Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати ордер НА №\~186 на житлову площу в гуртожитку комунальної власності громади м. Дніпропетровська на право зайняття зі складом родини 1 особи житлову площу в гуртожитку за адресою: вул. Максима Дія, буд. 4, кімната № 361, виданий 23.05.2017р. Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на імя [PERSON], недійсним. Позовна заява мотивована тим, що Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради незаконно видав оскаржуваний ордер [PERSON], оскільки спірна кімната після 1986 року була у користуванні сімї позивача. [PERSON] надав суду заперечення, у яких посилаючись на безпідставність заявлених вимог, просить суд відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову. Представник КП «Жилсервіс-5» у судовому засіданні просив суд ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Територіальна громада м.\~Дніпра в особі Дніпровської міської ради явку свого представника у судове засідання не забезпечила, хоча про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення сторін та свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ордеру на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська НА № 186, виданого Департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради 23.05.2017р., на підставі розпорядження управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 19.05.2017р. № 428, [PERSON] надано право на зайняття житлової кімнати № 631 в гуртожитку за адресою: вул.\~Максима Дія, буд. 4 (а.с.14). Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилається на те, що спірний ордер видано неправомірно, оскільки відповідно до дозволу Дніпропетровського комбайнового заводу № 25 від 19.08.1986р. його батькові було надано в користування житлову кімнату №\~630 у вищевказаному гуртожитку (а.с.8). В подальшому кімнату № 631 було надано його батькові в порядку розширення житлової площі, після чого сімя позивача почала проживати в обох кімнатах. В кімнаті № 631 вказаного гуртожитку постійно проживали батько з братом [PERSON] до моменту їх смерті, у звязку з чим, починаючи з січня 2013 року, у спірній кімнаті ніхто не зареєстрований, проте право користування нею належить позивачу та його сімї. Відповідно до ст.59 ЖК Української РСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Всупереч вищевказаному позивачем не надано суду належних та допустимих доказів існування у нього чи у членів його сімї права користування кімнатою № 631, розташованої в гуртожитку за адресою: м.\~Дніпро, вул.\~Максима Дія, буд. 4. Суд зазначає, що покази свідків, надані у судовому засіданні, щодо правомірності зайняття кімнати № 631 у вищевказаному гуртожитку сімєю позивача та надані ним квитанції про сплату комунальних послуг не можуть бути достатніми доказами для існування у позивача права користування спірною кімнатою, а відтак суд доходить висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову. З огляду на відсутність підстав для задоволення позову судові витрати відповідно до ст.88\~ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed