Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] року помер [PERSON] у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку було посвідчено за спадкодавцем державним актом серії [NUMBER] оригінал якого було втрачено, у зв'язку з чим він не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі. Просив визнати за ним право власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача про розгляд справи повідомлений, в судове засідання не явився по невідомій причині, клопотання про відкладення судового розгляду справи не надав. Суд визнав можливим справу розглянути у його відсутності за наявними доказами. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняв позивач, подавши відповідно до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини , являючись спадкоємцем за заповітом. Вказані обставини підтверджуються як показами представника позивача, так і копією спадкової справи №262/2014 та свідоцтвом про смерть спадкодавця. До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8944га, розташована на території Верхньосагарівської сільської ради Буринського району Сумської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] що вбачається з копії державного акту, витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.1 ст.126 цього Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Судом встановлено, що спадкодавцем за життя оригінал вищевказаного державного акту на право приватної власності на землю за невідомих обставин було втрачено, а дублікат отримати позивач не спроможний, у зв'язку із змінами в законодавстві та смертю спадкодавця, що підтверджується поясненнями представника позивача та листом відділу Держземагенства у Буринському районі Сумської області№420/6-16. Також, відсутність оригіналу даного правовстановлюючого документу унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину шляхом нотаріального оформлення спадщини, що вбачається з листа приватного нотаріуса [PERSON]. Разом з тим, відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З аналізу п.7 Глави 7 цього Порядку вбачається, що правовстановлюючим документом, що необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину, є державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов підлягає задоволенню. З позивача підлягає стягненню на користь спеціального фонду Державного бюджету України недоплачений ним судовий збір при поданні позовної заяви в сумі 184 грн.53 коп., з врахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 73573 грн.37 коп..

Outcome: approved