Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадок в порядку спадкування за законом, посилаючись на наступне. Його рідний дядька (брат його мами) [PERSON] , [INFO] , все своє життя мешкав у с.Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області. Своєї родини він не мав (ні дружини, ні дітей, ні жодних інших спадкоємців), жив самотньо, одноособово був зареєстрований у своєму будинку, про що свідчить наявний у нього письмовий доказ оригінал довідки виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради № 870 від 16.07.2020 року. Єдиними рідними людьми для [PERSON] були його рідна сестра (його мама) [PERSON] , яка є відповідачкою у цій справі, та він - його племінник. Вони спілкувалися з дядьком, він багато років возив йому продукти, ліки, доглядав за ним, дбав про належне йому житло, сплачував комунальні послуги. Дядькові [PERSON] на праві приватної власності належало домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] (яке складається з: житлового будинку (літ.А), житловою площею\~35,4 кв.м.; сараю (літ.Б); літньої кухні (літ.В); літньої кухні (літ.в); підвалу (літ.Д); вбиральні (літ.Е); бані (літ.б); споруджень № 1-5), розташованого на приватизованій земельній ділянці, площею 0,158 га., про що свідчать наявні у нього оригінали письмових документів: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23.02.2004 року та технічний паспорт від березня 2004 року. Крім цього, дядькові на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею 3,740 га, розташована на території Придніпровської сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (яка складається з: земельної ділянки № [NUMBER] , площею 3,410 га, кадастровим номером 1222986000-01-005-0116; земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,080 га, кадастровим номером 1222986000-01-017-0486; земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,250 га, кадастровим номером 1222986000-01-004-0586), про що свідчить наявний в нього оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 051495. Ще за життя його дядько [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, написавши заповіт від 12.07.2004 року, посвідчений Щербіною Л.Ф. (секретарем Придніпровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області), згідно з яким «все належне майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось» заповів йому, про що свідчить наявний у нього заповіт від 12.07.2004 року (№ 315 за реєстром нотаріальних дій, номер у Спадковому реєстрі 59385226). У 2019 році дядько став погано себе почувати, став подразливим та агресивним, внаслідок чого 08.09.2019 року своєю особистою заявою скасував заповіт (номер у Спадковому реєстрі 59503135 від 15.09.2019 року), про що свідчить наявний у нього оригінал довідки виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради № 881 від 16.07.2020 року. [INFO] дядько [PERSON] помер, про що свідчить наявний у нього оригінал свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.09.2019 року. Про факт скасування заповіту дізнався лише в 2020 році, коли звернувся до виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради з заповітом для оформлення спадщини. Таким чином, його мати [PERSON] , яка є рідною сестрою померлого, залишилася єдиним спадкоємцем за законом другої черги, відповідно до ст.1262 ЦК України. Проте, вона вважає, що, оскільки він одноособово дбав про дядька, годував, утримував його, то саме він, не зважаючи на скасування заповіту, має право на отримання спадщини після смерті дядька [PERSON] , тому відмовляється від прийняття спадщини за законом після смерті брата на його користь. Вона не заперечує проти визнання за ним права власності на вищеперераховане майно, бо має своє житло, де вона зареєстрована та мешкає. Від оформлення спадщини на майно брата вона відмовляється і просить, щоб він вступив у права спадщини. До того ж, після смерті дядька він продовжує дбати про вказане майно: прибирає у будинку, дбає про його збереження, сплачує комунальні послуги та інше, проводить поточний ремонт домоволодіння. Через це він і вимушений звертатися до суду з вказаною позовною заявою для визнання права власності за ним. Визнання права власності йому потрібно для того, щоб мати можливість оформити державну реєстрацію нерухомого майна, яке знаходиться в його володінні, відповідно до вимог діючого законодавства України. Як вбачається зі схематичного плану земельної ділянки та житлового будинку (арк.2 Технічного паспорту), подвір`я має самочинну забудову 2000 року забудівлі, а саме: баню «літ.б», розмірами 2,54 м. на 3,20 м. (всього 8,1 кв.м.), про що свідчить наявний у нього технічний паспорт від березня 2004 року. Під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва ні до його дядька, ні до нього після прийняття спадщини, жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Узаконити вказану самочинну будівлю він не має змоги, оскільки поки не є власником домоволодіння по [ADDRESS] . За таких обставин звернувся до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали до суду заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивач на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.51), відповідачка проти задоволення позову не заперечувала (а.с.52). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з ч.5 ст.376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо не порушує права інших осіб. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Як встановлено в судовому засіданні, рідний дядько позивача (а.с.8-9, 11) [PERSON] , [INFO] , все своє життя мешкав у с.Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.24), своєї родини не мав, жив самотньо. Єдиними родичами [PERSON] були його рідна сестра [PERSON] - відповідачка по справі - та його племінник позивач по справі. [PERSON] на праві приватної власності належало домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] (яке складається з: житлового будинку (літ.А), житловою площею\~35,4 кв.м.; сараю (літ.Б); літньої кухні (літ.В); літньої кухні (літ.в); підвалу (літ.Д); вбиральні (літ.Е); бані (літ.б); споруджень № 1-5) (а.с.10, 12-18), розташованого на приватизованій земельній ділянці, площею 0,158 га. Крім цього, спадкодавцеві на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею 3,740 га, розташована на території Придніпровської сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (яка складається з: земельної ділянки № [NUMBER] , площею 3,410 га, кадастровим номером 1222986000-01-005-0116; земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,080 га, кадастровим номером 1222986000-01-017-0486; земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,250 га, кадастровим номером 1222986000-01-004-0586) (а.с.19-20). [INFO] [PERSON] помер (а.с.5). Відповідачка по справі [PERSON] , яка є рідною сестрою померлого, являється спадкоємицею за законом другої черги. Проте, вона не заперечує проти визнання за позивачем (своїм сином) права власності на вищеперераховане майно. Після смерті дядька позивач продовжує дбати про вказане майно: прибирає у будинку, дбає про його збереження, сплачує комунальні послуги та інше, проводить поточний ремонт домоволодіння. Як вбачається зі схематичного плану земельної ділянки та житлового будинку (арк.2 Технічного паспорту), подвір`я має самочинну забудову 2000 року, а саме: баню «літ.б», розмірами 2,54 м. на 3,20 м. (всього 8,1 кв.м.) (а.с.13). Однак, під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва ні до спадкодавця, ні до позивача після прийняття спадщини, жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Відповідачка проти задоволення позовних вимог не заперечувала. За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved