Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа Жданівська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 23.12.2015 року уклала договір купівлі-продажу садибного (індивідуального) житлового будинку з [PERSON]. Вказаний садибний (індивідуальний) житловий будинок зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачкою 23.12.2015 року. [PERSON] зобов?язався звільнити житловий будинок від наявних в ньому речей домашнього вжитку, знятись з реєстраційного обліку особисто не пізніше 23.03.2016 року. До цього часу відповідач зареєстрований в будинку та в усній формі відмовляється зніматись з реєстраційного обліку у зв?язку з чим вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою позивача та за наявними в справі доказами. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 9-11). У належному позивачу на праві власності будинку зареєстрований, з 11 серпня 2011р., гр. [PERSON], 1994 року народження, який 23.12.2015 року оформив договір купівлі-продажу домоволодіння та залишився зареєстрованим в ньому, відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області 01.11.2018р. № 957 (а. с. 12). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). У відповідності до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим будинком, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] є колишнім власником будинку, але не є власником або наймачем будинку, який належить на праві власності позивачу, в будинку не проживає. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у спірному будинку, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved