Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом (а.с.2), який згодом уточнив (а.с.19-20, 45-46), та просить постановити рішення, яким: - скасувати запис у реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на в земельну ділянку площею 1.2803 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Новотроянівської сільської ради, Болградського району, Одеської області; - скасувати запис у Державному земельному кадастрі про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1.2803 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Новотроянівської сільської ради, Болградського району, Одеської області; - визнати право власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 1.2803 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Новотроянівської сільської ради, Болградського району Одеської області; Свої вимоги мотивує тим, що він є власником вищезазначеної земельної ділянки. 03 квітня 2017 року Болградським районним судом Одеської області було ухвалене рішення про задоволення позову батька позивача [PERSON], яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 серпня 2011 року, відповідно до якого батькові помилково було оформлено спадщину на його позивача земельну ділянку, а ні на земельну ділянку його діда, крім того, визнано недійсним витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі запису: реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. При зверненні позивача до Реєстраційної служби йому було роз'яснено, що його державний акт на земельну ділянку, на яку помилково оформили право власності на батька у порядку спадкування після смерті діда, вже не є дійсним у зв'язку з тим, що на ньому є відмітки про перехід права власності до батька позивача і про реєстрацію у поземельній книзі. Тобто, йому позивачу необхідно визнавати право власності на земельну ділянку з кадастровим номером - [NUMBER], яка фактично йому належить, щоб його право власності можливо було зареєструвати у реєстрі прав власності у Державному земельному кадастрі. Зазначене стало приводом для звернення позивача до суду. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства. Подав заяву про підтримання позовних вимог, наполягав на їх задоволенні, та розгляд справи просив провести у його відсутність (а.с.25, 42, 49). Представник відповідача Новотроянівської сільської ради, Болградського району, Одеської області, до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до чинного законодавства (а.с.23, 48 зворотна сторінка). Вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі їх представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.26, 50). Відповідач Реєстраційна служба виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області, повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.54). Позов не визнав, просив відмовити з тих підстав, що реєстраційна служба не може бути відповідачем у цьому спору, оскільки прав позивача не порушувала (а.с.55-56). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України зобов'язують кожну сторону (якою відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України є позивач та відповідачі) довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування відповідно до ст.61 ЦПК України. При цьому суд сприяє повному і всебічному з'ясуванню всіх обставин справи. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За ч. 2 ст.182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що згідно державного акту направо власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Болградською районною державною адміністрацію 10.08.2005 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010551800942, земельна ділянка розміром 1.28 га, розташована на території Новотроянівської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] належить [PERSON] (а.с.47). На даному державному акті міститься відмітка Агбун М.І., приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області від 02 серпня 2011 року, за реєстровим № 5362, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі якого право власності переходить до [PERSON] (а.с.47 зворотна сторінка). Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 03.04.2017 року, справа №497/292/17, що набрало законної сили 14.04.2017 року (а.с.8-9, 48-50): - визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 серпня 2011 року серії [NUMBER], виданого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., на ім'я [PERSON], про спадкування земельної ділянки розміром 1.28 га, що розташована на території Новотроянівської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], яка належала його померлому батьку [PERSON], [INFO], який помер [INFO], на підставі державного акту на право на земельну ділянку [NUMBER], виданого Болградською районною державною адміністрацією 10.08.2005 року, яка зареєстрованої в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010551800942; - визнано недійсним витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 27685317 від 02.08.2011 року, реєстраційний запис: реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року; - визнано за [PERSON], [INFO], право власності на земельну ділянку розміром 1.32 га, яка розташована на території Новотроянівської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], належна померлому [INFO] [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Болградською районною державною адміністрацією 10 серпня 2005 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010551800938. Даним рішенням було встановлено допущену помилку при оформленні спадкових прав [PERSON], а саме, що спадкоємцем було надано нотаріусу для оформлення спадкових прав державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], належну його сину [PERSON], тоді як спадкодавцю померлому [INFO] батьку [PERSON], [INFO] належала земельна ділянка розміром 1.32 га, кадастровий номер [NUMBER] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10 серпня 2005 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010551800938. Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5104411482017 від 28.04.2017 року власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] являється [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеською області 02.08.2011 року за реєстром 5362 (а.с.5-6), тобто при реєстрації земельної ділянки було допущено помилку, щодо документу, який є підставою для виникнення права, а саме замість «приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І.» було внесено відомість «Болградська районна державна нотаріальна контора Одеської області», та як вбачається з матеріалів справи вищезазначене свідоцтво було визнане недійсним, тому суд вважає встановленим порушення права власності позивача на земельну ділянку. Відповідно до ст.126 Земельного Кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Відповідно до ч.1, 2 ст.2, ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (в редакції чинній на моменту виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 Закону). Пунктом 1 ст.5 Закону України № 1952-IV Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Статтею 6 названого Закону визначено вичерпний перелік органів та суб'єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: 1. Організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Згідно частини другої ст. 26 Закону України № 1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Процедура ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно визначена Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141. Пунктом 41 названого Порядку … передбачено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав. Слід зауважити, що пунктом 130 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 визначено, що відомості (зміни до них) про нового власника, користувача земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вносяться до Поземельної книги Державним кадастровим реєстратором відповідно до пункту 113 цього Порядку. Згідно п.113 Порядку ведення Державного земельного кадастру слідує, що після отримання від органу державної реєстрації прав інформації в порядку інформаційного обміну Державний кадастровий реєстратор в день отримання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносить відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних зазначеного Реєстру до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі. Тобто, лише після скасування права на землю суб'єктом державної реєстрації прав, державний кадастровий реєстратор отримає в порядку інформаційного обміну інформацію про скасування права, відповідно до чого і внесе зміни до Поземельної книги. Враховуючи, що згідно відомостей Державного земельного кадастру власником земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] значиться [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], що не відповідає дійсності, та встановленим фактичним даним, суд вбачає наявність порушеного права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, а відтак вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Допущена помилка порушує право позивача [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] на володіння та користування належною йому земельною ділянкою. На підставі ст.ст.125, 126, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст.16, 182, 328, 373, 391 ЦК України, ст..ст.2, 3, 5, 6, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, п.п.113,130 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, та

Outcome: approved