Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошті за договором позики від 25 вересня 2018 року у сумі 1000 доларів США, проценти за користування грошовими коштами за період з 25 вересня 2018 року по 15 червня 2020 року у сумі 561 доларів США, 3 % річних від простроченої суми за період з 26 грудня 2018 року по 15 червня 2020 року у сумі 44,22 доларів США, у гривневому еквіваленті за офіціальним курсом НБУ на день ухвалення рішення, а також понесені судові витрати. Позов обґрунтований такими обставинами. 25 вересня 2018 року позивач позичила відповідачу на її прохання грошові кошти в розмірі 1000 доларів США строком на 3 місяця (до 25 грудня 2018 року) зі сплатою 3% на місяць за користування позикою, про що відповідачем було складено відповідну розписку. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, суму позики не повернула, уникає зустрічей з позивачем, у зв`язку з чим позивач змушена була звернутися за захистом свої прав до суду. Позивач у відкрите судове засідання не з`явилась, представник позивача подав до канцелярії суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалені судом заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, в судові засідання не з`являлась, про причину не явки не повідомила. В матеріалах справи міститься заява відповідача, в якій відповідач зазначила, що вказаний позов є вигаданим, адже [PERSON] вона не знає та ніколи не позичала у неї грошових коштів та будь-яких інших речей. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Як встановлено судом, 25 вересня 2018 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в розмірі 1000 доларів США зі сплатою 3% на місяць за користування позикою, у той час як відповідач зобов`язалась повернути суму позики через три місяці, тобто 25 грудня 2018 року, про що надала власноруч написану розписку 25 вересня 2018 року. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, суму позики не повернула в обумовлений сторонами термін. Сума боргу відповідача становить 1000 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення (28,2035 гривень за 1 долар США) становить 28203,50 гривень. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами за період з 25 вересня 2018 року по 15 червня 2020 року у розмірі 561 доларів США (за 18 місяців та 21 день), що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 15810,20 гривень та 3% річних за період з 26 грудня 2018 року по 15 червня 2018 у розмірі 44,22 доларів США (за 538 днів), що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 1247,00 гривень. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання позики, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що вона не укладала з позивачем договору позики, так як вони не підтвердженні належними доказами та спростовуються матеріалами справи, зокрема розпискою від 25 вересня 2018 року. З огляду\~на викладене,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] до\~ [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, шо підтверджується квитанцією № 0.0.163332728.1 від 28.02.2020 року. Враховуючи процент задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті витрати на оплату судового збору в розмірі 840,80 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У позовній заяві позивач також зазначила що нею було понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2700,00 гривень, разом з цим матеріали справи не містять жодних доказів оплати та надання послуг за професійну правничу допомогу, зокрема договору про надання правничої допомоги, акту приймання-передачі наданих послуг, квитанцій тощо.

Outcome: approved