Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом і в його обґрунтування пояснив, що він знаходився у трудових відносинах з відповідачем з 17.01.2007 року по 24.09.2013 року. На підставі ст. 115 КЗпП України відповідач був зобов'язаний своєчасно виплачувати заробітну плату, проте в період з грудня 2012 року по вересень 2013 року ця виплата заробітної плати в адресу позивача проводилась несвоєчасно та не в повному обсязі, в результаті чого утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 19473,51 грн. Також, при звільнені нарахована компенсація за невикористану відпустку в сумі 14153,37 грн. Згідно ст. 117 КЗот України, відповідач повинен виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток, відповідно до довідки, яку позивач просить витребувати з підприємства. 12.02.2014 року позивач надав суду уточнену позовну заяву, згідно якої просив стягнути з ТОВ «Шахта «Садова» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 7501,21 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 11972,30 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 26633,88 грн. відповідно до розрахунку, наданого суду. У судове засідання позивач не з*явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю. Уточнені позовні вимоги підтримує повністю. Проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився з невідомих суду обставин, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштови повідомлення про виклик до суду та неодноразово надіслані на адресу суду довідки про заборгованість по заробітній платі та про розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] Про причину неявки до судового засідання представник відповідача суд не повідомив. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позивача, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, суд дійшов до висновку, що уточнені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Принцип своєчасності виплати заробітної плати закріплено у ч.7 ст.43 Конституції України, згідно до якої право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 10 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України -кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач працював на різних посадах в товаристві з обмеженою відповідальністю «Шахта «Садова» з 17.01.2007 року по 24.09.2013 року, про що є відповідна запис у трудовій книжці позивача. На підставі ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В повному обсязі заробітна плата позивачу не виплачена, та станом на 28.01.2014 року складає 19473 грн. 51 коп., в тому числі заборгованість по заробітній платі - 7500,62 грн., компенсація за невикористану відпустку - 11972,30 грн., що підтверджується довідкою № 83, виданою 28.01.2014 року адміністрацією ТОВ «Шахта «Садова». Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Представник відповідача не надав суду доказів на спростування доводів позивача стосовно вини відповідача в несвоєчасній виплаті заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Судом встановлено, що відповідач, порушуючи вимоги ст. 116 КЗпП України не провів повного розрахунку в день звільнення позивача і до теперішнього часу. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у випадку несплати з провини власника або уповноваженого їм органу нарахованих звільненому робітнику сум в строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно сплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по час фактичного розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок по заробітній платі до теперішнього часу з позивачем не проведено, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 26633,88 грн. На підставі ст. 117 КЗпП України відповідач зобов'язаний виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку з моменту звільнення в розмірі 26633,88 грн. З відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved