Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок №5 з надвірними господарсько-побутовими будівлями, що розташований по [ADDRESS]. До січня 2002 року в зазначеному будинку проживала його донька - [PERSON], але наприкінці 2001 року за відсутності позивача донька виїхала із дому та до теперішнього часу не поверталась, її фактичне місцезнаходження йому невідоме. Її речей в будинку немає. Лише інколи вони спілкуються по телефону, але в добровільному порядку вона з місця реєстрації знятися не бажає. У зв'язку з чим він позбавлений можливості отримати субсидію на оплату комунальних послуг, чим об'єктивно порушуються його права. Тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Крім того, на його адресу, але на її ім'я надходять всілякі листи щодо боргових зобов'язань відповідача. Враховуючи, що відповідач за даною адресою не проживає з січня 2002 року, та доказів щодо поважності причин її відсутності нема, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 09.08.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Підготовче провадження у справі було закрите та справу призначено до судового розгляду по суті на 09 листопада 2018 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 22.10.2018. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи без їх участі та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Представник третьої особи, Донцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без участі представника Донцівської сільської ради. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва на право приватної власності на домоволодіння виданого 10 червня 2002 року Донцівською сільською радою Новопсковського району Луганської області та зареєстрованого Новопсковським РБТІ в реєстровій книзі №4 за реєстром №173, домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS], належить громадянину [PERSON] на праві приватної власності. Згідно довідки №413, виданої Донцівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 04.07.2018, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], 1938 року народження та [PERSON], 1938 року народження, зареєстрована за даною адресою, але фактично з 2002 року не проживає - [PERSON], 1962 року народження. Згідно акту про не проживання на території сільської ради від 04.07.2018 складеного комісією у складі секретаря сільської ради [PERSON] та депутата сільської ради [PERSON], [PERSON], 1962 року народження, дійсно зареєстрована за адресою [ADDRESS], але фактично не проживає з 2002 року. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Оскільки матеріалами справи було встановлено, що відповідач є членом сім'ї позивача, втім не проживає з 2002 року, тобто понад один рік без поважних причин в домоволодінні, що належить на праві приватної власності позивачу, договірні відносини між позивачем та відповідачами щодо винаймання спірного житла відсутні, а подальша реєстрація [PERSON] в належному позивачу будинку створює перешкоди у реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном як власником, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved