Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки, зазначивши, що йому на праві спільної часткової власності належить Ѕ частин квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] .Інша частина вказаної квартири, а саме Ѕ належить відповідачці. Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 05.08.2020 року, вищевказана квартира загальною площею 67,32 кв. м. складається з трьох житлових кімнат площею 17,6 кв.м, 13,2 кв.м та 10,0 кв.м. Жилі кімнати в квартирі ізольовані. Позивач із відповідачкою не можуть дійти згоди про порядок користування квартирою, а також про пропорційний розподіл витрат на її утримання, зокрема сплати житлово-комунальних послуг. Зважаючи на це, позивач змушений звернутися до суду з метою встановлення порядку користування спірною квартирою, а також про стягнення компенсації вартості тієї частини квартири, на яку він має право, але яка не може бути виділена у його користування. Позивач, проживаючи у вказаній квартирі зі своєю родиною здебільшого користується жилою кімнатою площею 17,6 кв. м. Вартість житлово-комунальних послуг позивачем сплачується пропорційно своїй частці у спільній власності, тобто половину від вартості таких послуг. Таким чином, позивач, маючи можливість користуватись меншою частиною у спірній квартирі, несе витрати на її утримання в рівних частинах із співвласницею квартири - [PERSON] . Крім того, у позивача з відповідачкою склались неприязні стосунки, в результаті чого в них регулярно відбуваються спори щодо користування спільними нежитловими приміщеннями. У зв`язку з цим існує необхідність щодо визначення порядку користування житловими кімнатами, а також приміщеннями загального користування, такими як коридор, кухня, вбиральня, ванна кімната, балкон, лоджія. Оскільки надання позивачу у володіння та користування пропорційної частини спільного майна в натурі, яка відповідає його ідеальній частці у праві спільної часткової власності, є неможливим, він має право та намір вимагати від іншої співвласниці відповідної матеріальної компенсації за частку, яка не може бути отримана ним у користування. Позивач має намір залишити у своєму користуванні житлову кімнату площею 17,6 кв. метрів від загальної житлової площі квартири 40,8 кв. метрів, а також отримати матеріальну компенсацію надлишку житлової площі, власником якої він є, а саме за 2,8 кв. м. Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, зазначеному у звіті незалежної експертної оцінки від 05.08.2020 року, складеному суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] (сертифікат № 786/19 від 15.102019 року), ринкова вартість вказаної квартири становить 1768779,00 грн., вартість 1 кв. метру квартири складає 26274,19 грн. Виходячи з цього, розмір компенсації, на яку має право претендувати позивач складає 73567,73 грн. Ухвалою суду від 12.08.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю та просили відмовити у його задоволенні. Допитана судом у якості свідка [PERSON] суду показала про те, що позивач [PERSON] перешкоджає відповідачці користуватися спірною квартирою. Заслухавши вступне слово учасників справи, вислухавши пояснення свідка, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, їх належність, достатність, допустимість, достовірність та взаємний зв`язок між ними, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами по справі виникли правовідносини пов`язані з користуванням житловим приміщенням, яким на праві спільної часткової власності у рівних частках по Ѕ належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 05.08.2020 року, вищевказана квартира загальною площею 67,32 кв. м. складається з трьох житлових кімнат площею 17,6 кв.м, 13,2 кв.м та 10,0 кв.м. Жилі кімнати в квартирі ізольовані. Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, зазначеному у звіті незалежної експертної оцінки від 05.08.2020 року, складеному суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] (сертифікат № 786/19 від 15.102019 року), ринкова вартість вказаної квартири становить 1768779,00 грн., вартість 1 кв. метру квартири складає 26274,19 грн. Відповідно до копії сідоцтва про народження вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , її батьками записані відповідачка по справі - [PERSON] та [PERSON] . Як зазначив представник позивача у судовому засіданні позивач із відповідачкою не можуть дійти згоди про порядок користування квартирою, а також про пропорційний розподіл витрат на її утримання, зокрема сплати житлово- комунальних послуг. Позивач, проживаючи у вказаній квартирі зі своєю родиною здебільшого користується жилою кімнатою площею 17,6 кв. м. Вартість житлово-комунальних послуг позивачем сплачується пропорційно своїй частці у спільній власності, тобто половину від вартості таких послуг. Таким чином, позивач, маючи можливість користуватись меншою частиною у спірній квартирі, несе витрати на її утримання в рівних частинах із співвласницею квартири - відповідачкою. Крім того, у позивача з відповідачкою склались неприязні стосунки, в результаті чого в них регулярно відбуваються спори щодо користування спільними нежитловими приміщеннями. У зв`язку з цим існує необхідність щодо визначення порядку користування житловими кімнатами, а також приміщеннями загального користування, такими як коридор, кухня, вбиральня, ванна кімната, балкон, лоджія. Оскільки надання позивачу у володіння та користування пропорційної частини спільного майна в натурі, яка відповідає його ідеальній частці у праві спільної часткової власності, є неможливим, він має право та намір вимагати від іншої співвласниці відповідної матеріальної компенсації за частку, яка не може бути отримана ним у користування. Позивач має намір залишити у своєму користуванні житлову кімнату площею 17,6 кв.м. від загальної житлової площі квартири 40,8 кв.м., а також отримати матеріальну компенсацію надлишку житлової площі, власником якої він є, а саме за 2,8 кв.м. Розмір компенсації, на яку має право претендувати позивач складає 73567,73 грн. Стороною відповідачки у свою чергу зазначено про те, що відповідачка не чинить перешкод позивачу у користуванні спільною квартирою і доказів цього суду не надано. Стороною позивача не надано будь-якого підтвердження про встановлення порядку користування приміщеннями квартири або виділення його частки в натурі. При цьому позивач по справі із родиною займає кімнату розміром 17,6 кв.м., а відповідач із неповнолітньою донькою кімнати площею 13,2 кв.м. та 10,0 кв.м. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності також закріплена в ст. 321 ЦК України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном відповідної матеріальної компенсації. Дана норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі № 639/2184/16-ц. Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. З п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року (із наступними змінами) слідує, що у квартирі, яка є спільною частковою власністю може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. При вирішенні спору стороною відповідачки не запропонувано іншого, альтернативного варіанту порядку користування спірною квартирою ніж той, який був запропонований позивачем. Суд звертає увагу сторін на те, що встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на таке майно, а тому виділені у користування приміщення можуть не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам. Критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.02.2016 р. у справі № 6-1500цс15. В ст. 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод, пов`язаних з володінням, розпорядженням і використанням власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд вважає необхідним встановити порядок користування квартирою відповідно до запропонованого позивачем варіанту. Таке рішення, на думку суду, буде відповідати інтересам сторін та не порушуватиме їх права на користування належною їм квартирою. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає можливим встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: у користування [PERSON] виділити житлову кімнату 17,6 кв.м.; у користування [PERSON] залишити житлову кімнату площею 13,2 кв.м. та житлову кімнату 10,0 кв.м.; у загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити: коридор площею 11,9 кв.м., кухню площею 8,2, кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., балкон площею1,02 кв.м., лоджію 1,6 кв.м. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь матеріальну компенсацію в розмірі 73567,73 грн. за частину житлової площі квартири в розмірі 2,8 кв.м, яка залишається у користуванні [PERSON] , тобто за належну йому частку у спільному частковому майні, однак, не надає доказів неможливості виділу такої частки в натурі. При цьому частки співвласників залишаються незмінними, відповідачка не визнала свою спроможність виплатити позивачу компенсацію в рахунок належної йому частки квартири, а позивач у свою чергу не просить припинити його право власності та таку частину, у зв`язку з чим вказані позовні вимоги не підлягають задоовленню. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial