overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що між ПАТ «Платинум банк» та відповідачем 3 жовтня 2012 року був укладений кредитний договір, згідно якого він надав відповідачу кредит у розмірі 5665 грн. 19 червня 2013 року між ПАТ «Платинум банк» та ТОВ «ФК «Европейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу відповідно до умов якого ПАТ «Платинум банк» відпустив позивачу право вимоги від відповідача коштів і відповідно до виписки з реєстру боржників від 19 червня 2013 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача на суму 9026,70 грн. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов»язався повернути кредит, сплати проценти за користування кредитом та виконати інші зобов»язання в повному обсязі і у строках та на умовах передбачених цим договором. Вказував, що відповідач не виконав свого обов»язку та перестав повертати наданий йому кредит. Посилаючись на вимоги ст..ст. 1050, 1054, 530, 611, 526, 612, ЦК України вказував, що [PERSON] має непогашену заборгованість від 3 жовтня 2012 року в сумі 9026,70 грн., з яких 5665 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1985, 23 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 1376, 47 грн. пеня за порушення графіку погашення заборгованості, яку і просив стягнути з нього на свою користь, а також стягнути судові витрати. В судове засідання сторони не з»явилися. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча судом були прийняті міри про належне повідомлення його про час та місце розгляду справи за адресою, вказаною в договорі, яка стверджена довідкою [PERSON] УДМС України в Чернівецькій області. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши клопотання представника позивача, письмові докази по справі, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що дійсно між сторонами укладався кредитний договір, умови якого ними погоджені, при укладанні договору відповідач проти нього не заперечував, змін та доповнень до умов договору сторонами не вносилось. Вказані обставини стверджені копіями виписки з реєстру боржників від 19 червня 2013 року, заяви анкети позичальника, кредитного договору зі страхуванням життя позичальника, додатку до нього, паспорту відповідачки, розрахунком заборгованості, повідомлення про зміну умов кредитного договору від 3 жовтня 2012 року, договору факторингу №20130619-к від 19 червня 2013 року. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку має місце відмова від виконання зобовязань в односторонньому порядку з боку відповідача, оскільки ним, покладені на нього умовами кредитного договору забов»язання не виконувалися, що є недопустимим, в той час, як позивачем умови договору виконувалися добросовісно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що між сторонами 15 листопада 2007 року був укладений кредитний договір, згідно якого він надав відповідачу кредит у розмірі 11555,18 доларів США стоком до 13 листопада 2014 року, а відповідач зобов»язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом коштами в строки та в порядку встановлених цим договором. Посилаючись на вимоги ст.ст.1054, 610, 554, 509, 526, ЦК України, які боржником не виконувалися, вказував, що станом на 25 грудня 2014 року відповідач має заборгованість в сумі 38582,50 долари США, з яких 9049,66 долари США - заборгованість за кредитом, 5052,36 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 889,90 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 23590,58 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, яку і просив стягнути з відповідачів на свою користь, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 25 грудня 2014 року становить 608446,02 грн., та судові витрати. В судове засідання сторони не з»явилися. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позову в повному об»ємі. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що стверджено оголошенням в газеті «Буковина» від 15 травня 2015 року, копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши заяву представника позивача, письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що дійсно між сторонами укладався кредитний договір, умови якого ними погоджені, при укладанні договору відповідачі проти нього не заперечували, змін та доповнень до умов договору сторонами не вносилось. Вказані обставини стверджені копіями кредитного договору, договору поруки, розрахунку заборгованості, повідомлення про невиконання умов договору відповідачами. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку має місце відмова від виконання зобов'язань в односторонньому порядку з боку відповідачів, що є недопустимим, оскільки позивачем добросовісно виконувалися умови договору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що наказом №540-ст від 5 серпня 2008 року [PERSON] була зарахована на 1 курс за державним замовленням на спеціальність «лікувальна справа». Наказом №473-ст від 24 червня 2014 року відповідачка відрахована у зв»язку з закінченням навчання та направлена згідно розподілу на посаду лікаря загальної практики сімейний лікар департаменту ОЗ Сумської ОДА, Білопільський район, АЗПСМ с.Павлівка. Вказував, що відповідно до наказу МОЗ України №291 від 19 вересня 1996 року «Про затвердження положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичний закладів освіти ІІІ-ІУ рівня медичних, фармацевтичних університетів», випускник повинен прибути до місця призначення для проходження заочного циклу інтернатури і на підставі списку персонального розподілу відповідачка повинна була прибути до департаменту ОЗ Сумської ОДА, Білопільський район, АЗПСМ с.Павлівка, однак станом на 15 грудня 2014 року до місця розприділення не прибула і до роботи не приступила. Також вказував, що у зв»язку з невиконанням угоди за відповідачкою виникла заборгованість перед державним бюджетом у сумі 89480,55 грн., які і просив стягнути з неї на свою користь. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, пославшись на обставини, вказані у позовній заяві і пояснив, що добровільно відповідачка вказану суму сплатити відмовляється, а тому виникла необхідність для звернення до суду з даним позовом. Вказав які складові становлять суму позову. Представник третьої особи в судовому засіданні не з»явився, надавши суду письмові пояснення, з яких вбачається, що він вважає за необхідне даний позов задовільнити. Відповідачка в судове засідання не з»явилася, хоча своєчасно і належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що стверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та поштовою довідкою. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмове пояснення представника третьої особи, письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що дійсно мали місце обставини, вказані позивачем в позовній заяві, що стверджені копіями витягу з наказу по Буковинському держаному медичному університету №540-ст від 5 серпня 2008 року, та витягу з наказу по Буковинському держаному медичному університету №473-ст від 24 серпня 2014 року, пропозиції щодо працевлаштування, особистої карточки студента, повідомлення в.о. начальника управління охорони здоров»я Сумської ОДА про неприбуття відповідачки за місцем роботи з невідомих причин. За таких обставин суд вважає, що підлягає до стягнення з відповідачки 89480,55 грн. на користь позивача у відшкодування понесених витрат по її навчанню та судового збору в сумі 3131,03 грн. .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилаєся на те, що з відповідачкою зареєстровано шлюб 12 червня 1987 року. Від шлюбу народилося двоє дітей: донька Юлія, [INFO] та Катерина, [INFO], які на даний час повнолітні. Вказував, що одруження з відповідачкою виявилося невдалим, протягом останніх трьох років між ними склалися вкрай напружені стосунки. Відповідачка та діти, яких вона безпідставно втягла в конфлікт, постійно вчиняють сварки, провокують бійки, чинять психологічне насильство над ним. Він звертався в органи міліції щодо вчинення дружиною психологічного насильства. І з нею було проведено профілактичну бесіду та винесено офіційне застереження щодо недопустимості таких дій в подальшому. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того вказував, що з січня 2014 року шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет. Примирення з відповідачкою стало неможливим. Ним було запропоновано розірвати шлюб в органах РАГСу в добровільному порядку, однак відповідачка відмовилася, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просив шлюб розірвати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, при цьому позивач пояснив, що у всіх конфліктах та сварках відповідачка звинувачує його, всі сварки виникали через те, що він не приносив додому грошей. На даний час він на протязі 2-х місяців проживає у друга. Наполягав на розірванні шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачка та її представник позов визнали, при цьому позивачка пояснила, що сім»я розпалася не з її вини, а через поведінку позивача, він веде себе аморально, вживає алкогольні напої та деколи наркотики, виносить речі з дому, приводив коханку в дім. З квітня поточного року він живе на кухні. Погоджувалася на розірвання шлюбу.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що сторони перебувають у вкрай неприязних стосунках, припинили подружні стосунки, на протязі тривалого часу спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, на примирення не згодні. Відповідно до вимог ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов»язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування для їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. А відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, встановлених судом, сім»ю сторін слід вважати такою, що розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилається на те, що 25.08.2011 р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № BLaЖГА00066473, на підставі якого останньому було надано кредит в сумі 10000 гривень в порядку і на умовах, визначених договором. У зв'язку з порушенням відповідачем строків погашення кредиту та сплати відсотків, станом на 23.12.2013 року утворилась заборгованість в сумі 11 795, 19 коп., з них: заборгованість за кредитом в сумі 7999, 87 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 503, 83 грн, комісія за РО - 1264, 52 грн., неустойка - 2026, 97 грн., а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за даним кредитним договором. Сторони у судове засідання 25.03.2014 року не з»явились. Представник позивача Шелудько Л.Г. надала суду заяву про розгляд справи відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання 25.03.2014 року не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце та дату розгляду справи, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням (а.с. 43). Заяв про розгляд справи у його відсутності суду не надано. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає положенню ст. ст. 158, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено обставини, зазначені вище, що підтверджуються письмовими доказами по справі. Між сторонами по справі діють договірні правовідносини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд погоджується з розрахунком заборгованості, зробленим позивачем і вважає його вірним (а.с. 7). На підставі вище викладеного, суд дослідивши матеріали справи, задовольняє позов повністю та стягує на користь позивача з відповідача зазначену вище заборгованість. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягають понесені позивачем витрати по оплаті судового збору в сумі 229, 40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилається на те, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 08 вересня 2007 року. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сім»ю та сімейні відносини, виконання подружніх обов»язків, внаслідок чого у них постійно траплялися суперечки в присутності їх дитини. Вказував, що відповідачка, не приймає участі в матеріальному забезпеченні сім»ї. В їх відносинах зростало відчуження і обопільне непорозуміння, що призвело до втрати почуття взаємної поваги та прихильності, без яких сімейне життя неможливе. Шлюбні стосунки ними припинені в березні 2014 року, спільного господарства вони не ведуть, спільного бюджету не мають. Просив шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з»явилися, надавши суду заяви, з яких вбачається, що позивач позов підтримує, а відповідачка позов визнає, просять справу слухати у їх відсутності. Дослідивши заяви сторін, письмові докази по справі, свідоцтво про шлюб, з якого видно, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, свідоцтво про народження дитини, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, на протязі тривалого часу спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, на примирення не згодні. Відповідно до вимог ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов»язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування для їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. А відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. За таких обставин, встановлених судом, сім»ю сторін слід вважати такою, що розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилається на те, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 17 серпня 2003 року. Від шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO]. Вказував, що спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки вони мають зовсім різні погляди на життя та різні характери, через що в них виникали непорозуміння та сварки, які призвели до розпаду сім»ї. Вказував, що з жовтня 2014 року вони припинили спільне життя, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет. Вважав, що шлюб існує формально, а тому просив його розірвати. В судове засідання сторони не з»явилися, надавши суду заяви, з яких вбачається, що позивач позов підтримує, а відповідачка позов визнає, просять справу слухати у їх відсутності. Дослідивши заяви сторін, письмові докази по справі, свідоцтво про шлюб, з якого видно, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, свідоцтво про народження дитини, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, на протязі тривалого часу спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, на примирення не згодні. Відповідно до вимог ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов»язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування для їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. А відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. За таких обставин, встановлених судом, сім»ю сторін слід вважати такою, що розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилалася на те, що з відповідачкою зареєструвала шлюб 05 серпня 2000 року. Від спільного життя є неповнолітня дитина донька Карина, [INFO]. За причину розпаду сім»ї вказував те, що подружнє життя не склалося через те, що відповідачка не рахується з його думкою, вони перестали розуміти один одного, через що почали виникати постійні скандали та сварки. Кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Спору про майно немає, подружнім життям вони не проживають більше двох років, подальше спільне проживання з відповідачкою є неможливим, вважає, що шлюб існує формально, а тому просив його розірвати. В судовому засіданні позивач позов підтримав, пославшись на обставини, вказані в позовній заяві. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала, при цьому пояснила, що намагалася зберегти шлюб, однак ці спроби позитивного результату не дали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши свідоцтво про шлюб, з якого видно, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, копії свідоцтва про народження дитини, довідки АДБ, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони разом не проживають на протязі тривалого часу, на протязі даного часу спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, подружніх стосунків не підтримують, на примирення не згодні. Відповідно до вимог ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік забов»язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування для їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. А відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, встановлених судом, сім»ю сторін слід вважати такою, що розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати за [PERSON], [INFO], жителем с. Новоселиця Жмеринського району Вінницької області, право власності на придбане майно, а саме: нежитлову будівлю - зерносклад, позначеного в плані літ. «А» загальною площею 588,8 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] має право на пайовий фонд майна КСП «Золотий колос» СТОВ «Золотий колос» ТОВ «Куриловецьке і К» с. Курилівці, де його частка [PERSON] визначена в розмірі 27596,0 гривень або 0,52 відсотків. 28 січня 2015 року між співвласниками майна, що належить на праві спільної часткової власності, які іменуються «Продавець», в особі Уповноваженого Цьопра Леоніда Івановича з однієї сторони і [PERSON], що надалі іменується «Покупець» було укладено договір купівлі - продажу майна, що знаходиться в спільній частковій власності. Відповідно до п. 1.1 Договору продавець надає покупцю майно, перелік якого надається у Акті прийому - передачі майна, а покупець зобов'язується сплатити вартість цього майна. Пунктом 1.2. право власності на майно переходить після підписання акта приймання - передачі. Вартість складає 76652 гривень. Згідно Протоколу № 1 зборів уповноважених членів Спілки «Господар» громадян - співвласників майна від 17.12.2015 року було виділено [PERSON] майно першої групи, а саме зерносклад 1991 року на суму майнового сертифікату 22966 грн. з доплатою різниці вартості на суму 76652 грн.У відповідності до квитанції до прибуткового касового ордера № 505 від 23.12.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю « Куриловецьке і К» прийняло від [PERSON] за майно 76652 гривні. Здійснивши купівлю майна та оплативши за нього, позивач фактично став власником виділеного нерухомого майна відповідно до акта приймання - передачі майна від 28.12.2015 року, а саме зерноскладу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Отже, на підставі майнового паю та договору купівлі - продажу позивач фактично отримав у володіння та користування нежитлову будівлю - зерносклад, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. яке до цього часу знаходиться у його фактичному користуванні. Маючи бажання зареєструвати своє право власності на вищевказаний об'єкт нерухомості йому було відмовлено, так як,

Outcome: approved