Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №002-15092-250208, що було укладено між сторонами 25.02.2008 року, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 1778,22 грн. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача у позовній заяві просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача, заявлені вимоги та викладені у позовній заяві обставини - підтримав. Відповідач звернувся до суду з заявою про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, просив суд розглянути справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову з зазначених підстав. Дослідивши надані сторонами докази та пояснення суд доходить висновку про достатність відомостей про взаємини таких сторін та можливість розгляду справи за їх відсутності. Відповідно до укладеного між сторонами договору відповідач, [PERSON], отримав кредит в розмірі 1588,00 грн. на придбання певного майна (п. 1.1. договору). Вказаний кредит було надано на умовах платності шляхом сплати 12% річних та 3,25% в місяць - за ведення кредитної справи (п. 2.3, 2.5 договору). Повернення кредиту та сплата супутніх платежів згідно п. 2.9 договору має здійснюватися періодичними платежами, щомісяця, не пізніше 25 числа, відповідно до погодженого сторонами Графіку платежів. Відповідно до п. 1.2 договору кінцевою датою виконання відповідачем її зобов'язань з повернення кредиту визначено 24.02.2009 року. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача, останній свої зобов'язання з повернення кредиту належним чином не виконує, останній строковий платіж здійснив 25.06.2008 року, та станом на 23.06.2014 року має заборгованість перед кредитором в розмірі 1778,22 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 1203,70 грн., заборгованість за відсотками - 54,32 грн., заборгованість за комісіями - 520,20 грн. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права (особистого немайнового або майнового права та інтересу) у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому діючим законодавством передбачено строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовна давність (ст. 256 ЦК України). Згідно ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється в три роки Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. При цьому перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила. Наслідки пропуску позивачем строків позовної давності застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст. 267 ЦК України). Так, зважаючи на заявлену відповідачем вимогу про застосування наслідків пропуску строків позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне: Відповідно до наданих позивачем розрахунків, останній платіж було проведено відповідачем в 25.05.2008 року, та жодних додаткових пояснень щодо поважності причин пропуску такого строку позивачем ( представником позивача) до суду надано не було. Виходячи з викладеного суд доходить висновку про пропуск позивачем строку позовної давності: в червні 2008 року відповідачем не було здійснено черговий платіж згідно Графіку платежів, та оскільки такі платежі за змістом договору мають здійснюватися безпосередньо позивачу, суд доходить висновку, що про порушення відповідачем своїх зобов'язань позивач дізнався в червні 2008 року, а звернувся до суду з відповідним позовом - 22.09.2014 року (про що свідчить відповідна відмітка канцелярії суду на першому аркуші позовної заяви), тобто більше ніж через 6 років. Разом з тим суд зазначає про те, що за укладеним між сторонами кредитним договором №002-15092-250208 від 25.02.2008 року кінцевою датою повернення кредиту було визначено 24.02.2009 року, тобто за більш ніж 6 років до звернення позивача до суду з цим позовом, та поважних причин такого пропуску строків позовної давності перед судом не обґрунтованою. Виходячи з викладених вище обставин справи суд доходить висновку про необхідність в відмові у задоволенні позову з мотивів пропуску позивачем строків позовної давності. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача, у випадку відмови у задоволенні позову, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed