Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

\~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 17302,33 гривень, яка складається з: 8599,49 грн. основний борг (тіло кредиту), 4400,82 грн. заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту; 6,01 грн. заборгованість за РКО; 3555,30 грн. інфляційне збільшення заборгованості; 740,63 грн. три проценти річних від суми заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем [PERSON], як позичальником, укладено договір №2162594 від 19.08.2014 року про відкриття та обслуговування рахунків і випуску платіжних карт, згідно умов якого відповідач отримав 8600 гривень 00 копійок на строк дії платіжної карти, а також сплачувати 24,0% річних. Позивачем всі зобовязання за договором були виконані належним чином, відповідачу був виданий кредит. Відповідно до п. 4.4. додаткового договору до договору, відповідач зобовязався щомісячно отримувати звіт (виписку) по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту (виписки) по рахунку, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем або неробочим згідно з договором. У порушення закону та умов договору відповідач свої зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 22.06.2018 року має заборгованість у сумі: 13006,32 грн., а саме: заборгованість за основним боргом - 8599,49грн.; заборгованість за нарахованими відсотками - 4 400,82 грн.; заборгованість за РКО - 6 ,01 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просить справу розглянути у його відсутність, тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України. Надав суду відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначає, що позивач в позові вказує на те, що згідно до кредитного договору від 19.08.2014р. №2163694 про відкриття та обслуговування рахунків та випуску платіжних карт, який було укладено між Банком та відповідачем, він отримав 8600 грн. У звязку з несвоєчасним виконанням обовязків по сплаті вказаного кредитного договору станом на день подання позову загальна заборгованість за цим договором складає 17302,33 грн., яка складається з наступного: тіло кредиту - 8599,49 грн., заборгованість по процентам - 4400,82 грн., заборгованість за РКО - 6,01 грн., інфляційне збільшення заборгованості 3555,38 грн., три проценти річних від суми заборгованості - 740,63 грн. Проте повністю відповідач не погоджується з позицією банку (а.с.35-37). Так, відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до виписки по картковому рахунку, який долучений до матеріалів справи, останній платіж відповідачем було здійснено останній платіж 08.04.2015 року. До суду із вказаним позовом Банк звернувся 19.09.2018 року. Оскільки, з матеріалів справи вбачається той факт, що позивачем при поданні було пропущено строк позовної давності, то відповідач просить суд застосувати до цього позову наслідки спливу позовної давності згідно до ч.4 ст.267 ЦК України та відмовити у задоволенні даного позову. Справу просить розглянути за його відсутністю. Як вбачається з відповіді на відзив, наданої представником позивача, АТ «Ощадбанк» вважає, що твердження відповідача не відповідають дійсності в частині пропущення строків позовної давності, наведені доводи є помилковими, безпідставними та такими, що суперечать діючому законодавству України, оскільки відповідач не вірно тлумачить початок настання строку позовної давності, її сплив та переривання, в свою чергу не дослідив належним чином розрахунки та виписки надані позивачем до суду та помилково дійшов до висновку щодо пропуску строків позовної давності. Відповідно до наданих виписок, на картковий рахунок відповідача 16.04.2015 року було зараховано - 100,76грн. Також, чергове надходження коштів відбулося 06.10.2016 року розмірі 116,37 грн. Останнє поповнення карткового рахунку відбулося - 23.04.2018 року на суму 1000,00 грн. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 09.11.2011 р. у справі № 6-1457цс16 перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовне давності повязане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з обєктивною можливість цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформованій ще в Постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 р. у справі6-152цс14. Виходячи з вище наведеного, погашення заборгованості відповідачем в межах трирічного строку позовної давності є підтвердженням факту переривання строку позовної давності, перебіг якої починається заново, після здійснення платежу. Щодо підтвердження розміру позовних вимог банк додав до позовної заяви розрахунок заборгованості станом на 22.06.2018 року; звіт щодо розрахунку сум інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитом, а також виписки по рахунках відповідача. Інформація з автоматизованої банківської системи (банківські виписки) є належним доказом факту укладання та виконання кредитного договору (ВГСУ від 06.04.2017 у справі № 905/2009/15). \~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем [PERSON], як позичальником, укладено договір №2162594 від 19.08.2014 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. А також Додатковий договір №1 до договору №2162594 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Відповідно до п. 1.1.4 Додаткового договору №1 відповідачу надано кредит у розмірі 8600,00 гривень з відсотковою ставкою 24,00 % річних (а.с.16-17). Банк зі\~свого боку\~виконав свої\~зобовязання та\~надавав відповідачу\~грошові кошти\~у розмірі\~8600,00\~гривень,\~проте останній\~свої\~зобовязання з\~повернення кредитних\~коштів та\~сплати процентів\~за користування\~кредитом не\~виконав,\~у звязку\~з чим\~станом на\~22 червня 2018\~року має\~заборгованість у\~сумі 17302,33 гривень, яка складається з: 8599,49 грн. основний борг (тіло кредиту), 4400,82 грн. заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту; 6,01 грн. заборгованість за РКО; 3555,30 грн. інфляційне збільшення заборгованості; 740,63 грн. три проценти річних від суми заборгованості (а.с.5-6). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у строк, встановлений договором. Боржник зобовязаний виконати своє зобовязання, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов,язання, на вимогу кредитора зобов,язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Позивач стверджує, що у порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 22 червня 2018\~року має\~заборгованість у\~сумі 17302,33 гривень, яка складається з: 8599,49 грн. основний борг (тіло кредиту), 4400,82 грн. заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту; 6,01 грн. заборгованість за РКО; 3555,30 грн. інфляційне збільшення заборгованості; 740,63 грн. три проценти річних від суми заборгованості. З наданого позивачем розрахунку випливає, що відповідачем було здійснено наступні грошові внески: 11.11.2014 року 2,23 грн., 26.11.2014 року 0,01 грн., 01.12.2014 року 0,16 грн., 26.02.2015 року 0,62 грн., 20.03.2015 року 476,82 грн., 20.03.2015 року 5,52 грн., 26.03.2015 року 0,05 грн., 09.04.2015 року 12,42 грн., 09.04.2015 року 88,35 грн., 17.04.2015 року 1,14 грн., 17.04.2015 року 58,61 грн., 17.04.2015 року 41,01 грн., 26.09.2016 року 116,37 грн., 23.04.2018 року 1000,00 грн., 25.05.2018 року 1000,00 грн. (а.с.5). Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею\~257 ЦК України встановлена загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Тобто, саме вчинення особою дій, які б свідчили про визнання нею свого боргу або іншого обовязку є підставою для переривання строку.\~ Суд відхиляє доводи відповідача про те, що для позивача сплинув строк стягнення заборгованості, оскільки, відповідач з 2015 року періодично здійснював платежі на виконання зобовязань за договором, останній платіж було здійснено 25.05.2018р. в сумі 1000,00грн., а позивач звернувся до суду з позовною заявою 19.09.2018р. (а.с.2). Отже, позов до суду предявлено в межах встановленого трирічного строку, а заборгованість за наданим розрахунком не є постійною та змінюється в залежності від оплати. Зважаючи на те, що позивач свої обовязки за кредитним договором виконав повністю, а свої договірні зобовязання відповідач належним чином не виконує, внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість, у звязку з чим суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, представлений представником позивача розрахунок заборгованості, за яким станом на 22 червня 2018\~року має\~заборгованість у\~сумі 17302,33 гривень, яка складається з: 8599,49 грн. основний борг (тіло кредиту), 4400,82 грн. заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту; 6,01 грн. заборгованість за РКО; 3555,30 грн. інфляційне збільшення заборгованості; 740,63 грн. три проценти річних від суми заборгованості. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки відповідач належним чином не виконав зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем, що підтверджується представленими суду письмовими доказами. \~ \~ Згідно до\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати підлягають стягненню\~з відповідача.\~ \~ \~ \~

Outcome: approved