Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь 120 500, 00 гривень боргу за договором позики. В обґрунтування позову вказано, що 25.05.2015 року між сторонами укладено договір позики, на підтвердження якого відповідач видав позивачеві розписку про отримання нею 120 500, 00 гривень та взяла на себе зобов`язання повернути взяті у борг кошти. 15.10.2019 року позивач звернувся до відповідача з вимогою-претензією про повернення вказаних коштів, яка останньою була проігнорована, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи щодо цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідач не скористалася своїм правом надати до суду належні та допустимі докази, які б спростовували доводи позивача, відзиву на позов не подала, свого ставлення до позовної заяви не висловила. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Згідно розписки, датованої 25 травня 2015 року, відповідач та [PERSON] отримали від позивача у борг кошти в сумі 120 500, 00 гривень (а.с. 3-4). Метою отримання позики було погашення боргів перед банками. Розписка підписана [PERSON] . З розписки вбачається, що [PERSON] 25.05.2019 року отримала 20 000 гривень; 2.06.2015 року отримала 20 000 гривень; 30.06.2015 року отримала 40 000 гривень та 20.08.2015 року отримала 40 500 гривень. Листом-вимогою від 8.10.2019 року (надісланою відповідачу 15.10.2019 року) позивач просив відповідача повернути борг у розмірі 120 500, 00 гривень протягом тридцяти днів з дня пред`явлення такої вимоги у повному обсязі (а.с.5-6). Вимога позивача про повернення боргу була проігнорована відповідачем. Правовідносини, що склались між сторонами у справі, відповідають та регулюються наступними нормами матеріального закону. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України надалі за текстом Кодекс). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Кодексу). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Кодексу). Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч. 1-2 ст. 533 Кодексу). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначних родовими ознаками (ст. 1046 Кодексу). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На позичальника покладається обов`язок, передбачений ст. 1049 Кодексу, повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ст. 625 Кодексу). Крім цього, наведені правовідносини регулюються наступними нормами процесуального закону. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми закону, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. У ході розгляду справи беззаперечно встановлено наявних зі сторони відповідача перед позивачем боргових зобов`язань, що, зокрема, не спростовувалось відповідачем. В даний час відповідач ухиляється від покладених на неї зобов`язань за договором позики, адже на вимогу позивача про повернення боргу відповіла бездіяльністю. За таких обставин, права позивача підлягають судовому захисту в обраний ним спосіб. Оскільки позов підлягає до повного задоволення, на підставі положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім і документально підтвердженні судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 1 205 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved