Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить поновити його на посаді голови правління Міської громадської організації Гаражний кооператив Світанок з 05 січня 2016 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 11709 грн. 70 коп., посилаючись на те, що його будо звільнено з займаної посади незаконно та необгрунтовано, в порушення вимог, встановлених законом. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши письмові докази по справі, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] з 11.04.2012 року працював на посаді голови правління Міської громадської організації Гаражний кооператив Світанок. На підставі протоколу №43 засідання зборів правління гаражного кооперативу Світанок від 30.12.2015 року головою правління [PERSON] було видано наказ №1 о/с від 04.01.2016 року, яким позивача звільнено з посади голови правління Світанок з 04.01.2016 року за ініціативою уповноваженого органу (п.4 ст.36 КЗпП України). У вищезазначеному протоколі засідання зборів правління зазначено, що [PERSON] вирішено звільнити із займаної посади достроково, як такого який не виправдав довіру правління гаражного кооперативу Світанок за ініціативою уповноваженого органу. Профспілковий чи інший уповноважений на представництво трудовим колективом орган в Міській громадській організації Гаражний кооператив Світанок не створено. Згідно п.4 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). В наказі №1 о/с від 04.01.2016 року про звільнення позивача із займаної посади міститься лише посилання на загальну норму закону (п.4 ст.36 КЗпП), якою передбачені випадки розірвання трудового договору, при цьому не зазначено конкретну підставу розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, визначену статтями 40, 41 КЗпП України. Зазначена у протоколі №43 засідання зборів правління гаражного кооперативу Світанок від 30.12.2015 року підстава звільнення позивача з посади, як такого який не виправдав довіру правління гаражного кооперативу Світанок за ініціативою уповноваженого органу, також не передбачена статтями 40, 41 КЗпП України. Згідно п.2 ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р. із змінами, при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довіря (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають підстави для втрати до нього довіря (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіря до них і у тому випадку, коли зазначені дії не повязані з їх роботою. Судом встановлено, що позивач працював на посаді голови правління кооперативу та не був працівником, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності. Відповідачем не надано в судовому засіданні жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем розкрадання, хабарництва чи інших корисливих правопорушень, а також умисно або необережно таких дій, які б давали підстави для втрати до нього довіря. Середній заробіток позивача з дня звільнення по день подачі позову, відповідно до позовних вимог, складає 11709,70 грн. Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р. із змінами, встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд зясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обовязки сторін. З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав трудову книжку 04.01.2016 року, про що свідчить його підпис в журналі обліку трудових книжок та пропустив місячний строк звернення до суду з позовом. Доводи позивача про неотримання ним трудової книжки не підтверджені належними доказами. Разом з тим, пропуск вказаного строку не може бути єдиною та безумовною підставою для відмови у задоволенні позову, а тому зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про звільнення позивача із займаної посади без законної підстави та порушення його трудових прав відповідачем , що дає підстави для поновлення позивача на роботі з дати його звільнення, тобто з 04.01.2016 року та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 11709,70 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави суд стягує судовий збір. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved