Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, обґрунтовуючи яку зазначив, що 28 серпня 2013 року між ним та відповідачем, Міністерством аграрної політики та продовольства України, на виконання наказу останнього №154-п, був укладений контракт за реєстраційним №4708, згідно якого він був призначений на посаду директора державного підприємства «Київська обласна коконосушарка» строком на три роки. За час роботи на займаній посаді до дисциплінарної відповідальності не притягувався. На початку січня 2015 року він отримав наказ відповідача №214-К від 26 листопада 2014 року про припинення дії даного контракту та його звільнення з посади директора державного підприємства «Київська обласна коконосушарка» за невиконання умов контракту (підпункту «к», «м» пункт 5.3 розділ 5), згідно п.8 ст.36 КЗпП України. При цьому про передачу ним майнових цінностей, печатки підприємства, виконуючого обов'язків підприємства особу визначено не було. Даний наказ, на думку позивача, є неправомірним, так як він будь-яких порушень контракту не вчиняв, покладені на нього обов'язки виконував своєчасно, підстави звільнення вказані в наказі є безпідставні, а тому просить в судовому порядку визнати незаконним та скасувати даний наказ відповідача, поновити його на займаний посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач та його представник уточнивши позовні вимоги пояснили, що позивач працюючи на посаді директора державного підприємства «Київська обласна коконосушарка» до дисциплінарної відповідальності не притягувався, до покладених на нього контрактом обов'язків відносився відповідально, так як він при укладенні контракту отримав збиткове підприємство, а на даний час воно своєчасно сплачує обов'язкові платежі та збори до бюджетів, виплачує заробітну платню працюючим. Підставами його звільнення вказані в наказі №214-к від 26 листопада 2014 року є невиконання умов контракту, але це не відповідає дійсності, оскільки наказ №27-4-03/94 від 02.09.2014 року йому не доводився, до ДП «Київська обласна коконосушарка» не надходив, будь-які вказівки щодо покладення на нього обов'язків щодо приведення установчих документів до відповідності відсутні. На початку жовтня 2014 року на територію підприємства, яким він керував, приїхали працівники управління державного майна Міністерства аграрної політики та продовольства України, які пройшовши та оглянувши приміщення підприємства, не повідомили його про причини приїзду, не оглядали будь-яких договорів, поїхали. До прийняття наказу про звільнення відповідачем пояснення у нього не отримувались. Після ознайомлення з наказом не було визначено особу, яка мала б виконувати обов'язки директора, а тому він їх виконує до цього часу. При цьому від відповідача будь-яких зауважень не надходило. Вважає звільнення неправомірним, а тому просить визнати наказ незаконним, скасувати його, поновити на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Представник відповідача, Міністерства аграрної політики та продовольства України в судове засідання не з'явився, в поданому суду письмовому запереченні просив в задоволенні позову відмовити, так як звільнення позивача було здійснено відповідно до трудового законодавства України та контракту, оскільки останній в порушення наказу відповідача №570 від 17 вересня 2012 року не привів установчі документи до примірного статуту державного підприємства, ним передавались приміщення в оренду, без згоди відповідача, тим самим він порушив підпункт «к», «м» пункту 5.3 розділу контракту, що було законною підставою для звільнення позивача. Підстави для виплати середньої заробітної плати та моральної шкоди відсутні, а тому просили в задоволенні позову відмовити повністю. Представник відповідача, Державного підприємства «Київська обласна коконосушарка», будучи повідомленим про час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, в поданому суду зверненні повідомив, що позивач з дня розірвання контракту виконував покладені на нього обов'язки, перебував на робочому місці, але заробітну плату не отримував. При вирішенні спору покладався на розсуд суду. Суд вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи встановив наступне. 28 серпня 2013 року між позивачем та відповідачем, Міністерством аграрної політики та продовольства України, на виконання наказу останнього №154-п, укладено контракт за реєстраційним №4708, згідно якого позивач призначений на посаду директора державного підприємства «Київська обласна коконосушарка» строком на три роки. Згідно даного контракту позивач зобов'язувався безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, а Орган управління (Міністерство аграрної політики та продовольства України) зобов'язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці позивача; на підставі цього контракту виникають трудові відносини між позивачем та Органом управління (Міністерством аграрної політики та продовольства України); позивач є повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов'язків підприємства, передбачених актами законодавства, статутом підприємства, іншими нормативними документами; позивач діє на засадах єдиноначальності; підзвітний відповідачу у межах, встановлених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом; цей контракт припиняється: після закінчення терміну дії контракту; за згодою сторін; до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 5.3 і 5.4 цього контракту; з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом, що підтверджується копією контракту. 26 листопада 2014 року наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №214-К припинено дію контракту за реєстраційним №4708 та звільнено позивача з посади директора державного підприємства «Київська обласна коконосушарка» за невиконання умов контракту (підпункт «к», «м» пункту 5.3. розділ 5), згідно п.8 ст.36 КЗпП України. Суд встановивши обставини справи, вважає, що між сторонами виникли спірні трудові правовідносини щодо звільнення позивача. Визначивши спірні правовідносини суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. З роз'яснення, яке міститься у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України№9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлюється, що вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб звільнених за п.8 ст.36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання; оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (ст.36,39-41 КЗпП України)». Як встановлено ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яких укладено трудовий договір, а згідно ст.141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержуватися законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Як вбачається з матеріалів справи, визнається та не ставиться під сумнів сторонами по справі, а тому відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, що позивач перебував у трудових відносинах з Міністерством аграрної політики та продовольства України, а саме займав посаду директора Державного підприємства «Київська обласна коконосушарка», тим самим позивач зобов'язаний був вчиняти дії встановлені ст.139 КЗпП України, дотримуватися контракту. Позивач звільнений з займаної посади за невиконання умов контракту (підпункт «к», «м» пункту 5.3 розділу 5), згідно п.8 статті 36 КЗпП України. Підпунктом «к» пункту 5.3 контракту встановлено - «звільнення керівника з посади може бути у разі невиконання наказів Органу управління майном», а підпунктом «м» визначено - «з інших підстав передбачених законодавством.» Підставою звільнення позивача стали: службова записка Управління державного майна від 02 вересня 2014 року №27-4-03/94, службова записка Департаменту тваринництва від 21 жовтня 2014 року №11-13/16286, погодження Київської обласної адміністрації від 21 жовтня 2014 року №11-13/16286. Зі змісту службової записки Управління державного майна від 02 вересня 2014 року №27-4-03/94 встановлюється, що позивачем не було приведено установчі документи у відповідність до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про затвердження примірного статуту державного підприємства, що входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, і положення про філію такого підприємства» від 17 вересня 2012 року №570, що в запереченнях відповідача вказується підставою звільнення позивача за підпунктом «к» пункту 5.3 контракту. Відповідно до п.3,4 наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про затвердження примірного статуту державного підприємства, що входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, і положення про філію такого підприємства» від 17 вересня 2012 року №570: керівникам структурних підрозділів Міністерства, на яких покладено функції щодо забезпечення контролю і координації діяльності державних підприємств, Департаменту правової та законопроектної роботи при розроблені проектів установчих документів державних підприємств та їх філій, що входять до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, затвердженні статутів, положень про філії у новій редакції, внесенні змін до них керуватися Примірним статутом та Примірним положенням про філію; керівникам структурних підрозділів Міністерства, на яких покладено функції щодо забезпечення контролю і координації діяльності державних підприємств, забезпечити приведення установчих документів державних підприємств у відповідність до Примірного статуту та подати до 21 грудня 2012 року Департаменту правової та законопроектної роботи копії зареєстрованих статутів, копії довідок з Єдиного державного реєстру, виписок з Єдиного державного реєстру, зразки відбитків печатки юридичної особи. Виходячи з цього наказу обов'язок по приведенню установчих документів покладався на керівників структурних підрозділів, на яких покладено функції щодо забезпечення контролю і координації діяльності державних підприємств, а не на керівників даних підприємств, яким був позивачем, тим самим останній не міг виконувати обов'язки, які на нього не покладались, а тому відсутнє підтвердження порушення відповідачем підпункту «к» пункту 5.3 контракту, тобто невиконання наказів відповідача, що було підставою звільнення позивача. Про відсутність підтвердження порушення позивачем даного пункту також вказує лист ДП «Київська обласна коконосушарка» про ненадходження даного наказу до їх підприємства. Зазначення відповідачем порушення позивачем підпункту «м» пункту 5.3 контракту, тобто «з і інших підстав передбачених законодавством» в частині укладення договорів оренди приміщень суперечить вимогам трудового законодавства, так як припинення трудового договору - це поняття родове, воно містить в собі таке видове поняття, як розірвання договору, а підстави припинення трудового договору визначені в ст.36 КЗпП України. Дана позиція також вказана в роз'ясненні, яке міститься у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», а саме, що трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36,39-41 КЗпП України), тим самим також підтверджується безпідставність звільнення позивача. Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника; стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідачем, в порушення ст.149 КЗпП України не були отримані від позивача будь-які письмові пояснення щодо встановлених службовою запискою фактів, тим самим відповідачем був винесений незаконний наказ щодо звільнення позивача з займаної посади. Ні з наказу про звільнення позивача, ні з службової записки начальника Управління державного майна, ні з погодження Київської обласної державної адміністрації не вбачається і в судовому засіданні не здобуто доказів самого факту невиконання позивачем умов контракту, порушення ним трудової дисципліни, трудових обов'язків. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем не порушено вимог статті 139 КЗпП України, а його звільнення з підстав, передбачених п.8 ст.36 КЗпП України відбулось незаконно та з порушенням його прав, передбачених статтею 43 Конституції України, ст.2 КЗпП України, а тому суд приходить до висновку про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача з займаної посади. Встановивши незаконне звільнення позивача з роботи суд вважає необхідним у відповідності до ст.235 КЗпП України поновити його на займаній посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Порядком нарахування середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи та для позивача становить 6517 грн. 20 коп. (3555,97+9478,43:2) Виходячи з цього, розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд враховуючи заяву позивача по збільшення позовних вимог вважає за необхідне стягнути з відповідача, державного підприємства «Київська обласна коконосушарка» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28840 грн. 14 коп. Оскільки неправомірні дії відповідача призвели до істотних вимушених змін в життєдіяльності позивача, суд вважає, що підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з Міністерства аграрної політики та продовольства України моральної шкоди, оскільки вказані вимоги відповідають ст.2371 КЗпП України. Однак при визначенні розміру моральної шкоди суд враховуючи, вимоги розумності і справедливості, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 1000 грн. Позивач просить допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку з відповідача у межах місячної заборгованості, що відповідає ст.367 ЦПК України, а тому суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в даній частині. Відповідно до с.88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial