Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачка проживає в кв. [ADDRESS], та є абонентом КП «Теплопостачання міста Одеси» щодо споживання теплової енергії та гарячого водопостачання. Теплова енергія поставлялася споживачу належним чином, але споживач в порушення законодавства не сплачував своєчасно кошти за спожиту теплову енергію, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 15 692,66 грн. Представник відповідачки вимоги позову не визнав. В заперечення вимог зазначив, що між позивачем та відповідачкою не укладався письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, Також у нього є сумніви щодо достовірності нарахування сум які підлягали оплаті, оскільки позивачем не надані тарифи на опалення та гаряче водопостачання з 2006 року по грудень 2013 року. Крім того, розрахунок боргу, наданий позивачем станом на листопад 2006 року вже містить заборгованість в сумі 2 996,51 грн, а тому просив застосувати строк позовної давності до виниклих правовідносин та відмовити в позові. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON], проживає в кв. [ADDRESS]. КП «Теплопостачання міста Одеси» поставляло відповідачу централізоване опалення та гаряче водопостачання, але відповідачка не в повному обсязі сплачувала кошти за їх споживання в наслідок чого виникла заборгованість в розмірі 15 692,66 грн., що підтверджується карткою абонента та розрахунком заборгованості (а.с. 4). Також встановлено, що борг станом на листопад 2006 року становить 2 996,51 грн., розрахунок боргу, що виник до листопада 2006 року та саме з якого часу, позивачем не наданий. Оплати направлені на погашення заборгованості (оплата перевищувала нарахування) здійснювалися відповідачкою: в лютому 2009р., (500 грн); в червні 2011р., (85,50 грн); в лютому 2012р., (216,72 грн); в травні 2013р., (263,30 грн) (а.с. 4). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг (висновок Верховного Суду України висловлений в Постанові від 30.10.2013р., у справі № 6-59цс13). В силу ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 264 ЦК україни, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, оскільки відповідачка вчиняла дії, що свідчить про визнання нею свого боргу в лютому 2009р, отже строк позовної давності продовжений до лютого 2006 року. Разом із тим, оскільки позивачем не надано доказу про час винекнення боргу, а наданий розрахунок підтверджує борг лише з листопада 2006 року та на той час він вже складав 2 996,51 грн., суд вважає можливим зменшити суму боргу, що підлягає стягненню, на суму яка виникла до 01.11.2006 року, а саме на 2 746,96 грн., отже стягненню в відповідачки на користь позивача підлягає стягненню борг в сумі 12 945 грн 70 коп. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідачки щодо відсутності письмового договору про надання послуг, оскільки встановлено, що КП «Теплопостачання міста Одеси» надавало централізоване опалення та гаряче водопостачання, а [PERSON], споживала надані послуги, не в повному обсязі але здійснювала оплату отриманих послуг в тому числі направлених на погашення боргу який виник і не відмовлялася від отримання послуг, що в силу ст. 205 ЦК України, є способом волевиявлення осіб щодо вчинення правочину та засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, а також з підстав наведених в Постанові Верховного Суду України. Також, судом не прийнято до уваги сумніви представника відповідача щодо достовірності тарифів та нарахуваних сум, які підлягали оплаті за отримані послуги, та посилання на відсутність постійного гарячого водопостачання, оскільки до суду не надано жодного доказу на підтвердження таких обставин, а доказування не може грунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує стягнення всіх понесених позивачем витрат у справі з відповідача. На підставі ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 205, 257, 264 ЦК України,

Outcome: partial