Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що 12 липня 2019 року він надав відповідачці в борг 4000 доларів США, які остання зобов`язалась йому повернути осінню, після продажу врожаю огірків, проте свої зобов`язання не виконала і кошти не повернула. З наведених підстав, посилаючись на положення статей 525, 526, 530, 599 Цивільного кодексу України, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики в сумі 96000 грн. та судові витрати у справі. Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 08-09). 27 грудня 2019 року до суду надійшов відзив відповідачки [PERSON] на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні заявлених [PERSON] вимог. В обґрунтування такої позиції зокрема зазначила, що 08 жовтня 2011 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] [INFO] в них народилася донька, [PERSON] , а [INFO] народився син [PERSON] . За час перебування у шлюбі вони проживали в належній їй квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спільне життя з [PERSON] не склалося, шлюбні стосунки припинились на початку лютого 2019 року і 19 липня 2019 року за рішенням Скадовського районного суду Херсонської області шлюб між ними було розірвано. Ініціатором розірвання шлюбу був [PERSON] . Відповідачка зазначає, що 12 липня 2019 року, тобто за 7 днів до ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу, між нею та позивачем відбулася розмова, під час якої вона намагалася схилити [PERSON] до того, щоб вони продовжили спільне подружнє життя. У зв`язку з цим вона пообіцяла йому, що осінню, після продажу врожаю огірків, які вона та її батьки вирощують в своїй теплиці, дасть йому 4000 доларів США. На вимогу [PERSON] вона власноручно написала і передала йому розписку, в якій вказала, що вона повинна віддати йому 4000 доларів осінню з врожаю огірка, або хоча б частину цих грошей за бажанням [PERSON] , тому що вона його дуже сильно любить і він в свій час вклав в неї дуже багато коштів, а вона їх не оцінила. Стверджує, що грошей їй [PERSON] в сумі 4000 доларів 12 липня 2019 року не передавав і вона їх не отримувала, а розписку такого змісту написала, щоб зберегти сім`ю. За таких обставин [PERSON] вважала, що позивачем [PERSON] не доведено, що між ними існують боргові зобов`язання, та наявність у нього права на стягнення з неї боргу за договором позики в сумі 96000 грн. і судових витрат у справі (а.с. 14-17). Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року по справі постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 32-33). Представник позивача адвокат Камчатний А. В. в судовому засіданні підтримав позов з підстав у ньому викладених. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12\~ЦПК України). Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, на підставі принципу змагальності сторони учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з положеннями статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79\~ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно норм статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. [PERSON] та [PERSON] з 08.10.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19.07.2019 (а.с. 19, 21). Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). За змістом розписки від 12.07.2019 [PERSON] повинна віддати [PERSON] 4000 доларів США осінню з урожаю огірків або хоча б частину цих коштів по бажанню [PERSON] , тому що вона його дуже сильно любить і він в свій час вклав в неї дуже багато коштів, а вона їх не оцінила (а.с. 4). Відповідно до частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною 2 статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 2 липня 2014 року № 6-79цс14). Як вже зазначалось вище відповідно до розписки від 12 липня 2019 року [PERSON] засвідчила, що повинна віддати [PERSON] 4000 доларів США осінню з урожаю огірків або хоча б частину цих коштів по бажанню [PERSON] , тому що вона його дуже сильно любить і він в свій час вклав в неї дуже багато коштів, а вона їх не оцінила. Представник відповідачки заперечувала факт позики коштів і мотивує складання цієї розписки наміром відповідачки зберегти сім`ю, оскільки вказана розписка написана напередодні ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу. Вказувала, що в розписці [PERSON] зазначила про намір віддати [PERSON] певну суму грошових коштів як можливу компенсацію за щось. Адже між ними існували шлюбно-сімейні стосунки і вони мають двох неповнолітніх дітей. Такі доводи представника відповідачки підтверджуються змістом вказаної розписки, із якої не вбачається, що [PERSON] є позичальником, який отримав 12 липня 2019 року або у інший день грошові кошти з умовою їх повернення у визначений строк. З`ясовуючи юридичну природу вказаного документу, суд виходить з того, що із цієї розписки не вбачається як сам факт отримання відповідачкою в борг від позивача певної грошової суми, так і дати її отримання, отже, її зміст не спростовує твердження сторони відповідачки про те, що вона грошових коштів у позивача у борг не брала. Вказана розписка не містить даних про отримання відповідачкою в борг від позивача грошових коштів, не містить даних про укладення та умови договору позики, отже, тому не є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За таких обставин, на думку суду, зазначена розписка не є підтвердженням укладення між сторонами договору позики як реальної односторонньої оплатної угоди на зазначених позивачем умовах. При цьому, стороною позивача не надано суду інших належних та допустимих доказів укладення між сторонами 12 липня 2019 договору позики, за умовами якого [PERSON] взяла у [PERSON] борг (тобто з обов`язком повернути) в сумі 4000 доларів у певний строк. При цьому суд не вбачає, що надана позивачем розписка (а.с. 4) є доказом укладення між сторонами договору позики на певних умовах, оскільки не вбачається, що [PERSON] є позичальником, який отримав 12 липня 2019 року або у інший день грошові кошти з умовою їх повернення у визначений строк. Отже, оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовна заява [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed