Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тією обставиною, що він є інвалід війни, в 2008 та 2009 р. він не використовував санаторно - курортних путівок, однак в виплаті компенсації йому було відмовлено. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повідомити про причини відмови, однак відповідач направив лише відповідь, з якої вибачається лише перелік норм закону, однак не вказав підстав для відмови в задоволенні заяви позивача. Після чого позивач звернувся до прокуратури, яка переправила лист до відповідача. Однак відповідач знов надав відповідь, яка повністю відповідає іншим відповідям. Вважає, що дії відповідача, які не виконали вимогу прокуратури, порушили його законні права та інтереси, які передбачені ст. 40 Конституції України та Законом України « Про звернення громадян» та є неправомірними. Вважає, що діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 2000 грн., яка складається з душевних страждань, які отримані їм в разі позбавлення його законних прав та інтересів та є загальнодоступними. Позивач до судового засідання не з'явився, надав суду заяву щодо слухання справи в його відсутність. Представник Міністерства соціальної політики АР Крим до судового засідання не з'явився, надав суду клопотання щодо розгляду справи в його відсутність, також надав письмові заперечення проти позову. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України особа має право на захист у разі його порушення, невизнання або оспорювання . Згідно зі ст. 10,11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особам, які беруть участь у справі, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 25 Закону України « Про звернення громадян», у разі задоволення скарги орган або посадова особа, яка прийняла неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки , пов'язані з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв'язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Громадянину на його вимогу і в порядку , встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Таким чином, підставою для відшкодування заподіяної моральної шкоди є наявність складу цивільного правопорушення, а саме протиправної дії (бездіяльності), наявність шкоди, вини особи та причинного зв'язку між протиправною дією та негативними наслідками. В судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до відповідача з заявами до відповідача щодо грошової компенсації за санаторно - курортне лікування за 2008 - 2009 р. Як вибачається з відповідей Міністерства соціальної політики АР Крим від 01.07.2013 р. та від 23.12.2013 р. на звернення [PERSON] щодо грошової компенсації за санаторно - курортне, йому роз'яснені положення закону про порядок отримання грошової компенсації за санаторно - курортне лікування та причини і підстави невиплати компенсації за невикористане санаторно - курортне лікування за 2008-2009 роки, тобто фактично надані повні і обґрунтовані відповіді. З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що позивач не довів суду порушення своїх прав та інтересів при розгляді його звернення, у зв'язку з чим суд вважає, що позивачем не доведена обставина про наявність моральної шкоди, протиправність її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, тобто фактично відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться за рахунок держави. На підставі ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 25 Закону України « Про звернення громадян»,

Outcome: dismissed