Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є його матір'ю. Батько [PERSON] помер [INFO]. Відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а саме: не займається вихованням та утриманням, не цікавиться його навчанням у Міжрегіональному центрі професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців, не піклується про його духовний та фізичний розвиток. Всі домашні справи він виконує самостійно. Позивач живе за рахунок пенсії по втраті годувальника (батька), яку отримує його рідний дядько [PERSON], з яким він купує продукти та необхідні речі. Мати ніде не працює, не має засобів для існування та харчується за рахунок пенсії позивача по втраті годувальника. Крім того відповідач систематично зловживає спиртними напоями, перебуває на обліку у лікаря-нарколога КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» з приводу хронічного алкоголізму, неодноразово стаціонарно лікувалась, але безрезультатно. Вона продовжує зловживати алкогольними напоями на виносити речі з дому, які продає та купує алкоголь. Асоціальний спосіб життя відповідача негативно вливає на психічний стан здоров'я позивача. На підставі вищевикладеного, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно позивача та стягнути з неї аліменти на його утримання на користь його опікуна в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму. Позивач у судове засідання призначене на 14 червня 2018 року не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечував. У судовому засіданні 31 травня 2018 року надав пояснення по суті позову та наполягав на позбавленні батьківських прав відповідача відносно нього, як неповнолітньої дитини. Відповідач у судове засідання не прибула, належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, у зв'язку з чим судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, за правилами загального позовного провадження. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання призначене на 14 червня 2018 року не з'явилась, надавши висновок виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, в якому висловлено думку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. 31 травня 2018 року в судовому засіданні надала пояснення та просила суд задовольнити позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач [PERSON] є матір'ю позивача неповнолітнього [PERSON]. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 549 (а.с. 12). [PERSON] злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків у вихованні сина: не доглядає за ним, не піклується про стан його здоров'я, фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його навчанням, що підтверджується характеристикою, виданою Міжрегіональним центром професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців (а.с. 10). Також, згідно з довідкою № 1449 від 04.10.2017 року (а.с. 7) та характеристикою (а.с. 8-9) вбачається, що [PERSON] дійсно є учнем Міжрегіонального центру професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців, за денною формою навчання, на бюджетній основі з 01.09.2016 року по 30.06.2019 року, за професією «Кухар. Офіціант». За характером відповідальній, врівноважений, з повагою ставиться до дорослих, добросовісно виконує доручення, на критику реагує адекватно. Мати [PERSON] вихованням сина не займається, не відвідує батьківські збори. Рідний батько [PERSON] систематично, за потребою, відвідує Центр, підтримує зв'язок з класним керівником та проявляє інтерес до навчання племінника та умов його проживання. Відповідно до змісту побутової характеристики, посвідченої головою ОСББ «[ADDRESS]» [PERSON] (а.с. 11) вбачається, що в квартирі [ADDRESS] проживає сім'я: мати - [PERSON] та два її сини: [PERSON], 1996 року народження та [PERSON], 2001 року народження. [PERSON] веде не нормальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не працює, часто просить у сусідів гроші у борг або випити. Вихованням неповнолітнього сина вона не займається, тому що завжди нетвереза або знаходиться в лікарні. З витягу з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с. 6) встановлено, що умови проживання для неповнолітнього [PERSON] не задовільні, квартира потребує ремонту та систематичного санітарно-гігієнічного прибирання. Згідно з довідкою комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» (а.с. 13-14) [PERSON] перебуває на «Д» обліку в лікаря-нарколога з жовтня 2016 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади в результаті вживання алкоголю, синдром залежності. Останній раз проходила лікування в лютому 2017 року. Відповідно до змісту листа Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді виконавчого комітету Криворізької міської ради № 04.10.2017 року № 920/7 (а.с. 15-16) вбачається, що з 29.03.2017 року на обліку перебуває сім'я як така, що опинилась у складних життєвих обставинах, [PERSON], яка має на вихованні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За період перебування сім'ї під соціальним супроводом був проведений ряд заходів для подолання складних життєвих ситуацій, проте відповідач на облік до міського центру зайнятості так і не стала, корекційну програму не пройшла. Згідно з висновком Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 13 червня 2018 року № 8/33-2041, Виконком вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свідок [PERSON], який є рідним братом відповідача, надав пояснення в судовому засіданні та вважав за необхідне позбавити [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки відповідач вживає алкогольні напої, жебракує, всі гроші витрачає на алкоголь, при цьому участі в утриманні та вихованні сина не приймає, асоціальний спосіб життя матері негативно впливає на психічний стан здоров'я дитини. Він, будучи дядьком позивача допомагає [PERSON] матеріально та бере участь в його вихованні. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. В силу ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Частиною 1 статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що винна поведінка матері щодо свідомого самоухилення від виконання батьківських обов'язків знайшла своє підтвердження в матеріалах справи. В судовому засіданні безперечно доведений факт, що відповідач [PERSON]. долею свого сина не цікавиться, не приймає участі у його вихованні, та взагалі веде себе байдуже. При цьому дитина потребує матеріальної допомоги та батьківської підтримки. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідач має бути позбавлена батьківських прав у відношенні до своєї неповнолітньої дитини, оскільки не займається її вихованням, утриманням та не виконує свої батьківські обов'язки. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Частиною 6 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК (ред. 2004 року) та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК (ред. 2004 року) вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. 08.07.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017, яким внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на корись позивача, з метою недопущення порушення прав дитини, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог в частині визначення нижньої межі розміру аліментів, оскільки позивач просить стягувати аліменти не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тоді як згідно із змінами до Сімейного кодексу України розмір аліментів не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, наявність на утриманні інших неповнолітніх осіб та непрацездатних батьків не встановлено, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів в 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення сином повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов'язання щодо утримання. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved