Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 16.04.2011 року відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, згідно укладеного між сторонами договору № б/н від 16.04.2011 року. Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідач зобовязався повертати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом, однак ним не виконуються належним чином зобовязання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання. Станом на 28.02.2017 року відповідач [PERSON] має заборгованість в сумі 37890,48 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 2265,77 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 29744,21 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 3600,00 грн., а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1780,50 грн. штраф (процентна складова). В звязку з чим просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 37890,48 грн. за кредитним договором № б/н від 16.04.2011 року та судові витрати у виді судового збору в розмірі 1600,00 грн. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 20.04.2017 року за ініціативою суду до участі в розгляді даної цивільної справи залучено в якості співвідповідача [PERSON]. Під час розгляду справи представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - [PERSON] в судовому засіданні надав письмові уточнення відповідно, до яких зазначив, що належним відповідачем по справі слід вважати відповідача [PERSON] та підтримав позовні вимоги з вищенаведених підстав саме до даного відповідача. Також суду пояснив, що Банк вважає технічною помилкою попереднє формування документів, згідно яких належний відповідач [PERSON] був зафіксований по батькові як Макарович. Вважає, що суду стороною позивача надані всі належні докази, які підтверджують виникнення грошових зобовязань у відповідача [PERSON] перед Банком. Також на пропозицію суду надати для дослідження під час розгляду справи в суді оригінал Анкети заяви позичальника, нечитаєма копія якої долучена до позовної заяви, пояснив, що оригінал зазначеного документу у нього відсутній, представляти його суду немає необхідності, а клопотань про забезпечення або витребування доказів у встановленому законом порядку з метою представлення оригіналу даного документу, який знаходиться в установі Банку він заявляти не бажає та просить вирішити спір тільки на підставі наявних доказів. Також пояснив, що він розуміє надані йому судом розяснення з приводу наслідків непредставлення суду для дослідження оригіналу доказу (Анкети заяви позичальника), нечитаєма копія якого додана до позовної заяви. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання неодноразово не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про місце і час розгляду справи. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми суд розглянув справу у відсутність незявившихся відповідачів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, відповідно правового змісту ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 2, 3 та 4 зазначеної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Відповідно ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі має право вимагати подання оригіналу. Стороною позивача не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги щодо заборгованості по кредитному договору, за яким боржником є саме відповідач [PERSON], як і доказів з приводу того що між даними сторонами взагалі виникли цивільно правові відносини. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожній особі гарантовано право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем [PERSON], оскільки з цього приводу не надано жодних належних доказів, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що прав позивача з боку відповідача [PERSON] до якого предявлені позовні вимоги порушено не було, а тому вони судовому захисту не підлягають, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Крім цього слід зазначити, що суд не бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № б/н від 16.04.2011 року, оскільки з даного розрахунку вбачається, що є наявна заборгованість перед Банком в розмірі 37890,48 грн. не у відповідача по справі [PERSON]до якого предявлені позовні вимоги, а у іншої особи - [PERSON]будь яких вимог до якого стороною позивача не предявлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд також виходив з того, що процесуальна поведінка сторони позивача позбавила суд можливості перевірити його доводи, щодо належності кредитного договору відповідачу [PERSON], а саме ідентифікувати дану особу за паспортними даними з даними які містяться в договорі і на підставі цього зробити висновок чи мала місце технічна помилка (описка) в зазначеному договорі в частині зазначення ПІБ боржника з метою встановлення особи останнього. Так, позивачем надано нечитаєму копію Анкети заяви позичальника з якої неможливо встановити її авторство, як і час та умови її подачі. На пропозицію суду представити оригінал зазначеного доказу для дослідження в судовому засіданні, а у разі наявності певних складнощів в наданні даного доказу заявити клопотання про його забезпечення або витребування, позивач не відреагував, зазначив, що надавати оригінал доказу немає необхідності, а заявляти зазначенні клопотання свідомо відмовився, наполягав на розгляді справи на підставі наявних матеріалів, які на його думку в достатній мірі підтверджують, що кредитні правовідносини у позивача виникли саме з відповідачем [PERSON]. Таким чином, враховуючи, що у відповідності до ч.4 ст. 10 ЦПК України судом вжиті всі передбачені законом заходи, щодо сприяння до всебічного і повного зясуванню всіх обставин справи, позивачу були розясненні його права, зокрема право на надання доказів, їх забезпечення або витребування, а також попереджено про наслідки не вчинення зазначених дій, але позивач на зазначене уваги не звернув, оригінал доказу суду не надав, клопотань про його забезпечення або витребування не завив, а з власної ініціативи суд позбавлений можливості отримати докази, оскільки згідно вимог ст. 64 ЦПК України суд має право вимагати подання оригіналу письмового доказу лише за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, суд розглянув справу на підставі наявних доказів, та надав їм відповідну правову оцінку. Крім цього, слід зазначити, що на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що сплачені ним при зверненні до суду судові витрати у виді судового збору в розмірі 1600,00 грн. відшкодуванню на його користь з боку сторони відповідачів не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed