Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який представник підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 03.04.2017 року наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» №2983/ВК від 30.03.2017 року його - [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. При звільненні, внаслідок відсутності грошових коштів, відповідач не виплатив позивачу заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, передбаченої наказом. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні. Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.12.2017 року з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість із заробітної плати в розмірі 24303,18 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 31005,06 грн. Ухвалою суду від 08.06.2018 року заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.12.2017 року було скасовано та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Розпорядженням №173 від 02.11.2018 року, у зв'язку з перебуванням судді Труханової Л.М. тривалий час на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи №592/13242/17, провадження №2/592/2367/18 між суддями. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2018 року, в цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні головуючим суддею визначено [PERSON] Ухвалою суду від 06.11.2018 року призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19.11.2018 року. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в судове засідання 19.11.2018 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] до 03.04.2017 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6). Наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» №2983/ВК від 30.03.2017 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.6). При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка станом на 03.04.2017 р. становила 23503 грн. 97 коп. (а.с.94), сума заборгованості не була виплачена до цього часу. З довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» від 11.12.2017 року вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 221 грн. 91 коп. (а.с.55,94). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що регулюються КЗпП України. Згідно ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов'язок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати (за вирахуванням податків), в тому числі суму нарахованої вихідної допомоги (без вирахування податків), разом в розмірі 23503 грн. 97 коп. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов'язковими для судів. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно наказу ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» від 21.03.2014 р. №75 «Про встановлення режиму неповного робочого тижня» в Товаристві з 26.05.2014 р. встановлений режим неповного робочого тижня, а саме триденний робочий тиждень, де робочими днями є понеділок, вівторок, середа. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був звільнений 03.04.2017 р., а розрахунок з ним не було проведено, за таких обставин, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 53036 грн. 49 коп. за період з 03.04.2017 р. по 19.11.2018 р., що складає 239 робочих днів (враховуючи триденний робочий тиждень), при середньоденній заробітній платі позивача 221,91 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 та ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Як вбачається з матеріалів позовної заяви, [PERSON] не надано жодних належних доказів на підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за кожен місяць в період невиплати доходу, що позбавляє суд можливості провести відповідні розрахунки для визначення суми компенсації втрати частини доходів, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: partial