Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с. 2), в якому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями [ADDRESS], Печенізького району, Харківської області (далі за текстом, спірний будинок). У судовому засіданні позивач підтримав позов у повному обсязі та пояснив суду, що він є власником спірного будинку, в якому 2 квітня 2008 року за його згодою з метою отримання роботи в Україні був зареєстрований відповідач, який фактично у цьому будинку ніколи не проживав, належні йому речі в цьому будинку відсутні, витрат на утримання будівлі він не несе. Зазначав, що 23 червня 2015 року комісією в складі депутата Мартівської сільської ради - Умрихіної В.М. та двох свідків [PERSON] та [PERSON], було складено акт про те, що [PERSON] у вищевказаному житловому будинку не проживав і не проживає. Позивач посилався на те, що перешкод в користуванні житловим будинком відповідачу не чинив, [PERSON] добровільно не проживав у цьому будинку, визначив собі інше місце проживання, а спірним будинком не користується понад шість місяців без поважних причин. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином (а.с. 25, 27), про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. За відомостями Печенізького РС ГУДМС України в Харківській області відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Як убачається зі зворотних поштових повідомлень судові повістки, ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви та доданих до неї матеріалів не були отримані відповідачем за місцем реєстрації та були повернуті суду за закінченням строку зберігання (а.с. 25, 27). Вживши всіх необхідних заходів для повідомлення відповідача щодо розгляду судової справи, за наявності відомого зареєстрованого місця проживання останнього, відповідно до частини 5 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає судовий виклик таким, що вручений відповідачу належним чином. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши письмові матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Як убачається з матеріалів справи, будинок [ADDRESS], Печенізького району, Харківської області, належить на праві приватної власності [PERSON], відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого 23 липня 1998 року виконуючою обов'язки державного нотаріуса Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Поповою Л.О. за реєстровим номером 1674 та зареєстрованого в Печенізькому малому підприємстві технічної інвентаризації 20 серпня 1998 року, за реєстровим номером 1 (а.с. 9). Відповідно до довідки Печенізького РС ГУДМС України в Харківській області № 242 від 4 липня 2015 року (а.с. 14) та будинкової книги на спірний будинок (а.с. 10-11) в цьому будинку зареєстрований [PERSON] За відомостями, наведеними в акті, складеному 23 червня 2015 року депутатом Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області - Умрихіної В.М., на предмет фактичного проживання осіб у спірному будинку, встановлено, що відповідач за місцем реєстрації не проживає та ніколи не проживав (а.с. 10 - зворотній бік). Свідок [PERSON], будучи допитаною в ході судового розгляду справи, пояснила, що вона давно товаришує з позивачем, щовихідних вони спілкуються та відвідують домівки одне одного, при цьому вона кілька разів бачила відповідача у спірному будинку в якості гостя, в останнє понад вісім років тому, зазначала, що відповідач постійно у цьому будинку не проживав. Згідно зі статтею 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Виходячи з пояснень позивача, які узгоджуються з поясненнями свідка [PERSON] та актом виконавчого комітету Мартівської сільської ради, Печенізького району, Харківської області, відповідач ніколи не проживав у спірному будинку, участі в утриманні спірного будинку та оплаті комунальних платежів на виконання вимог статей 66, 67 Житлового кодексу України не бере, спільного господарства з позивачем не веде, будь-яких речей в спірному будинку не має та ніколи фактично там не проживав, тобто термін відсутності відповідача складає понад шість місяців. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а згідно частини 1 статті 319, частини 1 статті 321 цього ж Кодексу власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, при цьому він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним цих прав. Через наявну реєстрацію відповідача позивач позбавлений можливості реалізовувати своє законне право вільно користуватись та розпоряджатись належним йому майном. Судом не встановлено наявності будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача за місцем реєстрації та збереження за ним права користування спірним житлом, відповідно до статті 71 Житлового кодексу України. Відповідач не надав суду будь-яких заперечень та не повідомив жодної поважної причини своєї відсутності у спірному житлі, у зв'язку з чим, суд вважає недоведеною поважність причин такої відсутності. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність без поважних причин відповідача у спірному будинку понад шість місяців, що відповідно до статті 71 Житлового кодексу України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування спірним житлом, та є належним способом захисту порушеного права власності позивача відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved