Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, позовні вимоги якого уточнив в судовому засіданні, мотивуючи його тим, що відповідно до свідоцтва про прийняття спадщини, яке зареєстроване в органах БТІ, до нього у спадок перейшов житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] . Згідно державного акту на право приватної власності на землю йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,16 га, яка розташована по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та ведення господарства (присадибна ділянка). Відповідно до технічного паспорту домоволодіння, яке позивач отримав у спадок входить житловий будинок під літ. «А», сіни під літ. «Ж», літня кухня під літ. «Д», прибудова під літ. «З», вбиральня під літ. «Є», погріб під літ. «Л», колодязь під літ. «К», огорожа, що розташовані на земельній ділянці площею 1565,0 м.кв. В 2014р. позивач мав намір оформити на вищевказану земельну ділянку кадастровий номер і встановити межу між його домоволодінням та домоволодінням відповідачки [PERSON] , яка є власником та землекористувачем суміжної земельної ділянки, що розташовані по [ADDRESS] , яка ще в 1998 році з виступом на 0,8 м на земельну ділянку позивача в порушення будівельних, санітарних і протипожежних норм та правил до кухні прибудувала димохід. З приводу незаконного будівництва димоходу, позивач неодноразово звертався до Долинської міської ради, які проводили відповідні перевірки і підтвердили факт самовільного будівництва димоходу в порушення будівельних, протипожежних і санітарних норм. Позивач вважає, що відповідачка через самовільну побудову, в порушення будівельних, протипожежних і санітарних норм до приміщення кухні димоходу, порушила його права. А тому, відповідно до уточнених позовних вимог, позивач просить суд, зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди йому у користуванні домоволодінням, що належить позивачу на праві приватної власності, розташованого по [ADDRESS] , шляхом знесення самовільно побудованого димоходу до приміщення кухні, забору, межевого знаку що розташований по [ADDRESS] з встановленням межі між домоволодіннями сторін відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 02.04.1996 року та стягнення з відповідачки моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Ухвалою суду від 27.10.2017р. дану справу, яка надійшла від Долинського районного суду Кіровоградської області 25.10.2017р., прийнято до провадження та призначено до розгляду. Ухвалою суду від 10.01.2018р., відповідно до ч.1 п.9 Розділу XII Перехідних положень ЦПК України, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги уточнили та підтримали їх, наполягали на задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача, позовні вимоги не визнав, заперечував щодо їх задоволення, просив суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач в своїх письмових запереченнях на позовну заяву від 21.06.2017р. (т.1, а.с.62) вважає даний позов необґрунтованим та недоведеним, та просить відмовити в його задоволенні. Свої заперечення мотивувала тим, що зі змісту позовної заяви невідомо чому позивач вирішив, що будівництво спірного димоходу проведено на території його домоволодіння. Додана до позовної заяви копія технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 07.11.2011р. виготовленого на домоволодіння [ADDRESS] не містить жодної інформації про розташування на території домоволодіння позивача інших сторонніх будівель. Надана копія геодезичної зйомки присадибних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] містить певні розбіжності в периметричних даних, а саме збільшено розмір ділянки зі сторони [ADDRESS] та внутрішньої сторони, чим зменшено ділянку, що перебуває в користуванні [PERSON] та перенесено північну межу між присадибними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS]. Крім того, відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок (домоволодіння) від 26.03.1984 року виготовленого на домоволодіння в [ADDRESS] чітко видно, що межа присадибних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] проходить на певній відстані від житлового будинку позначеного літ. «А» та літньої кухні позначеної літ. «В» та по периметру житлового будинку мається замощення на щебневій основі асфальт відповідно до експлікації. Також при виготовлені документації із землеустрою було зроблено визначення координат поворотних точок меж земельної ділянки відповідно до встановленої загорожі, де чітко видно, що поворотна точка «12» та «13» вийшли на територію сусіднього домоволодіння [ADDRESS] , що призвело до зміщення відповідних точок «10» та «11», які межують з ділянкою [PERSON] і у зв`язку з цим димохід виходить за межі ділянки. Проте, що межа присадибних ділянок повинна проходити на певній відстані не менше 1,0 метру підтверджується загально прийнятими вимогами державними будівельними нормами ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992р. №44. При цьому, на межі присадибних ділянок перебувала загорожа, однак позивач з невідомих причин здійснив її демонтаж, розширивши при цьому межі свого домоволодіння в притул до стіни житлового будинку та літньої кухні, а також обмежив відповідачці доступ до інженерної споруди - димоходу для забезпечення його безпечності використання та обслуговування. Крім того, відповідачка в письмовій заяві від 21.06.2017р. (т.1, а.с. 51) просить суд застосувати позовну давність до вказаних правовідносин. Позивач надав до суду 09.08.2017р. заперечення на письмові заперечення [PERSON] щодо позову, в яких просив суд врахувати, що матеріали справи не містять жодних доказів що нерухомість відповідачки не знаходиться на приватизованій власності позивача та заперечення відповідачки просив відхилити (т.1, а.с. 90-91). Представник третьої особи, в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявні письмові заяви про розгляд справи без участі представника, залишили вирішення питання по справі на розсуд суду. Інші учасники справи про розгляд справи були належним чином повідомленні, про причини своєї неявки суд не повідомляли, з відповідними заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Свідок [PERSON] суду дав покази, що він є пенсіонером, з сторонами не перебуває у неприязних відносинах, сусід сторін, оскільки проживає поруч по [ADDRESS] . Йому відомо, що відповідачка [PERSON] побудувала димохід восени, 1996р., так як в 1997р. він вийшов на пенсію і будував димохід позивачу [PERSON] , то у відповідачки димохід був уже побудований. Участі у будівництві димоходу відповідачки він не приймав, проте бачив, що відповідачці димохід будували. Газифікація по [ADDRESS] проходила десь в 1998р. Свідок [PERSON] суду дав покази, що він є пенсіонером, з позивачем сусіди, неприязних відносин немає, з відповідачкою у неприязних відносинах. Вказав, що відповідачка [PERSON] побудувала димохід восени, в 1996р., оскільки, проживає по сусідству, то бачив через город, як даний димохід будували, а весною 1997р. будували димохід позивачу. Скарги від позивача щодо побудови вказаного димоходу відповідачкою на земельній ділянці позивача були набагато пізніше, проте точних дат він не пам`ятає. Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як встановлено в судовому засіданні, позивач зареєстрований та проживає по [ADDRESS] (т.1, а.с.7). Позивачу відповідно до копії державного акту на право власності на землю за №81 від 02.07.1996р. на праві приватної власності належить присадибна ділянка по [ADDRESS] , площею 0,16 га, для обслуговування житлового будинку та ведення господарства (т. 1 а.с. 11). Відповідно до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який виготовлено 07.09.2011р. ОКП «КІРОВОГРАДСЬКЕ ОБЛАСНЕ ОБ`ЄДНАНЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» до власності позивача входить житловий будинок під літ. «А», сіни під літ. «Ж», літня кухня під літ. «Д», прибудова під літ. «З», вбиральня під літ. «Є», погріб під літ. «Л», колодязь під літ. «К», огорожа, що розташовані на земельній ділянці площею 1565,0 м.кв. (т.1, а.с.8-10). За сусідньою адресою - по [ADDRESS] проживає відповідачка [PERSON] , якій відповідно до копії Генерального плану присадибної ділянки [ADDRESS] від 01.12.1954 року виділено земельну ділянку розміром 15м на 40м. під забудову без вигину (т.1, а.с. 47). В 2014р. позивач маючи намір оформити на вищевказану земельну ділянку кадастровий номер і встановити межу між його домоволодінням та домоволодінням відповідачки [PERSON] , яка є власником та землекористувачем суміжної земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] , дізнався, що відповідачкою, ще в 1998 році в порушення будівельних, санітарних і протипожежних норм та правил, до кухні прибудовано димохід, з виступом на 0,8 м, який знаходиться на земельній ділянці позивача. Для вирішення даного питання позивач звернувся до Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області. Згідно копії листа заступника міського голови Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області від 04.10.2016р. №01-19/2232, копії акту обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] від 22.09.2016 та геодезичної зйомки присадибних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] (станом на 26.06.2016р.) було встановлено, що димохід будинку по [ADDRESS] на 0,85м знаходиться на присадибній ділянці позивача та межа проходить по стіні літньої кухні гр. [PERSON] (т.1, а.с. 12-14). Згідно копії листа про розгляд звернення позивача від 07.10.2016. №01-19/2068 та копії витягу з протоколу №1 засідання комісії по вирішенню земельних спорів при виконавчому комітеті міської ради від 10.01.2017р. було запропоновано позивачу уступити 1м від будинку відповідачки, а відповідачці, в свою чергу уступить пропорційну площу в городі. Проте сторони на такі умови не погодились (т.1, а.с. 15-17). Як вбачається з матеріалів справи, актом обстеження комісією від 17.03.2017р., було встановлено, що межі володіння по [ADDRESS] відповідають державному акту на землю, а по факту становлять 16,4 м. та 40,5м., 15 м. Фактична розбіжність 0,15м. - 0,2 м. (ручне вимірювання). Середина південної межі домоволодінням відповідачки по [ADDRESS] , на якій косиною до 2,11м. розміщено 20м. в довжину житловий будинок, кухня, димохід з порушенням загальноприйнятих будівельних норм ДБН 2360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та п.3.24 ч.3 наказу Держкоммістобудування від 17.04.1992р. №44 (т.1, а.с.90-91). З матеріалів схеми горизонтальної зйомки гр. [PERSON] по [ADDRESS] в межах м. Долинська встановлено, що межа проходить під житловим будинком та господарською будівлею домоволодіння по [ADDRESS] (т.1, а.с. 144). Відповідно до геодезичної зйомки присадибних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] (станом на 26.09.2016р) та накладки об`єктів по [ADDRESS] та [ADDRESS] вбачається, що частина приватизованої присадибної земельної ділянки позивача зайнята домоволодінням [ADDRESS] житловим будинком і димоходом, які на 1,5 м. з урахуванням отмостки розміщені на вищевказаній присадибній ділянці і косиною до 1,5 м. виходять за межі (т.1, а.с.148,162). Відповідчка не погоджується з позовними вимогами позивача, та стверджує, що будівництво димоходу відбувалося у 1990р. та підтверджується Робочим проектом №1110 на газопостачання житлового будинку [ADDRESS] , який було погоджено Долинським управлінням по експлуатації газового господарства, жодних порушень з боку відповідачки не було зафіксовано. Згідно відповіді на лист позивача наданої 03.02.2017р. за №19 начальником Долинського УЕГГ встановлено, що відповідно до виконавчої документації на газопостачання об`єкта будівництво ділянки газопроводу по [ADDRESS] проводилось НПП «Промтехсервіс» з 20 по 31 жовтня 1998 року (т.1, а.с. 43). Відповідно до листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 11.05.2017р. №40-202-(90-9)/4015 було вказано, що посадовою особою Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області в період з 10.05.2017 - 11.05.2017 здійснено позапланову перевірку за вказаною адресою. За результатами перевірки встановлено факт порушення вимог статті 5 Закону України «Про основи містобудування» під час реконструкції житлового будинку шляхом добудови димаря. За результатами перевірки складено акт, протокол та виданий припис про усунення виявленого порушення (т.1, а.с.57). 18.05.2017р. постановою головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області Таровик С.В. №66/2017-Дол по справі про адміністративне правопорушення [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 187 грн. за проведення реконструкції житлового будинку шляхом прибудови димоходу по [ADDRESS] без проектної документації (т.1, а.с. 85). 29.08.2017р. постановою Долинського районного суду Кіровоградської області визнано незаконним протокол №62/2017-Дол, припис №76/2017-Дол від 11.05.2017р. та скасовано як незаконну постанову №66/2017-Дол від 18.05.2017 про накладення штрафу на [PERSON] за правопорушення у сфері містобування. Вказана постанова Долинського районного суду Кіровоградської області оскаржувалась Управлінням архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області, проте постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2018 року її залишено без змін (т.1, а.с. 231-232). Згідно постанови Долинського районного суду Кіровоградської області від 29.08.2017р., яку постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2018 року залишено без змін, вбачається, що прибудова оспорюваного димоходу була здійснена у 1990р., відповідно до наданої відповідачем копії робочого проекту №1110 на газопостачання будинку та накладної від 26.04.1990р., а постанову про вчинення адміністративного правопорушення інспектор виніс, застосувавши норми права, які не діяли на момент вчинення діяння (т.2, а.с.28-29). Відповідно до відповіді на запит суду наданої Долинським УЕГГ №194 від 10.08.2017р. вказано, що інформація щодо дати будівництва та прийняття в експлуатацію димоходу по [ADDRESS] УЕГГ відсутня. Для прийняття газопроводу в експлуатацію був наданий акт перевірки технічного стану димоходу від 25.06.1999 року складений МПП ШАЛЛТАКС, який і зберігається у виконавчій технічній документації на газифікацію об`єкту. Також Долинським УЕГГ надано копію Робочого проекту №1110 на газопостачання житлового будинку по [ADDRESS] , який датований 1999 роком (т.1, а.с.92-95). В матеріалах справи надана відповідачкою копія Робочого проекту №1110 на газопостачання житлового будинку по [ADDRESS] , який датований 1990 роком (т.1, а.с.67-68). З метою встановлення достовірних даних, щодо дати підписання Робочого проекту №1110 на газопостачання житлового будинку по [ADDRESS] , в судове засідання, яке було призначено на 21.05.2020р. викликано представника Долинського УЕГГ, з оригіналом вказано проекту та встановлено, що згідно наданого оригіналу Робочий проекту №1110 на газопостачання житлового будинку по [ADDRESS] , був датований 1999 роком. З листа відділу житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Долинської РДА встановлено, що протягом грудня 2016 року по листопад 2018 року до відділу заява та документи щодо видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки від громадянки [PERSON] не надходили. Відповідно у вказаний період дозвільні документи на будівництво вказаній громадянці не видавались. Інформаційні (архівні дані) щодо виданих [PERSON] дозвільних документів на будівництво об`єктів за адресою: [ADDRESS] в період до грудня 2016 року у відділі відсутні. Після звернення відділу до виконавчого комітету Долинської міської ради стало відомо, що 22.09.2016р. проведено комісійне обстеження присадибної ділянки по [ADDRESS] та її обміри згідно державного акту на право приватної власності за участю головного архітектора району Кузьменка В.Г. При візуальному обстеженні встановлено, що димохід гр. [PERSON] на 80 см знаходиться на присадибній ділянці [PERSON] та межа проходить по стіні літньої кухні гр. [PERSON] (т.2, а.с.22). В письмових поясненнях від 23.10.2018р. (т.1, а.с. 238) позивач вказує, що з метою врегулювання спору між сторонами ним було запропоновано [PERSON] укласти мирову угоду, відповідно до якої запропоновано відповідачці самовільно побудований димохід замінити на підвісний трубчатий, що дасть змогу вільного в`їзд до гаражу позивачу, а відповідачці дасть можливість вільно обслуговувати свою нерухомість та оформити на неї належні документи, також встановити на межі забор, все інше не руйнувати, проте з запропонованими умовами відповідачка не погодилась. Позивач ставить вимогу про знесення самовільно побудованого відповідачем димоходу до приміщення кухні, забору, межевого знаку між домоволодіннями сторін, як таких, що перешкоджають позивачу у користуванні належною йому земельною ділянкою та встановити межі між домоволодіннями сторін відповідно до державного акту на землю від 02.04.1996р. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка будувала оспорюваний димохід в 1990р., проте в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують посилання позивача про самовільне будівництво відповідачем димоходу, який був збудований пізніше та який позивач вимагає знести. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. При цьому право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення діями відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (частина перша статті 316, частина перша статті 319 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Знесення нерухомості, збудованої з істотними відхиленнями від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Вищевказані положення також кореспондуються статтею 78 ЗК України, згідно якої право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до частини третьої статті 79 ЗК України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Згідно з частиною другою статті 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Частинами першою та другою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до вимог частини першої статті 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов). Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення. Така правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, об`єкт нерухомості вважається самочинним будівництвом за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети, немає належного дозволу на будівництво чи затвердженого належним чином проекту, під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Частиною четвертою та сьомою статті 376 ЦК України встановлено, що залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат. З урахуванням змісту цієї статті в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України, позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом статті 376 цього Кодексу, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою, що узгоджується з нормами статей 3, 15, 16, ЦК України та статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, та від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17. Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». Таким чином, знесення самочинного об`єкта нерухомості, відповідно до статті 376 ЦК України, є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою. Суд враховує, що судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право. Сам по собі факт будівництва самочинної споруди не може тягнути за собою обов`язок власника щодо знесення цієї споруди, якщо таке не порушує прав та не перешкоджає користуванню своєю власністю іншої особи (позивача по справі). Позивач звернувся до суду із вказаним позовом з метою захисту свого права на користування належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою шляхом надання дозволу на знесення самочинно збудованого відповідачем димоходу до приміщення кухні, частина якого розташована на належній земельній ділянці позивачу, оскільки при здійсненні відповідачем самочинного будівництва димоходу, позивач не має можливості вільного заїзду до свого гаражу, забору та межевого знаку з метою встановлення меж між домоволодіннями сторін, для можливості оформити документи на вищевказану земельну ділянку та присвоїти їй кадастровий номер. Судом встановлено, що димохід відповідачка збудувала в 1996 році, що підтверджується матеріалами справи та показами свідків, жодних дозвільних документи на будівництво свого димоходу не мала і здійснюючи його будівництво, повинна була врахувати наявність існуючих меж суміжної ділянки позивача. Позивачем під час судового розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів доведено, що будівництво споруди - димоходу, здійснено відповідачем самочинно та при цьому допущено порушення меж належної йому земельної ділянки при спорудженні вказаної споруди. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що наявність на земельній ділянці, яка на праві власності належить позивачу, самовільно збудованого об`єкту (димоходу, що прибудований до кухні відповідача), встановленого забору, порушує права позивача як власника земельної ділянки, які необхідно відновити встановивши межі між домоволодіннями сторін, а тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн., то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Позивач та його представник в судовому засіданні зазначили, що сума моральної шкоди в розмірі 5000 грн., спричинена відповідачкою позивачеві є обґрунтованою та співмірною, оскільки позивач вже протягом 3-х років немає можливості оформити на вищевказану земельну ділянку кадастровий номер і встановити межу свого домоволодінням, щоб у майбутньому передати своє майно у спадок чи продати, байдужість з боку відповідачки до даної ситуації призвела до душевних страждань, які виразилися в нервових стресах та порушенні нормального ритму життя, крім того, позивач є інвалідом 2 групи, згідно довідки МСЕК серії МСЕ №037889 від 28.01.2002 року (т.1, а.с. 6). В даному випадку, відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про усунення перешкод в користуванні майном, а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо усунення перешкод в користуванні майном знайшли своє підтвердження, проте сума моральної шкоди в розмірі саме 5000 грн. не доведена стороною позивача, суд вважає за необхідне вимоги щодо стягнення моральної шкоди, заявленої позивачем задовольнити частково, стягнувши з відповідачки завдану позивачу моральну шкоду в сумі 1000 грн. Щодо застосування строків позовної давності, заявленої відповідачкою у письмовій заяві від 21.06.2017р. (т.1, а.с.51), яка вважає, що строк позовної давності почав спливати саме з 1990 року, так як саме з цього часу позивачу було відомо про порушення його права. Проте, як встановлено судом, позивач дізнався про те, що нерухомість відповідачки знаходиться його земельній ділянці тільки після того, як 02.07.2014р. комісією Долинської міської ради було проведено обстеження меж домоволодінь сторін та 22.06.2016р. про це офіційно надано відповідь позивачу Долинською міською радою, тобто позивачем при зверненні до суду, строк позовної давності пропущено не було, а тому суд не вбачає підстав застосування строків позовної давності до вказаних правовідносин. Згідно вимог статей 141, 264 та 265 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення по суті, вирішує питання про розподіл судових витрат. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи сторони звільнені від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому, на підставі ч. 6 ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України судовий збір по справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикла деного та

Outcome: partial