Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що [INFO] в с.Веселе Путивльського району померла його мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якого входить у тому числі право на земельну частку (пай), розміром 4,87 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Веселівської сільської ради Путивльського району Сумської області. [PERSON] на день смерті була зареєстрована та постійно проживала по [ADDRESS] одна, позивач є спадкоємцем за законом після її смерті, своєчасно прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, однак оформити своє право на належну їй земельну частку (пай) в порядку спадкування змоги не має в зв'язку з наявністю виправлень у правовстановлюючому документі на цю земельну частку (пай). В зв'язку з цим просив визнати за ним право на зазначену земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, судові витрати покласти на нього Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності (а.с.32). Представник відповідача надав суду письмову заяву про визнання позову, просив справу розглянути за відсутності його представника, позов визнав повністю (а.с.39). У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення у підготовчому судовому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно з пунктами 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки строк прийняття спадщини після смерті матері позивача, відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, закінчився в березні 2003 року, немає підстав для застосування пунктів 4,5 Прикінцевих та перехідних положень нині діючого ЦК України. Згідно з ч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Частиною першою ст.548 ЦК УРСР 1963 р. встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу) Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Підтверджено матеріалами справи те, що на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року позивач є спадкоємцем за законом після померлої матері [PERSON] [INFO] у с. Веселе, Путивльський район, Сумська область, Україна, після смерті якої відкрилася спадщина, в силу ст.549 ЦК УРСР 1963 року, є таким, що прийняв спадщину (а.с.6,8). Із довідки Веселівської сільської ради №398 від 27.09.2017 видно, що до дня смерті [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала одна по [ADDRESS] (а.с.8). Як вбачається із дублікату Сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 22.05.2007 за №286, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності СЗАПТ ім.Чапаєва, розміром 4,87 в умовних кадастрових гектарах. Вказаний сертифікат містить виправлення прізвища з «Головкіна» на «Головкина», який завірений посадовою особою Путивльської районної державної адміністрації (а.с.7). Крім того, як вбачається з Витягів зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи та спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація відносно померлої [INFO] [PERSON] відсутня (а.с.10,11). Згідно з ст.392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на викладене, оскільки позивач не може оформити право на вищевказану земельну частку (пай) не може з причин наявності виправлень у правовстановлюючому документі, що стало підставою для відмови у вчинені нотаріальної дії, іншим шляхом, ніж через суд, він не може захистити своє право на спадкове майно, тому суд вважає за необхідне визнати за ним право власності на вказане майно в порядку спадкування за законом, що не буде суперечити закону та при цьому не будуть порушені права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved