Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якій зазначає, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у звязку з чим підписала заяву б/н від 10.10.2011року згідно якої отримала кредит у розмірі 10400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір про надання послуг. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 27.09.2017 року має заборгованість 15064 грн. 40 коп., яка складається з тілу кредиту в сумі 392 грн. 42 коп., нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 9390 грн. 82 коп., нарахованої пені в сумі 4087 грн. 62 коп., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 693 грн. 54 коп. (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором в сумі 15064 грн. 40 коп., судовий збір. В судове засідання представник позивача не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та її адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, надали суду пояснення аналогічні поясненням викладеним у відзиві та запереченнях на позов, зі змісту яких вбачається, що відповідач [PERSON] не заперечує факт отримання картки Приватбанку, але заперечує факт отримання грошей за цією карткою або будь-якого іншого її використання для розрахунків, тобто заперечує факт отримання кредиту, як і факт погашення кредиту, оскільки його, як зазначає позивач, вона не отримувала. Крім того, відповідач зазначає, що в позовній заяві банк не вказує ні номеру картки, ні номеру рахунку з якого начебто отримані чи іншим чином використані гроші та на який вони мали б бути повернені. Наведене в позовній заяві твердження про підтвердження [PERSON] згоди на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір про надання послуг є безпідставним, оскільки, як зазначає відповідач в запереченнях, кредитний договір укладається в письмовій формі, у випадку недодержання письмової форми такий договір є нікчемним. Відповідач наголошує на те, що сторона позивача не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання кредитного договору; видачі грошових коштів [PERSON]; отримання [PERSON]Г кредитних коштів; погашення [PERSON] неіснуючого кредиту. Вислухавши пояснення відповідача та її адвоката, дослідивши надані суду докази, суд встановив таке. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч. 1,5,6 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено,\~що 10.10.2011\~року\~\~між ПАТ\~КБ «Приватбанк»\~та відповідачем\~[PERSON]\~був укладений\~договір про\~надання банківських\~послуг,\~за яким\~остання отримала\~кредитну картку\~з встановленим\~на ній\~кредитним лімітом\~0.00. З Анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов\~\~та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 10.10.2011року вбачається, що\~\~позичальник надав свою згоду на те, що ця заява разом з Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами\~\~складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт на платіжну картку\~\~встановлюється за рішенням банку, клієнт надає право банку у будь-який момент змінювати кредитний ліміт. У відповідності до п 2.1.1.5.5\~\~Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором Відповідно до п.2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг, за користування кредитом\~\~протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок кредиту. В разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки у розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Згідно з п.2.1.1.12.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до п.2.1.1.12.6\~\~Умов та правил надання банківських послуг,\~\~за користування\~\~Кредитом і овердрафтом\~\~банк нараховує проценти у розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13. Пунктом 2.1.1.12.11 Умов та правил встановлено, що процентна ставка по кредиту на місяць, наступний за звітним, вказується банком\~\~в щомісячній виписці по картрахунку за звітний місяць. Згідно із п. 2.1.1.12.6.1 договору при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених Тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів. За ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі\~\~ст.\~628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором станом на 27.09.2017 року з якого вбачається, що відповідач має заборгованість за договором в загальній сумі 15064 грн. 40 коп., яка складається з: 392,42 грн. - тіло кредиту; 9390,82 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, 4087,62 грн. - нарахована пеня, а також 1193,54 грн. заборгованість по судовим штрафам (а.с. 7-8). Як зазначає відповідач, вона не заперечує факт отримання картки Приватбанку, але заперечує факт отримання грошей за цією карткою або будь-якого іншого її використання для розрахунків, тобто заперечує факт отримання кредиту, як і факт погашення кредиту, оскільки його, як зазначає позивач, вона не отримувала (а.с. 78-82). З розрахунків заборгованості (а.с.5-6, 7-8), з виписки по карті/рахунку [PERSON] (а.с.118-124) видно, що з картрахунку (основна картка) 5211537452384873 за період з 16.10.2013 року по 01.06.2018 року здійснювалися різні банківські операції, а саме: зняття готівки в банкоматі, зарахування переводів з карти через відділення, поповнення готівкою через відділення Приватбанку, розрахування карткою за здійснення покупки продуктів, здійснювалися платежі по БІПЛАНУ через термінали, оплата комунальних/інших платежів в касі, поповнення готівкою своєї карти в терміналі самообслуговування та ін. Умовами та Правилами надання банківських послуг ( а.с.11-25) визначено: 1.1.1.10. Банківський рахунок клієнта - це поточний рахунок, який автоматично відкривається кожному клієнту Приватбанка, якай пройшов процедуру ідентифікації. 1.1.1.55. Кредитна картка - платіжна картка\~\~зі встановленим кредитним лімітом. 1.1.1.76 Платіжна картка (картка) - електронний платіжний\~\~засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду картки, що використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника або відповідного\~\~рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів готівкою у касах банку або через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Залежно від умов, за якими відбуваються розрахунки з використанням платіжної картки, можуть використовуватися дебетова, кредитна схеми обслуговування карток. Платіжна картка є ідентифікаційним засобом та інструментом для здійснення операцій, визначених чинним законодавством та договором між банком і клієнтом. 1.1.1.100. Засоби доступу - набір засобів, що видаються/визначаються Банком для\~\~ідентифікації та автентичності Клієнта через віддалені канали обслуговування. До засобів доступу до системи Internet-banking Приват24 належать ідентифікатор (логін) користувача, постійний пароль, одноразові (динамічні) паролі. До засобів доступу до\~\~послуги MobileBankin - номер мобільного телефону та персональний номер\~\~(нік), до Контактного\~\~Центру Банку, цілодобової служби «консьєрж-сервіс» - контрольна інформація клієнта, у пристроях самообслуговування - Картка і ПІН та/або одноразовий (динамічний) пароль. 1.1.1.122. PIN-код персональний ідентифікаційний номер (ПІН) код, відомий тільки власнику картки, необхідний для його ідентифікації під час здійснення операцій з використанням платіжної картки. Обов'язки клієнта: 1.1.2.1.2. Не передавати картки, стікер\~\~ PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати картки, стікер\~\~ PayPass або нанесені на них дані у цілях, що не передбачені Договором або суперечать чинному законодавству. 1.1.2.1.13.1. У випадку заперечення власником картки операцій, здійснених з використанням карток, стікера\~\~ PayPass або інформації, нанесеної на картці, власник картки повинен протягом тридцяти днів з моменту утримання грошових коштів з рахунка звернутися в Банк і заявити про операції, що оскаржуються і про причини заперечування, подати письмову заяву ( у разі якщо вирішення питання передбачає таку необхідність). 1.1.2.1.14. У випадку якщо держателю картки відомі факти про незаконне використання картки, держатель картки зобов'язаний у триденний термін після усної заяви про втрату картки, стікера\~\~ PayPass, ПІНа надати в Банк детальний виклад обставин втрати картки, стікера\~\~ PayPass, ПІНа і відомі факти про їх незаконне використання. 1.1.2.1.21. Негайно повідомляти Банк шляхом дзвінків до Коллцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту, про втрату/викрадення картки, стікера PayPass, SIM-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками ( а також за рахунками 3-х осіб). \~\~\~\~ Вимоги безпеки: 2.1.1.9.5. Держатель зобов'язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію… Відповідальність сторін: 2.1.1.7.3. У разі якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесеними на карті даними. Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів у межах України, відповідальності суб'єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються\~Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з п.1.27\~ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, тримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до\~статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Постановою НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів»\~було затверджено Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням (далі Положення). Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Положення визначено, що залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням електронних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми. Кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії. Згідно із пунктом 8 видача за електронними платіжними засобами готівки через банківські автомати самообслуговування (далі - банкомат) у межах України здійснюється в гривнях, а через банкомати уповноважених банків-емітентів - у гривнях або у валюті рахунку, до якого емітований електронний платіжний засіб. Пунктами 2,6 розділу VI Положення визначено, що користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. За загальним правилом зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 614 ЦК України\~особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Таким, чином, суд встановив, що відповідачем були порушені умови договору, а саме пункт 2.1.1.9.5, яким встановлено обов'язок держателя картки не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати картку (її реквізити), для здійснення операцій іншими особами, вживати інших заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання картки; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІНу; - не здійснювати операції з використанням реквізитів картки після її здачі до банку або після закінчення терміну її дії, а також картки, заявленої як втрачена. Згідно із пунктом 2.1.1.7.3. Умов та правил встановлена повна відповідальність держателя картки у разі якщо держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесеними на карті даними. У відповідності до вимог пункту 1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг Приватбанком банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Картки, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в СМС-повідомлені, ПІН-коду, ідентифікаторі користувача, паролях системи Прват24, паролі (ніку) MobileBankin або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено свою невинуватість, а обставини викладені у відзиві та запереченнях не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. До договору кредиту застосовуються правила щодо позики, якщо інше не встановлено договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015 № 6-2003цс15 року цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи правову позицію викладену у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015 року 6-2003цс15, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи умовами спірного договору, а саме п. 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору на суму від 100 грн., внаслідок чого нарахування пені відбувається відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Пунктом 2.1.1.7.6 цього ж договору передбачено застосування штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання по кожному з грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого клієнт повинен сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Пунктом 2.1.6.14 даного договору у разі виникнення прострочення зобовязань клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів або штраф, розмір якого встановлюється в Тарифах. Всупереч умовам п. 2.1.6.14 договору позивач просить суд стягнути з відповідача одночасно пеню і штрафи за неналежне виконання зобовязань за даним договором, що свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15. Щодо вимог про стягнення пені суд також зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України, передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року у справі №6-169цс14. У відповідності до ч. 3\~ст. 551 ЦК України,\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами, в розумінні ч. 3\~ст. 551 ЦК\~можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу 693 грн. 54 коп. (процентна складова) та в частині нарахованої пені. Отже, загальна сума заборгованості, яку належить стягнути з відповідача, становить 10283 грн. 24 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 392 грн. 42 коп., нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 9390 грн. 82 коп. та штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина). Згідно платіжного доручення № PROM9B7S8E від 09.10.2017 року позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору, тому з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України належить стягнути на користь позивача суму судового збору, що складає 1600 грн. 00 коп. (а.с.1).

Outcome: partial