Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вказавши, що з лютого 2003 року по 30 березня 2014 року він працював в ПП «Афіна Палас» охоронцем, за встановленим графіком чергувань : 24 год. через три дні. За час роботи на підприємстві він не скористався своїм правом на відпустку з розрахунку 2 кал. дні за місяць роботи, компенсація за невикористану відпустку складає 268 календарних днів. Сума компенсації за невикористану відпустку становить 15 192,92 грн. При звільненні з ним не було проведено остаточного розрахунку, не виплачено заробітну плату за листопад, грудень 2013 року та січень - березень 2014 року всього в сумі 5 948 грн. (1147 грн. Х 2 міс. = 2294 грн.) + (1218 грн. Х 3 міс. = 3564 грн.). Крім того, діями відповідача йому спричинено моральну шкоду в сумі 3 000 грн. Порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6072, 24 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 15 192, 92 грн., моральну шкоду в сумі 3000 грн. В судовому засіданні позивач уточнив заявлені вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6019 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 6492,30 грн., з урахуванням періоду роботи з серпня 2008 року до 31 березня 2014 року, перервою в роботі з 01.01.2013 року до 01.11.2013 року., моральну шкоду в сумі 3000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, вказавши, що дійсно позивач [PERSON] працював в ПП «Афіна Палас» охоронцем з серпня 2008 року до кінця березня 2014 року без оформлення, оскільки після виходу на пенсію попросився залишитися на підприємстві та погодився працювати без відповідного оформлення. За весь час його роботи, табелі обліку робочого часу офіційно не велися, вона щомісячно виплачувала заробітну плату в розмірі 700 грн., з чим позивач погоджувався, відпустки йому не надавалися, оскільки він не писав заяв про надання відпусток. Не заперечує виплатити позивачу заборгованість по заробітній платі, коли держава перерахує гроші за виконання робіт, оскільки їх підприємство працює за державною програмою і фінансується з державного бюджету. З іншою частиною позовних вимог не згодна, оскільки на даний час відсутні грошові кошти для будь-яких виплат. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.02.2001 року працював охоронцем в ВАТ «СПМК -605», 01.07.2004 року звільнений за власним бажанням, на підставі ст. 38 КзпП України. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи приватне підприємство «Афіна -Палас» зареєстровано 20.08.2008 року. Відповідно до наказу № 1-к від 14 серпня 2008 року [PERSON] приступила до виконання обов'язків директора підприємства з 14.08.2008 року. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON] слідує, що [PERSON] працював в ПП «Афіна Палас» разом з ними охоронцем з 2004 року до кінця березня 2014 року , проте не був офіційно працевлаштований, заробітну плату отримував по 600-700 грн. в місяць, про їх отримання розписувався на папірці у директора підприємства. За час роботи [PERSON] в ПП «Афіна Палас» щорічні відпустки йому не надавалися. Вони всі разом припинили трудові відносини 31.03.2014 року, оскільки відповідач не виплачував їм заробітну плату та заборгованість, що виникла за попередні місяці. Суд не приймає до уваги показання свідків в частині підтвердження ними факту роботи позивача з серпня 2004 року, оскільки ПП «Афіна Палас» було створене в 2008 році і керівник приступив до виконання своїх обов'язків з 14 серпня 2008 року. З журналу чергувань, наданого суду, як пояснив позивач, який охоронці вели для себе та на підставі якого їм нараховувалася заробітна плата, вбачається, що в ньому зазначене прізвище [PERSON] разом з прізвищами свідків, вказано графік чергувань і заборгованість по заробітній платі, яку вони самі обраховували. З відповіді територіальної державної інспекції з питань праці у Херсонській області від 19.08.2014 року слідує, що [PERSON] звертався до прокуратури м. Нова Каховка, яке переадресувало звернення, з питання порушення його трудових прав та невиплати заробітної плати, йому рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ст.94 КзпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці», мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Відповідно до ст.115 КзпУкраїни, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст.116 КзпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 74,75,83 КзпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні. Відповідно до ст. 237-1 ЦПК України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 7 ПКМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. З матеріалів справи вбачається, що позивач був прийнятий відповідачем на роботу охоронцем, проте наказ про прийняття його на роботу в порушення ст. 24 КзпП України не видавався. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердила факт перебування позивача в трудових відносинах з ПП «Афіна Палас» з 14.08.2008 року до 31.03.2014 року, з перервою, як уточнив позивач з 01.01.2013 року до 01.11.2013 року в 10 місяців, коли позивач хворів. Наказ про звільнення позивача роботодавцем теж не видавався. Заробітна плата виплачувалася в розмірі 600-700 грн. щомісячно, що є порушенням ст.3,94 Закону України «Про оплату праці». З пояснень сторін слідує, що позивачу заборгована заробітна плата за період з листопада 2013 року до 31.03.2014 року, тому суд при розрахунку заборгованості по заробітній платі виходить з розміру мінімальної заробітної плати за листопад 2013 року - 1147 грн., за грудень 2013 р.-березень 2014 року 1218 грн., встановленої Законом України «Про державний бюджет на 2013 рік», «Про державний бюджет на 2014 рік». Виходячи з цього, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з листопада 2013 року до кінця березня 2014 року становить 1147 грн. + 1218 грн. Х 4 міс. = 6019 грн. За весь час перебування в трудових відносинах з ПП «Афіна Палас» [PERSON] не перебував у щорічній відпустці, тому має право на грошову компенсацію невикористаної щорічної відпустки, виходячи з мінімальної тривалості щорічної відпустки, встановленої ст. 75 КзпП України в 24 календарні дні за кожен рік роботи працівника, тобто 2 календарні дні за кодний відпрацьований місяць. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, щодо безпідставності вимог позивача про стягнення з підприємства компенсації невикористаної щорічної відпустки, виходячи з того, що позивач не писав заяв про надання йому відпусток, оскільки вимоги про надання щорічної відпустки знаходяться в межах компентенції керівника підприємства, яка повинна була їх дотримуватися, проте не виконувала і під час звільнення працівника з роботи в порушення ст.116 КзпП України не здійснила всіх виплат, належних позивачу під час звільнення, в тому числі і виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку. Виходячи з п. 7 Постанови КМУ № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», мінімальної заробітної плати за останні 12 місяців роботи позивача, періоду часу - з 14 серпня 2008 року до 31.03.2014 року, встановленого судом, протягом якого позивач працював в ПП «Афіна Палас», з урахуванням перерви в роботі з 01.01.2013 року до 01.11.2013 року, та тривалості щорічної відпустки відповідно до ст.75 КзпП України, суд вважає, що позивачу повинна бути виплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку у сумі 6 492,30 грн, з яких необхідно утримати податки та інші обов'язкові платежі. Розрахунок компенсації невикористаної щорічної відпустки : ((1147 грн. Х 8 міс.) + (1218 грн. Х 4 міс.)) : 251 роб. днів (крім святкових та вихідних днів) = 55,96 грн. - середньоденний заробіток для обрахування компенсації за невикористану щорічну відпустку; 2 кал. дні Х 12 міс.Х 4 роки (2009-2012р.) + 3 міс. 2014 року Х 2 кал. дні + 5 міс. 2008 року Х 2кал.дні + 2 міс. 2013 року Х 2 кал.дні = 116 кал.днів - невикористаної відпуски; 55,96 грн. Х 116 кал.днів = 6 492, 30 грн. -компенсація за невикористану щорічну відпустку, з якої необхідно утримати податки та обов'язкові платежі. Позовна вимога позивача про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково в сумі 500 грн., оскільки відповідачем грубо порушені трудові права [PERSON], які були відновлені лише після звернення позивача до суду, тому виходячи з принципу розумності та справедливості суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду в сумі 500 грн. В іншій частині позову відмовити. На підставі ст. 74, 75, 83, 94, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. 3 Закону України «Про оплату праці», п.7 Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», ст. 24 Закону України «Про відпустки»,

Outcome: partial