Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та ФОП [PERSON] 31 березня 2015 року укладено договір № 2-31.03, відповідно до якого відповідач зобов'язався виконати замовлення - встановити шафу з підвіконням за адресою: [ADDRESS] (у його квартирі). За умовами договору відповідач зобов'язався виконати замовлення у термін 60 робочих днів, починаючи з моменту остаточного заміру, який відбувся 22 травня 2016 року, тобто останнім днем виконання замовлення є 17 серпня 2015 року. Проте, як у встановлений у договорі строк, так і на час звернення до суду з позовом, відповідач замовлення не виконав - шафа та підвіконня не встановлені, відсутні елементи декоративного оздоблення підвіконня та шафи. При цьому позивачем було сплачено відповідачу 9000 грн. передоплати. Позивачем було направлено лист відповідачу від 30 вересня 2015 року з вимогою повернути авансовий платіж протягом трьох днів з моменту одержання листа. Лист було одержано відповідачем 03 жовтня 2015 року, тобто у відповідача виник обов'язок повернути 9000 грн. позивачу з 06 жовтня 2015 року, проте відповідач грошові кошти не повернув. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь 9000 грн., які сплачені за договором, інфляційне збільшення суми боргу за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року у розмірі 261 грн., три проценти річних від простроченої суми за період з 06 жовтня 2015 року по 14 березня 2016 року (за 160 днів прострочення) у розмірі 118 грн. 36 коп. Також позивач на підставі п. 6.8 договору просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 0,07 % від суми 9000 грн. за період з 18 серпня 2015 року по 14 березня 2016 року, яка становить 1323 грн., за порушення строків виконання замовлення. В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали. Додатково суду пояснили, що з усього замовлення відповідачем у квартирі позивача було встановлено лише бокові полиці з правої та лівої сторони вікна, проте підвіконня, полиці під вікном та основу над та під вікном встановлено не було. Працівники відповідача привезли до квартири позивача підвіконня, але воно не підходило за розміром (було меншим), тому не було встановлене. В подальшому працівники відповідача не з'являлися, замовлення до кінця не виконали. У зв'язку з цим позивачем 29 грудня 2015 року було укладено договір з іншим виконавцем, який виконав замовлення до кінця. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення 4000 грн. - недоплаченої суми за договором виходячи з вартості замовлення 13000 грн., посилаючись на те, що замовник відмовляється прийняти готове замовлення, підписати акт здачі-приймання готових робіт та розрахуватися повністю з виконавцем. Представник позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні зустрічний позов підтримав. Додатково пояснив, що остаточні заміри було проведено 22 травня 2015 року. Матеріали, необхідні для виконання замовлення, були завезені в квартиру замовника у серпні і частково змонтовані. Остаточний монтаж виконано не було. Коли працівники виконавця завезли решту матеріалів, замовник сказав, щоб вони завершили монтаж іншого разу, але потім не надав доступу до квартири, відмовився призначити час для монтажу та впустити в квартиру. Всі завезені матеріали залишилися в квартирі змовника. На поставлено було полички та підвіконня. [PERSON] та його представники проти задоволення зустрічного позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість. Заслухавши пояснення [PERSON] та його представників, представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ФОП [PERSON] (виконавець) та [PERSON] (замовник) 31 березня 2015 року укладено договір № 2-31.03, відповідно до якого виконавець зобов'язався виконати замовлення - встановити шафу з підвіконням за адресою: [ADDRESS] (у квартирі позивача за первісним позовом), креслення яких міститься у додатку № 1 до договору, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити замовлення. Відповідно до п. 2.1 договору виконавець зобов'язався виконати замовлення у термін 60 робочих днів, починаючи з моменту остаточного заміру, який (як визнано обома сторонами справи) відбувся 22 травня 2016 року. Тобто останнім днем виконання замовлення є 18 серпня 2015 року (з урахуванням вихідних днів 01 червня та 29 червня 2015 року). Відповідно до п. 3.1 договору ціна договору становить 13000 грн. Відповідно до розділу 4 договору замовником було сплачено виконавцю на момент укладення договору 9000 грн. передоплати, що не заперечується виконавцем. Згідно п. 6.8 договору виконавець за порушення обов'язку, визначеного у п. 3.1 договору, за вимогою замовника зобов'язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,07% від загальної суми за кожний день прострочення. Згідно п. 6.9 договору у разі затримки доставки та монтажу замовлення на строк, більший ніж 45 календарних днів від періоду, вказаного у п. 3.1 з боку виконавця, замовник має право розірвати договір та вимагати повернення передоплати. Аналізуючи умови договору в сукупності, суд прийшов до висновку, що у пунктах 6.8 та 6.9 договору міститься помилкове посилання на п. 3.1 договору, який визначає ціну договору, і насправді сторони мали на увазі п. 2.1 договору, який визначає термін виконання замовлення. Таким чином право замовника вимагати розірвання договору та повернення передплати у зв'язку з несвоєчасним монтажем замовлення виникло з 03 жовтня 2015 року (18 серпня 2015 року (останній день для виконання замовлення)+45 календарних днів). З матеріалів справи вбачається, що 30 вересня 2015 року замовник звернувся до виконавця з листом, який було отримано виконавцем 03 жовтня 2015 року, в якому, у зв'язку з порушенням строків виконання замовлення, вимагав відповідно до п. 6.9 договору повернути сплачені кошти у розмірі 9000 грн. на протязі трьох календарних днів з моменту отримання цього листа. Виконавець листом від 07 жовтня 2015 року відповів замовнику, що у зв'язку з тим, що виконавцем було виконано значну частину обсягу робіт, замовник при розірванні договору матиме негативні наслідки у вигляді компенсації завданих збитків виконавцю. Тому виконавець пропонує замовнику визначити зручний час для завершення монтажу замовлення та надати доступ до квартири для монтажу. З вказаної відповіді вбачається, що виконавець визнав, що не виконав замовлення у встановлений у договорі строк. Посилання представника виконавця на те, що монтаж замовлення не було завершено з вини замовника, який не допустив працівників до своєї квартири, не підтверджені доказами. За таких обставин у виконавця з 07 жовтня 2015 року (03 жовтня 2015 року (день отримання вимоги)+3 календарні дні) виник обов'язок повернути замовнику сплачені замовником грошові кошти у розмірі 9000 грн. Проте виконавець вказані грошові кошти замовнику не повернув. Згідно витягу з єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26 лютого 2016 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, на підставі викладеного, з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 9000 грн. сплаченої передоплати за договором № 2-31.03 від 31 березня 2015 року; при проценти річних від простроченої суми у розмірі 118 грн. 36 коп. за 160 днів прострочення ((в межах заявлених позовних вимог) 9000Х3Х160:365:100); інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 261 грн. за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року ((в межах заявлених позовних вимог (9000Х1,029 (сукупний індекс інфляції)=9261; 9261-9000=261). Підстави для стягнення з виконавця на користь замовника пені у розмірі 1323 грн. на підставі п. 6.8 договору за період з 18 серпня 2015 року по 14 березня 2016 року за прострочення виконання замовлення відсутні, оскільки замовник у зв'язку з простроченням монтажу замовлення скористався саме правом відмовитися від договору та вимагати повернення сплачених коштів і виконавець несе відповідальність за прострочення повернення грошових коштів. За наведених обставин підстави для задоволення зустрічного позову, а саме стягнення з замовника на користь виконавця недоплачених коштів за договором у розмірі 4000 грн. відсутні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом слід стягнути понесені судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial