Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом до [PERSON] , треті особи на стороні позивача: Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, Центр соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Посилався на те, що на обліку в службі у справах дітей міської ради та Чернівецькому міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з січня 2020 року перебуває родина [PERSON] , яка має на утриманні та вихованні малолітню доньку [PERSON] . Соціальний супровід сім`ї розпочатий у зв`язку з повідомленням працівниками правоохоронних органів факту неналежного виконання батьківських обов`язків та перебування особи у стані сильного алкогольного сп`яніння біля залізничного вокзалу з малолітньою дитиною. Встановлено, що мати [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп`яніння, була не в змозі належного виконувати свої батьківські обов`язки, а малолітня дитина бігала по дорозі біля вокзалу брудна. Мати було доставлено на освідчення до Чернівецького обласного наркологічного диспансеру. Малолітня [PERSON] була доставлена доставлена до Чернівецької обласної дитячої клінічної лікарні. На момент обстеження у дитини зафіксований забій підборіддя і лівої сіднички, на шиї, в області носа та на одній щоці псоріатичні (інфекційні) висипи. Згідно інформації Шевченківського відділення поліції Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 30.01.2020 року, мати [PERSON] разом із дитиною проживають по [ADDRESS] . Протягом 2019 року остання неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вживання алкогольних напоїв та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до інформації Чернівецького обласного наркологічного диспансеру [PERSON] зареєстрована 30.03.2018 року з діагнозом: Гостра алкогольна інтоксикація. Також, остання лікувалася в закладі 30.02.2018 року, 30.12.2018 року, 18.03.2019 року з приводу гострої алкогольної інтоксикації; 11.01.2020 року відмовилась від проходження медичного огляду. Також вказував на те, що відповідач зверталась за психіатричною допомогою до Чернівецької обласної психіатричної лікарні за останні п`ять років. Згідно інформації Чернівецького обласного спеціалізованого будинку дитини03.06.2020 року за час перебування в установі дитини, мати регулярно відвідувала дівчинку, приносила гостинці, іграшки. На засіданні комісії з питань захисту дитини 29.07.2020 року [PERSON] просила дати їй останній шанс та повернути доньку, обіцяла, що не буде зловживати алкогольними напоями. Членами комісії прийняте рішення про повернення малолітньої [PERSON] до матері із подальшим соціальним супроводом сім`ї. Однак, 24.03.2021 року біля 17 год. 00 хв. на автотрасі Чернівці-Юрківці на перехресті доріг, біля автостанції, на обочині дороги було помічено малолітню дитину [PERSON] , а в канаві з ознаками сп`яніння лежала мати. З метою захисту прав дитини було здійснено виклик поліції. Мати освідчено на наявність алкоголю в крові, а дитину поміщено до Заставнівської багатопрофільної лікарні. На даний час малолітня перебуває в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації. 12.05.2021 року комісією з питань захисту дитини було прийнято рішення щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Просив позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1300 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 01.07.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. 25.08.2021 року строк підготовчого провадження було продовжено на тридцять днів. Представником відповідача було подано відзиву на позов. Згідно поданого відзиву, відповідач позов не визнає. Вказував на те, що мати бажає самостійно виховувати доньку, любить її та має намір покращити свою поведінку. [PERSON] цікавиться життям своєї доньки, увесь час відвідувала її у [PERSON] та проводила з нею час. На даний час відповідач працевлаштувалася в ТОВ «Град-Комфорт» за цивільно-правовою угодою та надає послуги по прибиранню території, бажає самостійно забезпечувати свою сім`ю та виховувати доньку. [PERSON] не заперечує того факту, що через складні життєві обставини зривається і інколи вживає алкогольні напої, хоча знає, що не повинна цього робити. Зазначив, що мати має постійне місце проживання, де для дитини облаштоване місце для сну та проведення дозвілля, створені нормальні умови для життя. Вважає, що у даній справі відсудні виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав. Просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 07.09.2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Представник позивач позов підтримави та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила суду, що бажає приймати участь у вихованні доньки та в її утриманні. Батько дитини помер, вона влаштувалась на роботу, постійно відвідує дитину у притулку, хоче повернути її додому. Обіцяє виправитись. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Пояснив суду, що мати бажає виховувати доньку, цікавиться її життям, має постійне місце проживання та роботу. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Центру соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації суду пояснила, що дитина перебуває в центрі з 25.03.2021 року. Мати з другої половини квітня відвідує дитину постійно: щодня або через день. Дитина емоційно-стабільна та орієнтовани на матір, між ними є психологічний контакт. Позов підтримала. Представник третьої особи Чернівецького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у судовому засіданні позов підтримала. Пояснила суду, що сім`я [PERSON] перебувала на обліку з 2020 року. Потім соціальний супровід було припинено у зв`язку позитивною характеристикою та належними умовами проживання дитини. Свідок [PERSON] суду показав, що мешкає по сусідству з відповідачем. Северіна за дитиною доглядає, він не бачив її в неохайному вигляді. Дівчинка з матір`ю проживає в окремій кімнаті, [PERSON] в стані сп`яніння не бачив. Свідок [PERSON] суду показала, що працює помічником вихователя в дитячому садочку, до якого [PERSON] водила малолітню доньку. Дитина завжди була охайна, до садочку її мати приводила постійно, розвиток дитини відповідає її віку. Також свідок була вдома у відповідача, там завжди чисто, є їжа. [PERSON] проживає разом із батьком та бабусею, які їй допомагають доглядати за дитиною. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що малолітня [PERSON] народилася [INFO] , її батьками згідно копії свідоцтва про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] (а.с.8). Разом із нею за вказаною адресаою зареєстровані її донька, батько та бабуся (а.с.29). 11.01.2020 року Органом внутрішніх справи та закладом охорони здоров`я було складено акт про знайдену дитину залишену без догляду, згідно якого [PERSON] , 14.06.2017 року була знайдена по [ADDRESS] . Стан здоров`я дитини під час її виявлення був задовільний. При цьому виявлено забій підборіддя, лівої сідниці, на шиї, в області носа та на одній щоці псоріатичні (інфекційні) висипи (а.с.11-12). 13.01.2020 року Службою у справах дітей було взято на облік малолітню [PERSON] , [INFO] , як таку, що опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку з неналежним виконанням батьками своїх батьківських обов`язків. (а.с.14). Рішенням Виконавчого комітету №17/3 від 28.01.2020 року малолітню [PERSON] було направлено до комунальної медичної установи «Обласний спеціалізований будинок дитини» (а.с.16). Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 29.01.2020 року, [PERSON] соматично здорова. У неї виявлено стрептодермію поверхневу, судомний синдром (а.с.21). 30.01.2020 року Службою у справах дітей було складено акт оцінки потреб сім`ї та висновок оцінки потреб особи, відповідно до яких санітарно-гігієнічний стан помешкання задовільний, для дитини облаштовано окреме спальне місце, наявний одяг відповідно до сезону, продукти харчування (а.с.24-28). У липні 2020 року за зверненням [PERSON] малолітню дитину було повернуто матері (а.с.36). Із дослідженого судом листа Голови Юрковецької сільської ради від 25.03.2021 року судом встановлено, що 24.03.2021 року біля 17 год. 00 хв. на автотрасі Чернівці-Юрківці на перехресті доріг, біля автостанції Юрківці, на обочині дороги було помічено малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , а в канаві з ознаками алкогольного сп`яніння лежала мати [PERSON] (а.с.50). 24.03.2021 року дитину було обстежено та складено акт, відповідно до якого дитина перебувала в задовільному стані, не голодна (а.с.43-49). 25.03.2021 року КНП «Заставнівською багатопрофільною лікарнею Юрковецької сільської ради» було складено висновок про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] , [INFO] , згідно якого остання здорова (а.с.39). Судом також встановлено, що мати дитини [PERSON] з 30.03.2018 року перебуває на обліку КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» з діагнозом «алкогольна інтоксикація» (а.с.22). У подальшому, згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 01.06.2021 року, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.4-5). Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями ст.5 Сімейного кодексу України передбачено , що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частиною сьомою статті 7 СК України регламентовано, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції зметою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Згідно ст.27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч1,2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч.1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст.164 СК України. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Розглядаючи аргументи позивача щодо наявності підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини на підставі п.2 ч.1 ст.164 Кодексу, суд враховує таке: Мати дитини [PERSON] разом із малолітньою донькою зареєстрована проживає в [ADDRESS] . Санітарно-гігієнічний стан помешкання задовільний, для дитини облаштовано окреме спальне місце, наявний одяг відповідно до сезону, продукти харчування, іграшки. Дівчинка до моменту відібрання її від матері, постійно відвідувала садочок, що підтверджується показами свідка [PERSON] , була доглянута, стан її здоров`я був задовільним. Відповідач у судовому засіданні запевнила суд, що любить свою доньку, бажає виховувати її та заради неї лікується від алкогольної залежності. Представник Центру, в якому вже півроку перебуває дівчинка, повідомила суду, що мати постійно: кожного дня або через день відвідує дитину, приносить їй іграшки та одяг. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У пунктах 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини та довідку про перебування матері на обліку КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» з діагнозом «алкогольна інтоксикація». Однак, суд вважає, що вказані докази не підтверджують свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а тому вони не можуть вважатися належними, допустимими та достатніми доказами, що свідчать про винну поведінку відповідача. Доводи позивача про наявність у [PERSON] алкогольної залежності, внаслідок чого мали місце події 11.01.2020 року та 24.03.2021 року суд приймає до уваги, однак враховує, що на даний час мати проходить лікування від алкогольної залежності, працевлаштувалася, що свідчить про її бажання виправитися та повернути дитину в сім`ю. Зокрема, із дослідженої судом довідки ОКНП «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» №1310 від 27.09.2021 року встановлено, що наданий час [PERSON] за згодою отримує протиалкогольне лікування амбулаторно. При огляді 06.08.2021 року та 24.09.2021 року без ознак алкогольного та наркотичного сп`яніння. Окрім того, відповідно до довідки ТОВ «Град-Комфорт» від 28.09.2021 року та цивільно-правового договору №1/8 від 02.08.2021 року судом встановлено, що [PERSON] виконує роботи по прибиранню та підмітанню території по вул.Сагайдачного в м.Чернівці, за що отримує винагороду у розмірі 8695 грн. 65 коп. У ході судового розгляду також встановлено, що у відповідача є родичі, які надають їй допомогу у вихованні та утриманні дитини. [PERSON] бажає виховувати дитину, проти позбавлення її батьківських прав заперечує, тобто має інтерес щодо участі у вихованні доньки. Таким чином, виходячи з небайдужості матері до малолітньої дитини, наявності між ними психологічного контакту, суд вважає, що перевагу у даному випадку слід надати саме інтересам дитини. Твердження позивача про наявність підстав для позбавлення батьківських прав не підтверджено в судовому засіданні достатніми доказами. При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер, а тому, суд не погоджується з вищевказаним висновком та приймає рішення по справі на підставі всіх встановлених судом фактичних обставин справи та зібраних доказів. Пунктом 18 Постанова Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року суд зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.100). У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) від 07.12.2006 року судом наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п.54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки (п.57). Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року по справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06) зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (п.п.49, 50). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме наявність ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків. Даючи оцінку діям матері, суд враховує, що безумовних фактів її умисної винної поведінки, свідомого нехтування нею своїми обов`язками встановлено не було. Навпаки, сам факт не визнання позову відповідачем, надання суду доказів її працевлаштування та лікування свідчить про бажання матері виховувати та піклуватись про доньку. Отже, у даному випадку відсутні виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків та приймаючи до уваги вищевикладені обставини, зокрема, ставлення [PERSON] до її малолітньої доньки, а також відсутність в її діях свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, враховуючи охоронювані Конституцією України інтереси дітей та їх права на проживання, утримання і вихованні в сім`ї, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини. Окрім того, на підставі ч.3 ст.166 СК України суд також відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів, оскільки їх стягнення у даному випадку можливе лише з одночасним задоволенням позову щодо позбавлення батьківських прав.

Outcome: dismissed