Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивачзвернувся до суду з вказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 07.07.2015 року між ПАТ СК «Країна», в особі фахівця зі страхування [PERSON] та [PERSON] був укладений договір №УА 114083 добровільного страхування наземного транспорту, а саме автомобіля ВАЗ 2108, державний номер [NUMBER] . Відповідно до договору були передбачені такі страхові ризики, як дорожньо-транспортна пригода, протиправні дії третіх осіб, незаконне заволодіння, інші випадкові події, страхова сума визначена в 60000,00 грн. 08.07.2015 року позивач уклала з ФОП [PERSON] договір про здачу в прокат транспортного засобу марки ВАЗ 2108, державний номер [NUMBER] . 26.10.2015 року між ФОП [PERSON] та фізичними особами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір №2580 про передачу в тимчасове користування транспортного засобу марки ВАЗ 2108, державний номер [NUMBER] . В той же день був підписаний між тими ж самими сторонами акт №1 приймання-передачі транспортного засобу до договору прокату №2580 від 26.10.2015 року. В обумовлений строк у договорі прокату №2580 фізичні особи [PERSON] та [PERSON] не повернули автомобіль ФОП [PERSON] , у зв`язку з чим, 09.12.2015 року позивач звернулася з заявою до Національної поліції в Херсонській області про незаконне заволодіння її транспортним засобом та 10.12.2015 року заява була зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний номер 12015230040007103 та розпочато досудове розслідування за ч.1 ст.289 КК України. 09.12.2015 року позивач повідомила ПАТ СК «Країна» про настання страхового випадку. 15.07.2016 року від страхової компанії надійшла відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на пп.Договору 13.1.2, п.13, відповідно до яких страховик має право: відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини в сфері страхування, а також у разі інших випадків, що передбачені правилами. Позивач вважає, що рішення відповідача про відмову у сплаті страхового відшкодування є неправомірним, оскільки страховик прийняв на себе зобов`язання здійснити виплату страхового відшкодування в разі настання страхового випадку за ризиками, зазначеними у договорі. Згідно до п.7.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту від 07.07.2015 року розмір франшизи за ризиком «незаконне заволодіння» становить 10%, отже від страхової суми 60000,00 грн., сума страхового відшкодування становить 54000,00 грн. Згідно з п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати роботу згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачуться пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи, якщо інше не передбачено законодавством або договором. Договором розмір пені не встановлено. За невиконання відповідачем умов договору розмір пені склав 54000 грн.х3%х219:100%=3547,80 грн. (кількість днів розрахована за період з 09.12.2015 року по 15.07.2016 року). Крім цього, позивачу відповідачем заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що на потязі 6 місяців очікувала відповіді від страхової компанії, в порушення п.17.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту від 07.07.2015 року, яким передбачений 15-денний строк для прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, в силу цих обставин позивач хвилювалася, в неї з`явилося безсоння, роздратованість, [PERSON] виховує малолітню дитину сама, у зв`язку з чим не може приділити достатньо часу своїй дитині, оскільки погано себе почуває та повинна звертатися до своїх рідних за матеріальною та психологічною допомогою. Моральну шкоду позивач оцінила у 5000,00 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 54000,00 грн., суму пені у розмірі 3547,80 грн., суму моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. та судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.08.2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.02.2018 року розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав викладених у позові. В останнє судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановлений законом порядку. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяв про розгляд справи без участі представника ПАТ «СК «Країна», просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до ПАТ «СК «Країна» повністю. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.629 ЦК України, Договір є обов`язковим для виконання сторонами. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Статтею 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 07.07.2015 року між ПАТ СК «Країна», в особі фахівця зі страхування [PERSON] та [PERSON] укладений договір №19/УА114083/2.1.5.1 добровільного страхування наземного транспорту, а саме автомобіля ВАЗ 2108, державний номер [NUMBER] . Відповідно до умов п.4 Договору, страховиком прийнято на себе обов`язок на умовах Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) ПАТ СК «Країна», затверджених Нацкомфінпослуг 21 травня 2013 року за №0313135 (далі Правила страхування) та договору здійснити виплату страхувальнику страхового відшкодування в разі настання страхового випадку. З умовами Правил страхування Позивача було ознайомлено згідно з п.10 Договору, про що свідчить його особистий підпис на Договорі страхування. 08.07.2015 року [PERSON] уклала з ФОП [PERSON] договір про здачу в прокат транспортного засобу марки ВАЗ 2108, державний номер [NUMBER] . 26.10.2015 року між ФОП [PERSON] та фізичними особами [PERSON] та [PERSON] укладений договір №2580 про передачу в тимчасове користування транспортного засобу марки ВАЗ 2108, державний номер [NUMBER] . 26.10.2015 року підписаний між тими ж самими сторонами акт №1 приймання-передачі транспортного засобу до договору прокату №2580 від 26.10.2015 року. Відповідно до довідки про прийняття і реєстрацію заяви №36/1784 від 01.04.2016 року заява [PERSON] про незаконне заволодіння транспортним засобом ВАЗ 2108, державний номер [NUMBER] 09.12.2015 року прийнята за №ЖЕО 2445 та 10.12.2015 року зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний номер 12015230040007103 та розпочато досудове розслідування за ч.1 ст.289 КК України. 09.12.2015 року [PERSON] повідомила ПАТ СК «Країна» про настання страхового випадку. Листом №3900 від 16.06.2016 року ПАТ СК «Країна» відмовила [PERSON] у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до пп. 13.1.2 п.13.1 Договору та пп.7.1.7 п.7.1 Правил, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі втрати застрахованого ТЗ внаслідок заволодіння ним (набуття права на майно) шляхом обману або зловживання довірою (шахрайство), шляхом вимагання, а також неповернення ТЗ, що був переданий для ремонту, для продажу, на збереження, а оренду, прокат, лізинг чи з іншою метою. Відповідно до ст.6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин. Види добровільного страхування, на які видається ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування, зареєстрованими Уповноваженим органом. Пунктом 2.4. Правил страхування передбачено, що за договором, страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та на умовах, визначених цими правилами та договором, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхову премію у визначений строк та виконувати інші умови цих правил та договору. Відповідно до п.4.1. Правил страхування страхова сума визначається за згодою сторін договору окремо по кожному предмету страхування в межах ринкової вартості ТЗ та ДО на момент укладення договору, якщо інше ним не передбачено, та зазначається в договорі. Пунктом 7.1 договору страхування безумовна франшиза за ризиком «Незаконне заволодіння» встановлена у розмірі 10% від страхової суми. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] як фізична особа-підприємець передала [PERSON] в тимчасове користування застрахований автомобіль, після чого остання передала його в тимчасове користування громадянам [PERSON] і [PERSON] Автомобіль передавався добровільно, за плату, разом із документами, що підтверджують право власності на автомобіль та ключами. Відповідно до п.6.2. Правил страховим випадком є подія, зазначена у договорі, що відбулася внаслідок настання одного або декількох страхових ризиків, у результаті якої нанесені збитки майновим інтересам страхувальника, що пов`язані з володінням, користуванням або розпорядженням застрахованим транспортним засобом чи додатковим обладнанням, і у зв`язку з якою виникає зобов`язання страховика здійснити виплату страхового відшкодування, а згідно п.6.1.2 правил ризиком «Незаконне заволодіння» є протиправне вилучення застрахованого ТЗ, яке вчинене умисно з будь-якою метою всупереч волі його власника чи користувача під час знаходження ТЗ у будь-якому місці, якщо інше не передбачено Договором. Відповідно до пп. 13.1.2. п.13.1. Договору та пп.7.1.7. п.7.1. Правил, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі втрати застрахованого ТЗ внаслідок заволодіння ним (набуття права на майно) шляхом обману або зловживання довірою (шахрайство), шляхом вимагання, а також неповернення ТЗ, що був переданий для ремонту, для продажу, на збереження, в оренду, прокат, лізинг чи з іншою метою. Крім цього, п.п.7.1.15 Правил страхування передбачено, що страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі спричинення шкоди внаслідок використання або експлуатації ТЗ в якості таксі чи передачі ТЗ в лізинг, оренду, прокат за виключенням випадків, коли така експлуатація була письмово погоджена зі страховиком. З матеріалів справи встановлено, що позивач передала застрахований транспортний засіб в оренду, після чого його не було повернуто, ПАТ «СК «Країна» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що ПАТ «СК «Країна» прийняла законне рішення про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування за заявленим випадком. Оскільки судом не встановлено неправомірних дій зі сторони відповідача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частини стягнення моральної шкоди. На підставі ч.3 ст.142 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed