Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про припинення права на частку у спільному майні, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони з 01 листопада 2003 року по 21 серпня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі ними було придбано нерухоме майно, а саме однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 26,7 кв.м, житлова площа 13,2 кв.м. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2014 року в рамках справи про поділ спільного майна подружжя (№367/4495/14-ц) було частково задоволено позов [PERSON] . Визнано спільним майном подружжя квартиру [ADDRESS] . В порядку розподілу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 18/100 частин квартири. Вартість квартири [ADDRESS] , загальною площею 26,7 кв.м, житлова площа 13,2 кв.м., згідно Висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки становить 49 000,00 грн. 11 липня 2018 року Позивачем на користь Відповідача було перераховано 8 820,00 грн., в якості компенсації за належну їй частку у вищевказаній квартирі. 07 листопада 2018 року Позивач отримав від Відповідачки електронного листа з вимогою виділити їй в користування 18/100 квартири та надати дублікат ключа. Також, з вказаного листа Позивач дізнався, що 27 вересня 2017 року Відповідачка зареєструвала своє право власності на 18/100 частин квартири. Квартира [ADDRESS] є основним місцем проживання Позивача, за яку він сплачує кредит, витрати по утриманню майна, комунальні послуги. Відповідачка в свою чергу в квартирі не прописана та ніколи не проживала, майно не утримувала, по рахункам за житлово-комунальні послуги ніколи не сплачувала. Відносини, які склались після розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем, не можна назвати дружніми, що с свою чергу унеможливлює спільне користування майном. Крім того, частка Відповідачки є незначною, спільне користування квартирою є неможливим, площа однокімнатної квартири (загальна 26,7 кв.м, житлова площа 13,2 кв.м.) не дозволяє відділити у користування Відповідачки окреме ізольоване приміщення (кімнату), яка б відповідала розміру її частки у праві власності, тому припинення права на частку у майні не завдасть шкоди Відповідачу, оскільки, вона не користувалася та не користується квартирою. Відповідачка прописана та проживає за адресою: село Гладковичи, Овруцький район. Житомирська область, що свідчить про те, що вона забезпечена іншим житлом. Враховуючи викладене вважає, що право власності Відповідачки на частку у спільному майні (квартирі) може бути припинено з визнанням в свою чергу права власності на цю частку майна (квартири) за Позивачем. У зв`язку з вищевикладеним просить суд припинити право власності [PERSON] на 18/100 частин квартири [ADDRESS] , загальною площею 26,7 кв.м, житлова площа 13,2 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на 18/100 частин квартири [ADDRESS] , загальною площею 26,7 кв.м, житлова площа 13,2 кв.м. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов не визнала, проти задоволення заперечувала. Суд, вислухавши обґрунтування представника позивача, заперечення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2014 року у справі № 367/4495/14-ц задоволено частково позов [PERSON] . Визнано квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя. В порядку розподілу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 18/100 частин квартири [ADDRESS] . В решті позову [PERSON] відмовлено. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі в розмірі 1 315,44 грн. (Одна тисяча триста п`ятнадцять гривень 44 коп.). Згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 99092368 від 03.10.2017 встановлено, що право власності на 18/100 частин квартири [ADDRESS] зареєстровано у встановленому законом порядку за [PERSON] . Згідно Звіту про оцінку 1-к житлової квартири [ADDRESS] ринкова вартість вказаної квартири становить 49 000,00 грн. Таким чином, відповідно до Звіту про оцінку 1-к житлової квартири [ADDRESS] , вартість 18/100 частин квартири, що належить Відповідачу становить 8 820,00 грн. При цьому, чинне цивільне законодавство виходить з того, що право власності кожної особи підлягає особливій охороні. Тому для того, щоб припинити право власності особи на певне майно, в тому числі таке, що знаходиться у спільній власності, інший співвласник має спиратись на підстави, які чітко передбачені законом. Так, відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якої з передбачених статтею 365 ЦК України підстави, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачка з сином проживають у м. Києві в орендованому житлі. Таким чином, оскільки відповідачка не має іншого житла, то припинення її права на частку у квартирі завдасть їй істотної шкоди. Кошти на депозитний рахунок суду Позивачем не сплачувались. Натомість, 11.07.2018 Позивач, маючи заборгованість перед Відповідачем по сплаті аліментів, перерахував на користь Відповідача кошти у сумі 8 820,00 грн. з призначенням «Добровільне виконання судового рішення Ірпінського міського суду по розподілу нерухомого майна від 09.12.2014 року». Беручи до уваги, що на час здійснення платежу [PERSON] мав заборгованість перед Відповідачем по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини за рішенням Овруцького районного суду у справі №2-801/08 на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , а також враховуючи, що на час здійснення платежу жодних рішень суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] не виносилось, Відповідач повідомила Позивача, що сплачені ним кошти зараховані в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів, про що проінформовано Позивача електронним листом. Про надходження вказаних коштів повідомлено також державного виконавця Ірпінського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, у якого на виконанні перебуває виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів з Позивача. На вказану суму державним виконавцем зменшено заборгованість Позивача перед Відповідачем. Навіть з врахуванням зазначеного платежу станом на 01.12.2019 заборгованість Позивача зі сплати аліментів складала 3 058,26 грн. Таким чином, на даний час Позивачем не дотримано вимоги ст. 365 ЦК України в частині внесення попереднього внесення на депозитний рахунок суду вартості належної Відповідачем частки. Як зазначено в абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Відповідач категорично не погоджується з запропонованим Позивачем розміром компенсації у сумі 8 820,00 грн. При цьому, клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи для визначення ринкової вартості квартири, а також для визначення можливості поділу чи встановлення прядку користування квартирою Позивачем під час розгляду справи не заявлялось. Не надано Позивачем і жодних доказів неможливості спільного проживання у квартирі, оскільки у неприязних стосунках Позивач та відповідач не перебувають. Аналіз долученого до позовної заяви «Звіту незалежного оцінювача» свідчить, що його не може бути використано для визначення дійсної вартості квартири, оскільки оцінювачем у порушенням вимог законодавства про оцінку при використанні порівняльного підходу без будь-яких правових підстав застосовано коригуючі коефіцієнти, що в сумі склало 0,13-0,14 від вартості об`єктів порівняння, в результаті чого вартість об`єкта оцінки занижено більше ніж у 8 разів. Так, в описовій частині звіту оцінювачем зазначено, що коефіцієнт К1, який враховує, що вартість пропозиції не є остаточною величною, за якою укладається угода (присутній торг продавця та покупця). Величина коригування на торг, як правило, базується в межах 5-20% попередньо заявленої вартості. Після консультації з ріелтерами поправку на торг було обрано на рівні 10%, оскільки ціна в новобудовах є значно нижчою від вторинного ринку в даному районі. В той де час, в таблиці «Розрахунок вартості 1 кв. метра оцінки» в рядку «Коефіцієнт, який враховує відмінності ціни продажу від ціни пропозиції об`єкта порівняння (Кп) (торг)» зазначено коефіцієнт 0,3, в результаті чого вартість 1 м. кв. житла зменшено більше ніж утричі. За таких обставин, позбавлення відповідача права на 18/100 частин квартири [ADDRESS] за умови компенсації вартості вказаної частки у розмірі 8 820,00 грн. безумовно порушить її права, а тому позовна заява не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed