Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в подальшому уточнивши її до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння та просить визнати окремо розташоване на рівні 1-го поверху нежитлової будівлі по [ADDRESS] приміщення, яке зазначене у технічному паспорті [PERSON] від 08.08.2013р. як частина будинку [ADDRESS] у вигляді підсобного приміщення площею 5,2 кв.м, частиною квартири [ADDRESS] , яка належить йому, [PERSON];витребувати з незаконного володіння відповідачів підсобне приміщення площею 5,2 кв.м з окремим входом, прибудованого на першому поверсі до нежитлової будівлі [ADDRESS] квартири [ADDRESS], яка належить йому, [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, видане 20.09.2013р., індексний номер 9730420, на право власності [PERSON] на відокремлену будівлю за адресою: [ADDRESS] у частині зазначення загальної площі будівлі - 342,1 кв.м, зменшивши цю площу до 336,9 кв.м, за рахунок відокремлення від цієї будівлі прибудованого на її першому поверсі підсобного приміщення площею 5,2 кв.м з окремим входом, а також технічний паспорт [PERSON] від 08.08.2013р. № 300208.13 на нежитлову будівлю [ADDRESS] в частині наявності на першому поверсі цієї будівлі прибудованого підсобного приміщення площею 5,2 кв.м з окремим входом; визнати недійсним договор дарування від 05.05.2014р. за реєстраційним № 214 [PERSON] будівлі за адресою: [ADDRESS] [PERSON], оформлений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філіпповою Г.О. у частині зазначення загальної площі подарованої будівлі - 342,1 кв.м, зменшивши цю площу до 336,9 кв.м, за рахунок відокремлення від цієї будівлі прибудованого на її першому поверсі підсобного приміщення площею 5,2 кв.м з окремим входом; визнати, що подарована [PERSON] за договором дарування від 22.05.2014р. за реєстраційним № 248 [PERSON] ? частини будівлі за адресою: [ADDRESS] оформлений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філіпповою Г.О., становить 168,45 кв.м за рахунок відокремлення від цієї будівлі прибудованого на її першому поверсі підсобного приміщення площею 5,2 кв.м з окремим входом. В судовому засіданні 12.07.2017 року позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вказані позовні вимоги підтримали у повному обсязі . Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє і на представництво інтересів [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнали . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. В даній заяві позовні вимоги не визнала, вважає, що власність набула законним шляхом. Суд, вислухавши сторін та їх представників по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. У судовому засіданні, позивач мотивував свої позовні вимоги тим, що за нотаріальним договором купівлі-продажу від 10.11.2004р. придбав у [PERSON], [PERSON] одноповерхову квартиру [ADDRESS]. За іншим нотаріальним договором від 01.11.2004р. позивач [PERSON] придбав у [PERSON] нежитлову двоповерхову будівлю у будинку [ADDRESS] загальною площею 655,5 кв.м. Вищевказані об'єкти у внутрішньому дворику будинку [ADDRESS] були суміжними та примикали один до одного. Придбана зазначена квартира [ADDRESS] складалася з 4-х приміщень, зазначених в технічних паспортах попереднього власника квартири від 12.09.1996 р. та 08.11.2004 р., позивач планував реконструювати вказані приміщення, для чого впродовж 2005-2006 років розібрав її частину, залишивши нерозібраним одне приміщення, що у технічному паспорті попереднього власника та у технічному паспорті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] від 08.11.2004р. позначене як «кухня площею 4,7 кв.м». Уточнені позовні вимоги позивач обґрунтував з посиланням на ст.387 ЦК України, відповідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а також положеннями ст.321 ЦК України, про непорушність права власності, а саме , що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності та на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч.2 ст.353 цього Кодексу. Пункт 4 та пункт 5 уточненої позовної заяви про визнання недійсними свідоцтва про право власності від 20.09.2013р. та визнання недійсним договору дарування від.05.05.2014р. будь - якими нормами матеріального права не обґрунтував. Судом встановлено, що між сторонами починаючи з 2004 року існує спір щодо об'єктів нерухомості. При розгляді цивільних справ встановлено, що [PERSON] набула право власності на 1/3 частину будинку [ADDRESS] на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 15.05.2009р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18.11.2009р., ухвалою Верховного Суду України від 10.11.2010 року, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.05.2017р. Вказаним судовим рішенням за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину будинку [ADDRESS]. Вказане судове рішення є чинним. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 25.05.2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.11.2012р., ухвалою Верховного Суду України від 28.02.2013р., ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.05.2017р., проведено поділ нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS] та виділено [PERSON] в натурі 1/3 частину нежитлової будівлі за вказаною адресою. Вказаним судовим рішенням визначено конкретний перелік приміщень, їх площа, які входять до складу 1/3 частини будівлі [ADDRESS]. Згідно змісту ухвали Апеляційного суду Одеської області від 28.04.2016р. по справі № 22ц-/785/1778/16 20.09.2013р. [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 9730420, видане Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції, на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 342,1 кв.м, та відповідно до договору дарування від 05.05.2014 року подарувала його [PERSON] [PERSON] в свою чергу подарував ? частини належного йому майна [PERSON]. Вказані обставини та фактичні дані підтверджені наданими суду та дослідженими судом судовими рішеннями: - рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2009р., ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18.11.2009р., ухвалою Верховного Суду України від 10.11.2010 р., ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.05.2017р., рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 25.05.2011р., ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.11.2012р., ухвалою Верховного Суду України від 28.02.2013 р., ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.05.2017р., рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2014р., ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28.04.2016р., ухвалою Верховного Суду України від 14.12.2016 року. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Окрім того, представником [PERSON] 13.11.2015р. надано заяву про застосування строків позовної давності, яку він обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] виявив помилку в 2008 році, а до суду звернувся з даними позовними вимогами лише 06.08.2015 року, тобто позов подано після спливу 8-ми років. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна тривалість у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Представник позивача [PERSON], у судовому засіданні з приводу поважності пропущеного процесуального строку звернення до суду із позовними вимогами зазначив наступне. Здаючи у 2008 році в експлуатацію реконструйоване нежитлове приміщення телерадіокомунікаційного центру за адресою : [ADDRESS], [PERSON] через комунальне підприємство «ОМБТІ та РОН» [PERSON] отримав 18.02.2008 року новий технічний паспорт та, на підставі нього, отримав свідоцтво про право власності від 14.04.2008 року на цю житлову 3-х поверхову з підвалом, мансандрою, та технічним поверхом будівлю. Відповідно до плану поверхів будинку нового технічного паспорту від 18.02.2008 року, кухня від квартири [ADDRESS] помилково була зазначена вже як частина цієї новоствореної нежитлової будівлі телерадіокомунікаційного центру. Ця помилка простежується в технічних паспортах, виконаних співробітниками комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» виконкому Одеської міської ради, а саме : - у технічному паспорті [PERSON] від 08.11.2004 року на квартиру [ADDRESS] зазначено, що ця квартира є самостійним об'єктом з чіткими межами і місцем розташування на території двору; - відповідно до технічного паспорту від 18.02.2008 року на нежитлову будівлю, частина квартири [ADDRESS] вже є частиною першого поверху нежитлової будівлі за адресою :[ADDRESS] . Враховуючи те, що обидві зазначені будівлі ( квартира [ADDRESS] на той час належали [PERSON] на правах власності, він не звертався про виправлення описки у технічному паспорті на нежитлову будівлю від 18.02.2008 року. Суд прийняв до уваги доводи представника позивача про поважність причини пропущеного процесуального строку для звернення до суду із позовними вимогами, та вважає причину пропуску процесуального строку для подачі позовної заяви поважною. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3,4 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні не надали належних та допустимих доказів, на які б вони посилалися як на підставу своїх вимог, а саме, те, що слід визнати підсобне приміщення площею 5,2 кв.м частиною квартири [ADDRESS], яка належить позивачеві . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed