки, враховуючи вид правовідносин, що склались між сторонами, моральна шкода в даному випадку не відшкодовується. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial