Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на майно в якій вказує, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 29.10.1983 року. 15.12.2004 року [PERSON] подарувала відповідачу житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами розташований у м. Чернівці по вул. Московській, 130 А, загальною площею 350,6 кв.м., житловою площею 127,7 кв.м. вартістю на той час 107710 гривень. Також 05.02.2008 року [PERSON] подарувала відповідачу земельну ділянку площею 0,100 га, на якій знаходиться вказаний житловий будинок. Вказує, що протягом 2004-2014 років сторонами за спільні кошти було проведено капітальний ремонт будинку, фасаду, замінена підлога, двері, вікна, а також здійснено капітальну реконструкцію будинку. Внаслідок такого покращення, вартість будинку станом на 2015 рік становить 974,380 гривень. Позивач вважає, що вказаний вище будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, а тому, у звязку із погіршенням сімейних стосунків та відмовою відповідача у добровільному порядку зареєструвати за позивачем право власності на 1/2 частини будинку, [PERSON] просить суд визнати право власності на 1/2 частину вищевказаного будинку та земельної ділянки. В судове засідання [PERSON] не зявилась, проте надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, проте скерував до суду письмові заперечення проти позову, в яких позов визнає частково та вказує, що дійсно, капітальний ремонт та реконструкція будинку проводилась сторонами за спільні кошти та спільними зусиллями, а тому вважає, що позивач має право на 1/2 частину вказаного будинку. Проте, оскільки земельна ділянка, яка була подарована йому є його особистою власністю, відповідач вважає, що її не можна поділити між сторонами порівну, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог просить відмовити. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.10.1983 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького МУЮ в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 2112 та видано свідоцтво про шлюб серії 1-МИ № 359851. (а.с.27) Встановлено також, що відповідно до договору дарування ВВТ № 087459 від 15.12.2004 року [PERSON] подарувала [PERSON] будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами розташований у м. Чернівці по вул. Московській, 130 А, загальною площею 350,6 кв.м., житловою площею 127,7 кв.м. вартістю 107710 гривень.(а.с.9) Матеріалами справи встановлено і те, що відповідно до договору дарування ВКЕ № 455623 від 05.02.2008 року [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,100 га у м. Чернівці по вул. Московській, 130 А, кадастровий номер 7310136900:49:004:0000 (а.с.10) Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВЕ № 790661 та державного акту на земельну ділянку серії ЯЕ № 339304 власником вказаного житлового будинку та земельної ділянки на якій він знаходиться є [PERSON] (а.с.12-13) Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Таким чином, житловий будинок із господарськими будівлями та земельна ділянка на якій він знаходиться належить [PERSON] на праві особистої приватної власності. Проте, ч. 1 ст. 62 СК України передбачає, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до звіту про оцінку майна № 83-ng-04-15 від 14.04.2015 року, вартість будинку, враховуючи поліпшення в ньому, станом на момент здійснення оцінки складає 974380,00 гривень. (а.с.15-20) Отже визначено, що з моменту укладення договору дарування до цього часу, вартість будинку, у звязку із здійсненням покращення в ньому, зросла приблизно в 9 разів. Так, відповідачем визнано той факт, що в період шлюбу, а саме з 2004 року по 2014 року сторони, використовуючи спільні грошові кошти, спільною працею здійснювали капітальний ремон та капітальне реконструювання у спірному будинку, проводили заміну вікон, дверей підлоги та ін. Таким чином, за обставин коли відповідач визнав той факт, що здійснені покращення в будинку були виконані за спільні кошти, суд вважає за можливе визнати квазане будинковолодіння обєктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Положення ч. 1 ст. 70 СК України передбачають, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ч.1, 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі ( принцип диспозитивності цивільного судочинства ). Частинами1та 2 статті119ЦПКУкраїни передбачено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі та повинна обовязково містити складові частини позову: підставу позову (виклад юридичних фактів, тобто обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги), а також предмет позову (матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, тобто зміст позовних вимог ). Отже, суд повинен розглянути цивільну справу відповідно до тих підстав (обставин, якими обґрунтовуються вимоги), які були зазначені позивачем у позові. Змінювати підстави позову без згоди позивача суд не вправі. Як вбачається з копії державного акту про право приватної власності на землю серія ЯЕ №339304, виданого 07 березня 2008 року, [PERSON] згідно договору дарування земельної ділянки від 05.02.2008 року №1199 серія ВКЕ №455623 одержав у приватну власність, земельну ділянку для обслуговування будинку та господарських будівель.(а.с.13) Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка отримана відповідачем відповідно до договору дарування, тому вона не є майном, набутим подружжям за час шлюбу, отже, в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на 1/2 частини вказаної земельної ділянки, належить відмовити за необґрунтованістю. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Проте питання поділу чи виділу частини з нерухомого майна, що є спільною власністю сторін, не є предметом даного спору. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити в частині позовних вимог щодо визнання права власності на 1/2 земельної ділянки за [PERSON], а іншу частину позовних вимог задовольнити.

Outcome: partial