Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати Договір поруки № 06/998П-07 від 21.06.2007 року припиненим. [PERSON] позовні вимоги позивач мотивував тим, що 13.12.2013 року, йому направлено вимогу ПАТ «Банк Універсальний» про погашення боргу за договором кредиту № 06/977К-07 від 21 червня 2007 року. Так, 21 червня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Банк Універсальний» в особі директора Закарпатської філії ВАТ «Банк Універсальний» був укладений договір поруки № 06/998П-07, згідно якого Поручитель поручився перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору № 06/977К-07 від 21 червня 2007 року. В договорі поруки від 21 червня 2007 року не вказано строк припинення договору, тому підлягають застосуванню положення норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. В ході розгляду справи позивач доповнив підстави позову та просив визнати поруку припиненою з тих підстав, що у поручителя збільшився розмір зобовязань перед банком без його згоди, а саме банком було підвищено розмір процентної ставки. Тому, оскільки було збільшено розмір зобовязань без згоди поручителя, останній не несе відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив визнати поруку припиненою. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, то розглядає справу на підставі наявних у ній доказів, що передбачено ч. 4 ст. 169 ЦПК України. З наявних в матеріалах справи запереченнь представника відповідача вбачається, що останній позовні вимоги не визнає з тих підстав, що строк виконання зобовязання за кредитним договором встановлений до 20 червня 2037 року, тобто на даний час строк основного зобовязання не настав, а тому не має підстав для припинення договору відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України. Також зазначив, що нормами чинного законодавства не встановлено такого способу захисту права, як визнання припиненим договору. Заслухавши позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителів не підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2ст. 16 ЦК України,оскільки це суперечить положенням ч. 1ст. 559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою. Проаналізувавши пояснення представника позивача, підстави викладені в позовній заяві та доповненнях до неї, суд приходить до висновку, що позивачем ставиться вимога саме про визнання поруки припиненою. Судом встановлено, що 21 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Універсальний» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 06/977К-07, відповідно до якого банком було надано кредит [PERSON] в розмірі 75\~000,00 доларів США зі сплатою 12,45 % річних з кінцевим строком повернення 20 червня 2037 року. Для забезпечення виконання вимог кредитора по даному договору, між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Універсальний» та [PERSON] був укладений договір поруки №\~ 06/998П-07 від 21.06.2007 року. Згідно з п. 1 Договору поруки, поручитель зобовязується перед кредитором відповідати по зобовязаннях [PERSON], що випливають з Кредитного договору № 06/997К-07 від 21.06.2007 року, укладеного між кредитором та боржником, за яким останній зобовязаний до «20» червня 2037 року повернути кредит у розмірі 75\~000,00 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,45 % річних, комісію, штрафні санкції у розмірах та випадках, передбачених кредитним договором. Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і повязаний з боржником певними зобовязальними відносинами, є самостійним субєктом у відносинах з кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і тому в разі коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст. 555 ЦК України) Відповідно до п.12 Договору поруки, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобовязань по кредитному договору Боржником чи Поручителем. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Таким чином, відповідно до кредитного договору та договору поруки, кредит надавався з кінцевим терміном повернення 20 червня 2037 року, а тому у даному випадку не має підстав для визнання поруки припиненою з підстав пропущення шестимісячного строку для предявлення вимоги до поручителя, оскільки, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання основного зобовязання у повному обсязі або у звязку з застосуванням права на повернення кредиту достроково. З наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором, вбачається, що розрахунок заборгованості проводився виходячи із таких відсоткових ставок: з 15.07.2008 року 12,95% річних, з 10.02.2009 року 5,10 % річних, з 10.01.2010 року 3,33% річних, з 10.01.2011 року 16,25 % річних, з 10.12.2011 року 3,13% річних, з 10.06.2012 року 16,57% річних, з 17.12.2012 року 6,00 % річних, 10.06.2013 року 17,26 % річних. Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. За таких обставин, враховуючи, що відбулася зміна розміру зобовязання, зокрема його збільшення через підвищення відсоткової ставки, без згоди поручителя, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст. 553, 559,

Outcome: approved