Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначив, що він працював в Обухівському районному дорожньому управлінні на посаді начальника філії та 02.12.2015 року був звільнений за згодою сторін, трудову книжку з відміткою про звільнення отримав в день звільнення, але йому було заборговано в виплаті розрахункових коштів, які він отримав із запізненням, а саме 12.04.2016 року. Підприємство заборгувало йому середній заробіток за 90 робочих днів в період з 02.12.2015 року по 12.04.2016 року на загальну суму 20 400 гривень 30 копійок. Позивач звертався до відповідача з клопотанням про виплату заборгованості по заробітній платі, але йому в цьому було відмовлено, тому він просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за кожен день прострочення виплати заборгованості починаючи з дня звільнення 02.12.2015 року по 12.04.2016 року. Протокольною ухвалою від 14.07.2016 року за згодою позивача замінено неналежного відповідача [PERSON] «Обухівського районного державного управління» ДП «Київське обласне дорожнє управління ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на належного відповідача ДП «Київське обласне дорожнє управління ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовільнити з наведених в позовній заяві підстав. Представник відповідача ДП «Київське обласне дорожнє управління ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в судовому засіданні заперечив проти позову, зазначив, що позивач працював на посаді начальника філії «Обухівське райДУ» та ніс персональну відповідальність за своєчасність виплати заробітної плати, отже порушення законодавства про оплату праці не було, просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини. [PERSON] працював на посаді начальника «Обухівського районного державного управління» ДП «Київське обласне дорожнє управління ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та був звільнений за згодою сторін 02 лютого 2015 року, що підтверджується копіює трудової книжки серії БТ-II № 4041737, копією наказу № 197-к. Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки [PERSON] «Обухівського районного державного управління» ДП «Київське обласне дорожнє управління ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 48 від 12.05.2016 року, про нараховану, але не вчасно виплачену заробітну плату, [PERSON] виплачено 22.03.2016 року 1500 грн. та 12.04.2016 року 11606,41 грн. Листом начальника [PERSON] «Обухівського районного державного управління» ДП «Київське обласне дорожнє управління ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 63 від 08.06.2016 року позивачу було повідомлено, що виплата всіх сум, які мали бути виплачені позивачу при звільненні, виявилась неможливою у звязку із відсутністю фінансування у грудні 2015 року. Також зазначено, що одразу після надходження коштів у квітні 2016 року проведено погашення наявної заборгованості. Згідно з розрахунком [PERSON] «Обухівського районного державного управління» ДП «Київське обласне дорожнє управління ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 49 від 12.05.2016 року середній заробіток позивача перед звільненням становив 226 грн. 67 коп. за один пророблений день. За грудень 2015 року підприємство заборгувало позивачу середній заробіток за 21 день в сумі 4760 грн. 07 коп., за січень 2016 року підприємство заборгувало середній заробіток складає за 18 днів в сумі 4080 грн. 06 коп., за лютий 2016 року підприємство заборгувало позивачу середній заробіток за 21 день в сумі 4760 грн. 07 коп., за березень 2016 року підприємство заборгувало середній заробіток за 22 дні в сумі 4986 грн. 74 коп., за квітень 2016 року підприємство заборгувало мені середній заробіток за 8 днів в сумі 1813 грн. 36 коп. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду України за результатами розгляду справи 6-948цс16 від 25.05.2016 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов про стягнення середнього заробітку за несвоєчасно виплачену заробітну плату при звільненні заявлений правомірно, позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки невиплата належних позивачу коштів відбулась із вини роботодавця (відповідача). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved