Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись, що ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 10.10.2013 року по справі № 375/1349/13-ц визнано мирову угоду, укладену між ним та товариством з обмеженою відповідальністю Рокитнянський гранкар'єр, за якою відповідач визнав свою заборгованість перед ним на момент укладення мирової угоди відповідно до умов Договору № 17/05/11 від 17.05.2011 року в сумі 43 461.94 грн. та гарантував повне проведення розрахунків протягом 15 днів з наступного після визнання судом даної мирової угоди дня. Зазначає, що відповідач у зазначений термін часу гроші в сумі 43 461.94 грн. йому не сплатив і таким чином не виконав взяті на себе за мировою угодою зобовязання. У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе за мировою угодою зобовязань вважає за необхідне в порядку ст.16 ЦК України звернутися до суду з позовом про зобовязання відповідача виконати мирову угоду у примусовому порядку, що стане підставою для вчинення виконавчою службою дій, спрямованих на примусове виконання і відповідатиме вимогам п.5 ч.2 ст.16 ЦК України, згідно якої одним із способів захисту цивільних прав є примусове виконання обовязку в натурі. Позивач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився та подав заяву про розгляду справи за його відсутності і не заперечував проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання представника відповідача. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, свого представника не направив у судове засідання повторно. За викладеного та зі згоди позивача суд ухвалює рішення у відсутності позивача та представника відповідача при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.с. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 10.10.2013 року по справі № 375/1349/13-ц визнано мирову угоду, укладену між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю Рокитнянський гранкар'єр, за якою відповідач визнав свою заборгованість перед позивачем на момент укладення мирової угоди відповідно до умов Договору № 17/05/11 від 17.05.2011 року в сумі 43 461.94 грн. та гарантував повне проведення розрахунків протягом 15 днів з наступного після визнання судом даної мирової угоди дня. На разі таких умов укладеної угоди відповідач станом на час звернення позивача до суду із позовом та розгляду справи судом не виконав і таким чином залишається бути заборгованими ним позивачу грошові кошти в сумі 43 461.94 грн.. Відповідно до пункту першого частини другої ст..11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Оскільки мирова угода є одним із видів цивільно-правовових угод, то до неї застосовуються загальні правила Цивільного кодексу України і на чому наголосив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своєму Інформаційному листі від 05.12.2011 року, яким викладено позиції Верховного Суду щодо застосування окремих норм матеріального права і в тому числі щодо правової природи мирової угоди і який визнав неправильними висновки судів про те, що мирова угода, затверджена судом, не може вважатися зобов'язанням у цивільно-правовому сенсі. За вимогами статтей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом і зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у визначений у йому строк (термін). Відповідно до положень статтей 610, 614 вказаного Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) і соба, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із встановлених обставин справи на підставі наявних у справі наданих позивачем доказів вина відповідача у невиконанні умов укладеної між сторонами спору та визнаної судом мирової угоди є очевидною, а тому на переконання суду обраний позивачем у відповідності до положень статті 16 ЦК України спосіб захисту свого порушеного права ґрунтується на вимогах закону. Позов таким чином підлягає задоволенню. Понесені позивачем у справі судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243.60 грн. підлягають у відповідності з вимогами ст..88 ЦПК України стягненню на його користь з відповідача. Окрім того, зважаючи на розмір задоволеної грошової вимоги та розмір сплаченого судового збору позивачем при зверненні до суду, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 201.10 грн..

Outcome: approved