Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про зобовязання вчинити відповідні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 квітня 2016 року рішенням Обухівської міської ради Київської області йому було надано дозвіл на розробку проекту відведення у приватну власність земельної ділянки площею 0,0866 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: м. Обухів, вул. Польок, Київська область. ТзОВ НВП «Горизонт» виготовило позивачу проект землеустрою, погодила у відповідних службах, отримала витяг з Державного земельного кадастру про присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру 3223110100:01:014:0181. Однак, при винесенні меж земельної ділянки в натурі було встановлено, що відповідач встановив огорожу на земельній ділянці позивача. Пропозиція врегулювання даного питання в позасудовому порядку відповідачем була залишена поза увагою, будь-яких дій він не вчинив, тим самим відмовляється від перенесення огорожі за межі земельної ділянки позивача. Зважаючи на зазначене, позивач просить зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] земельною ділянкою за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Польок, шляхом перенесення за власний рахунок [PERSON] огорожі по межі власної земельної ділянки. В судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направив.\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим розглянути спір за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно з Рішенням Девятої сесії сьомого скликання Обухівської міської ради Київської області № 168/6-9-VII від 27.04.2016 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0866 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: м. Обухів, вул. Польок, Київська область. ТОВ НВП «Горизонт» виготовило проект землеустрою, погодила у відповідних службах, отримала витяг з Державного земельного кадастру про присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру 3223110100:01:014:0181, що підтверджується копією проекту, копією витягу. Як вбачається з акту № 1 від 01.11.2016 року, представниками виконавчого комітету Обухівської міської ради: заступник Обухівського міського голови [PERSON], начальник земельного відділу [PERSON], головний спеціаліст земельного відділу [PERSON], в присутності власника земельної ділянки за адресою: м. Обухів, вул. Польок, Київська область, [PERSON], за участю працівників ТОВ «НВК Горизонт» було проведено обстеження земельної ділянки, щодо якої рішення Обухівської міської ради надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON], площею 0,0866 га, для ведення особистого селянського господарства та виявлено, що власник сусідньої земельної ділянки за адресою м. Обухів, вул. Польок, Київська область [PERSON] встановив фундамент огорожі на земельній ділянці, яка намічена до відведення у приватну власність [PERSON] Пунктом 15 частини 1 статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням і охороною земель» від 16.06.2003 № 963-IV (із змінами) передбачено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Таким чином, враховуючи акт № 1 від 01.11.2016 року представників виконавчого комітету Обухівської міської ради: заступника Обухівського міського голови [PERSON], начальника земельного відділу [PERSON], головного спеціаліста земельного відділу [PERSON] та вимоги пункту 15 частини 1 статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням і охороною земель» від 16.06.2003 № 963-IV, можна зробити висновок, що відповідач [PERSON]встановив огорожу без відповідних дозволів на земельній ділянці позивача. Згідно зі ст. 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю-це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками; право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них; земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Громадяни України, відповідно до ч.1 ст. 81 ЗК України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі - продажу, ренти, дарування, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділенні в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім цього, згідно з ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону, відповідно до п.п. «а», «б» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, а згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, в порушення статей 321, 386, 391 ЦК України відповідачем обмежується здійснення права власності позивачів та чиняться перешкоди у здійсненні ними користування та розпорядження своїм майном житловим будинком та земельними ділянками. Згідно з ч. 2 і ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України від 27.10.2001 № 2768-III власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як вбачається зі змісту статей 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки наявні обґрунтовані та допустимі докази порушення відповідачем права позивача на вільне користування своїм майном. Вимоги позивача про відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги відповідають ст. 88 ЦПК України та узгоджуються з матеріалами справи.

Outcome: approved