Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, вимоги якої з представником підтримав у судовому засіданні та обґрунтовує тим, що в 1996 р. зареєстрував шлюб з відповідачкою. Перебуваючи у шлюбі, сторони отримали квартиру [ADDRESS]. Квартира складається з двох житлових кімнат, житловою площею близько 22,4 кв.м., загальною площею 43 кв.м. Житлові кімнати ізольовані, сумісний санвузол, є коридор та балкон. Сумісно сторони проживали в спірній квартирі до вересня 2011 р. після чого відповідачка, найнявши машину вивезла з квартирі всі свої особисті речі, та більше не поверталася, не сплачувала комунальні послуги. З грудня 2011 р. шлюбні відносини між сторонами остаточно були припинені, спільне господарство не ведеться. Позивач з вересня 2011 р. проживає у спірній квартирі один, здійснював догляд, утримував її в належності стані, проводив частковий поточний ремонт, одноособово та за свій рахунок сплачував комунальні послуги. У зв'язку з тим, що відповідачка не мешкає в спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців, не цікавиться спірною квартирою як постійним місцем проживання, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщення в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] позовні вимоги не визнала, подавши до суду зустрічну позовну заяву, вимоги якої уточнила, підтримала у судовому засіданні та обґрунтовує тим, що в 1998 р. вселилася на законних підставах у спірну квартиру та проживала в ній до 2015 р. У 2011 р. шлюбні відносини з позивачем-відповідачем значно погіршилися та в 2012 р. шлюб розірвано. Причиною розлучення стало відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки. За характером роботи [PERSON] постійно перебуває на заробітках в іншому місці, тож доволі часто не проживає в квартирі, а іншого житла відповідачка-позивачка не має. Беручи до уваги розірвання шлюбу та неприязні стосунки, сторони домовилися про порядок користування квартирою, а саме в той час коли [PERSON] перебував на заробітках, [PERSON] проживала в спірній квартирі, а коли позивач-відповідач повертався, відповідачка-позивачка змушена була проживати у своєї матері. Комунальні платежі сплачувалися разом, однак в зв'язку з тим, що [PERSON] було визнано основним квартиронаймачем в графі платник зазначалося його прізвище. Взимку 2015 р. [PERSON] черговий раз поїхав на заробітку, але відповідачка-позивачка не змогла потрапити до квартири, замки були змінені. На дзвінок двері відчинила сестра колишнього чоловіка, [PERSON], та зазначила, що їй дозволено проживати в спірній квартирі, та пояснила що не впустить [PERSON] оскілки всі кімнати зайняті. Спірна квартира складають з двох житлових кімнат 16 кв.м., та 12 кв.м., кухні 6 кв.м., коридору 2 кв.м., балкону, туалету та ванної кімнати. Після розлучення, відповідачка-позивач в період проживання в квартирі користувалася меншою житловою кімнатою площею 12 кв.м., [PERSON] відповідно кімнатою площею 16 кв.м. В спірній квартирі залишилися особисті речі та спільно нажиті меблі. Відповідачка-позивач вважає строк та причини не проживання поважними, а саме поведінка [PERSON], оскільки він робить неможливим проживання в спірній квартирі та без дозволу вселив в квартиру своїх родичів. Враховуючи викладене, [PERSON] просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом її вселення та виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Встановити порядок користування спірною квартирою, а саме виділити їй кімнату площею 12 кв.м., [PERSON] - кімнату 16 кв.м., кухню, коридор, балкон, туалет та ванну кімнату залишити в загальному користуванні. Позивач-відповідач позовні вимоги зустрічної позовної заяви не визнав, надавши заперечення. Так стверджує, що ніяких домовленостей про проживання у спірній квартирі між сторонами не було, відповідачка-позивач жодним чином не приймала участі в оплаті комунальних послуг за квартиру, так як тривалий час ніде не працює і грошей навіть не має для існування. Факт проживання родичів є надуманий і не заслуговує уваги. Отже просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. [PERSON] пояснив суду, що не проживає зі своєю сім'єю за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] будучи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, до суду не з'явилися, заяв та клопотань не надавали. Свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердили про не проживання [PERSON] у спірній квартирі, більше трьох років не бачили відповідачку-позивачку. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також надали суду пояснення про те що відповідачі по зустрічній позовній заяві ніколи не проживали у спірній квартирі, а мешкають зовсім по іншій адресі. [PERSON], [PERSON], [PERSON] допитані у судовому засіданні пояснили суду, що їм відомо про неможливість [PERSON] проживати у квартирі, оскільки для цього вчиняються перешкоди. Суд вислухавши думку сторін, пояснення свідків, дослідивши надані докази та вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги зустрічної позовної заяви задовольнити частково, та відмовити у первісному позову. 21 січня 1996 р. Кровненським сільвиконкомом Сумського району Сумської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]., актовий запис № 1 /а.с.40/. На підставі рішення виконкому Сумської міської ради народних депутатів № 399 від 19.08.1997 р., [PERSON] та членам його сім'ї, [PERSON]. видано ордер на житлове приміщення, а саме на квартиру [ADDRESS] /а.с.41/. Рішенням Ковпаківського районного суду м. суми від 13 квітня 2012 р. у цивільній справі за позовом [PERSON]. до [PERSON] про розірвання шлюбу, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]., зареєстрований Кровненським сільвиконкомом Сумського району Сумської області 21.01.1996 р., актовий запис № 1 /а.с.5/. Відповідно довідки ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» № 2620 від 15.01.2015 р., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON]., [PERSON] /а.с.6/. 05 квітня 2013 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], зареєстрований Виконкомом Підліснівської сільської ради Сумського району Сумської області, актовий запис № 02 /а.с.77/. Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору-судом. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. При цьому, як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року ( з наступними змінами та доповненнями) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням ( ст. 71 ЖК України) необхідно з'ясовувати причину відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності ( перебування у відрядженні у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк. Пояснення допитаних в судовому засіданні свідків, суд до уваги не приймає оскільки особи лише констатують факт відсутності [PERSON], але їм не відома причина, що у цьому випадку має вирішальне значення. Отже суд вважає необґрунтованим вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, квартири [ADDRESS] та підлягає відмові. Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4,5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При вирішенні спору, суд виходить з того, що правовідносини з захисту права власності регулюються главою 29 ЦК України. Так, згідно з ст. 386 цього Кодексу держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно з ст. 391 Кодексу - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За вказаних обставинах порушуються права [PERSON], як співвласника квартири, у зв'язку з чим її вимоги про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням є обґрунтованими та в силу ст.ст. 356, 358, 391 ЦК України підлягають задоволенню. Вимога про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд вважає належним чином не доведені, адже не надано доказів проживання вказаних осіб у спірній квартирі, оскільки кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України, згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що сторони не можуть добровільно визначити порядок користування житловими кімнатами даної квартири, суд вбачає необхідність у встановленні порядку користування. Також згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Outcome: partial