Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 12 грудня 1990 року він знаходився у шлюбі з відповідачкою [PERSON] Не дивлячись на рішення цього ж суду від 13 травня 1998 року про розірвання шлюбу, в період з 13 травня 1998 року по 18 червня 2005 року (час повторного укладання шлюбу сторонами) та в подальшому проживав з відповідачкою однією сім'єю, як чоловік і жінка. Доводив, що фактично сімейні стосунки між ними за цей час не припинялися. З цих підстав просив встановити факт спільного проживання однією сім'єю у вказаний період та згідно ст. 74 СК України визнати за ним право власності на ? частину [ADDRESS] - набуту за час сумісного проживання, а також визнати недійсним договір дарування цієї квартири від 21 січня 2014 року. В суді позивач та його представник просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Позивач наполіг на тому, що відповідачка таємно від нього отримала рішення про розірвання шлюбу в суді, коли вони постійно проживали разом, шлюбні стосунки ніколи не припиняли до розлучення в червні 2011 року. Оскільки спірна квартира придбана відповідачкою у вказаний період вважав, що таке майно є спільним сумісним майном подружжя. Разом з тим обставини за яких придбано вказано квартиру й походження грошових коштів позивач у суді назвати не зміг. Відповідачка ([PERSON].) та її представник в суді проти позову заперечили. Відповідачка наполягала на тому, що внаслідок її побиття позивачем в травні 1998 року їхній шлюб розірвано в судовому порядку за її позовом. Тоді ж вона продала ? частину приватного будинку, віддала за позивача його борги. В червні 2004 року придбала спірну квартиру. Після цього їхні стосунки з позивачем налагодились, в тому числі завдяки наявності спільних дітей, яких вона після розлучення утримувала та виховувала самостійно, а тому 18 червня 2005 року вони уклали повторний шлюб. Заперечували проти позову й відповідачі - [PERSON] та [PERSON] Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], надіслав письмові заперечення щодо позову. Заслухавши сторони, дослідивши справу й допитавши свідків, суд дійшов наступного. Встановлено, що з 12 грудня 1990 року по 13 травня 1998 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13 травня 1998 року шлюб між сторонами розірвано з підстав припинення сімейних стосунків. Судом встановлено, що з серпня 1997 року сторони спільно не проживали і спільного господарства не вели. Рішення суду набрало законної сили і ніким не оскаржувалося, яке згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для вирішення цієї справи. З цих підстав суд не приймає до уваги доводи позову про те, що подружні правовідносини сторін ніколи не припинялися і, що вони постійно проживали однією сім'єю як чоловік і жінка. Згідно договору купівлі-продажу від 22 червня 2004 року відповідачка [PERSON], не перебуваючи у шлюбі з позивачем, за 12 332 грн. придбала квартиру [ADDRESS]. Разом з тим 18 червня 2005 року сторони повторно уклали шлюб згідно свідоцтва про одруження. Відповідачка [PERSON] в суді пояснила, що завдяки спільним дітям та після того, як вона придбала спірну квартиру, відносини з позивачем налагодилися. Згідно довідки форми №3а від 05 липня 2011 року позивач 12 серпня 2004 року зареєструвався у спірній квартирі, коли відповідачка з двома доньками зареєстровані в квартирі після її придбання з 01 липня 2004 року. 17 червня 2011 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області повторний шлюб між сторонами розірвано. 21 січня 2014 року [PERSON] подарувала спірну квартиру своїм донькам (відповідачам по справі) по ? частині кожній. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO]. Останні, будучи допитані як свідки в суді, показали, що з 1998 року батько разом з ними не проживав, якого вони бачили періодично. Весь час вони постійно проживали з матір'ю. Батько став спільно з ними проживати лише після придбання квартири. Свідок [PERSON] в суді показала, що в 2002 році продала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Відповідачка придбала квартиру в неї особисто. В подальшому підтримувала з нею дружні стосунки, є її сусідкою, проживала в [ADDRESS]. Показала, що [PERSON] проживала на той час разом з дітьми та своїм братом. [PERSON] вона знає як колишнього чоловіка відповідачки та батька її дітей, якого в квартирі відповідачки вона не бачила. Свідок [PERSON] в суді показав, що є рідним братом [PERSON] В 1998 році вона розлучилася зі своїм чоловіком, з яким мала складні стосунки. Після розлучення вони спільно не проживали. Де після розлучення проживав позивач йому не відомо. В 2002 році близько пів року працював у м. Вишгороді та постійно проживав разом із сестрою та її дітьми в квартирі [ADDRESS]. Ці обставини також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] (відповідачі по справі). За час проживання у вказаній квартирі робив ремонт, перепланування. Позивач на той час із сестрою не жив, сімейних стосунків вони не підтримували. До них додому приходили кредитори, які розшукували позивача з метою повернення боргів. [PERSON] переховувався від кредиторів. Вказану квартиру відповідачка продала у 2004 році. Свідок [PERSON] показала, що в 1998 році сторони розлучилися, оскільки позивач сильно побив [PERSON] й тоді вона серед ночі прийшла до неї в крові та зі зламаною щелепою. Тоді сторони проживали в [ADDRESS]. Половина цього будинку належала позивачу, яку він подарував відповідачці після її побиття в рахунок свого вибачення. Після розлучення в 1998 році сторони разом не проживали, сімейних стосунків не підтримували. Відповідачка продала будинок [ADDRESS], а потім купила квартиру [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в суді показала, що з 1998 року по 2005 рік сторони в шлюбі не перебували. Вона постійно підтримувала стосунки з відповідачкою [PERSON] до якої неодноразово приходила додому спочатку в квартиру [ADDRESS], а потім в квартиру [ADDRESS]. [PERSON] з нею не проживав. Більше того свідок показала, що з 1998 року розшукувала [PERSON], який їй заборгував позичені нею 4000 доларів США. Останній від неї переховувався, уникав зустрічей. Відповідачка [PERSON] після продажу будинку, віддала їй борг за свого чоловіка, хоча ті кошти позичав у неї особисто [PERSON] Свідок [PERSON] в суді показала, що з 1998 року по 2005 рік [PERSON] з [PERSON] не проживав, сторони були розлучені. Остання самостійно утримувала двох малолітніх дітей, багато працювала, віддавала борги за позивача. Останнього неодноразово розшуковували за борги невідомі сторонні особи. Тільки з 2005 року сторони знову почали проживати разом, що для неї було незрозумілим. В подальшому їхні відносини знову погіршилися. Вказані свідки є близькими родичами та знайомими відповідачки [PERSON], які логічно й послідовно показали обставини сумісного життя подружжя в різні роки й в тому числі в період з 1998 року по 2005 рік. Вказані показання є об'єктивними, узгодженими між собою й іншими матеріалами справи, які також відповідають поясненням відповідачки [PERSON], а тому суд з цими показаннями цілком погоджується, не вірити яким підстав не має. Зазначені вище докази повністю спростовують доводи позову [PERSON] й твердження про спільне проживання сторін однією сім'єю в період розірвання шлюбу (з 1998 року по 2005 рік). Також цими доказами спростовується й твердження свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що сторони з 1990 року по 2011 рік постійно проживали однією сім'єю й шлюбних стосунків не припиняли, оскільки ці показання свідків є необ'єктивними і спростовуються сукупністю зазначених вище доказів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Отже факт, за встановленням якого позивач звернувся до суду, на основі достатніх, належних і допустимих доказів, стороною позивача згідно ст. 60 ЦПК України не доведено. З досліджених доказів судом установлено фактичні обставини за яких сторони в період з 13 травня 1998 року по червень 2005 року однією сім'єю не проживали. Крім того при вирішенні справи суд зазначає, що положення ст. 74 СК України набули чинності лише з 01 січня 2004 року й зворотної сили до правовідносин, які виникли до цього часу, згідно ст. 5 ЦК України не мають. Таким чином, спірну квартиру відповідачкою придбано особисто, коли вона з позивачем однією сім'єю не проживала, а тому підстав для визнання цієї квартири спільним сумісним майном подружжя не встановлено. За таких обставин вказаний позов є необґрунтованим і безпідставним. Порушених прав позивача, які б підлягали захистові, в цій справі не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed