Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 8 197.04 гривень та суму судових витрат у розмірі 2102.00 гривень судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] зверталася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 16.01.2007 року. Кредитний ліміт було збільшено до 6 400.00 гривень. В процесі користування кредитним рахунком позичальник, тобто [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що відображено у розрахунку заборгованості за договором, та у виписці по розрахунку. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. [INFO] позичальник, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.02.2019 року. Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 12.02.2019 року по 12.08.2019 року. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом [PERSON] належним чином не виконала, в зв`язку з чим у неї перед позивачем станом на день смерті виникла заборгованість по кредитному договору. Оскільки по теперішній час відповідач, спадкоємець за законом після смерті [PERSON] - [PERSON] грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів до спадкоємця боржника, тобто до [PERSON] .. Ухвалою від 19.01.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 11.02.2021 року об 11:00 годині (а.с.56), про що повідомлено сторін по справі (а.с.58, 59). Також цією ухвалою судом витребувано: - копію спадкової справи з Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса заведеної щодо майна померлої [PERSON] ; - з Болградської міської ради довідку про склад сім`ї померлої [PERSON] (а.с.59). 04 лютого 2021 року судом отримано довідку Болградської міської ради Одеської області про склад сім`ї померлої [PERSON] , згідно якої на момент смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: - [PERSON] , син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] (а.с.63). Станом на 11.02.2021 року головуючий суддя Кодінцева С.В. перебувала у відпустці, а відтак не вбачалося можливим провести судове засідання (а.с.66). Ухвалою від 15.02.2021 року було призначено судовий розгляд справи на 16.03.2021 року о 14:00 годині та повторно зобов`язано Київську державну нотаріальну контору у м. Одеса надати копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] у м. Болград, Одеської області (а.с.68). Суд вдруге повідомив сторін по справі, в тому числі позивача по справі на електронну пошту, вказану в позовній заяві (а.с.69, 70, 71). 11.03.2021 року на адресу суду надійшли копії матеріалів спадкової справи № 91Б/2020 заведеної Київською державною нотаріальною конторою у м. Одеса, до майна померлої [PERSON] (а.с.73-91, 94-113), та згідно яких встановлено, що 18.12.2018 року [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с.75), а відтак є необхідність у визначенні належного відповідача у даній справі. В судове засідання 16.03.2021 року о 14:00 годині сторони не прибули, хоча були сповіщені належним чином, а тому судовий розгляд було відкладено на 07.04.2021 року (а.с.115), про що повідомлено сторонам по справі (а.с.116-117). Цією ухвалою суд довів до відома позивача про наявність заповіту складеного [PERSON] на ім`я [PERSON] . 19 березня 2021 року судом отримано заяву представника позивача про необхідність ознайомлення з матеріалами даної цивільної справи (а.с.123), та 25.03.2021 року представнику направлено лист з роз`ясненням про можливість ознайомлення з матеріалами справи у приміщенні суду (а.с.121), який надіслано на електронну пошту представника (а.с.122). Ухвалою суду від 07.04.2021 року судовий розгляд по справі відкладено та повторно призначено на 14:00 годину 05.05.2021 року, оскільки сторони не прибули, в тому числі представник позивача, хоча був сповіщений належним чином (а.с.118). В судове засідання 05.05.2021 року: -представник позивача в черговий раз не прибув, будучи належним чином неодноразово повідомленим (а.с.118121-122, 125-126, 128) - не прибув, причини неявки не повідомив, та навіть не реалізував своє право на ознайомлення з матеріалами цивільної справи. На неодноразові роз`яснення суду щодо необхідності заміни неналежного відповідача [PERSON] на належного [PERSON] - позивач не реагує, та не користується своїм виключним правом, передбаченим ст.51 ч.1 ЦПК України, а саме: якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Відповідач до суду також не прибув, був сповіщений згідно вимог чинного законодавства (а.с.127) на адресу суду подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі на підставі того, що він не є спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] (а.с.129). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 16 січня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, що складається з анкети-заяви позичальника, пам`ятки про умови кредитування, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, викладених на банківському сайті http://privatbank.ua. Вказане підтверджується змістом анкети-заяви позичальника, в якій вказано, що вона із вищезазначеними документами ознайомлена та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір (а.с.5). За змістом наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.01.2007 року, станом на дату смерті відповідача [PERSON] 12.02.2019 року за нею обліковується заборгованість у розмірі 8197,04 гривень, з яких: - 8197,04 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч: - 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; - 8197,04 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; - 0,00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; - 0,00 гривень - нарахована пеня; - 0,00 гривень - нараховано комісії. [INFO] відповідач [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.02.2019 року Болградським районним відділом державного реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.32). 24 січня 2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк» була направлена претензія кредитора до Болградської районної державної контори, вих. № SAMDN40000010980497 (а.с.34). 22 квітня 2020 року позивач отримав відповідь Київської державної нотаріальної контори у м.Одеса, відповідно до якої зазначено, що на підставі заяви-претензії № SAMDN40000010980497 від 24.01.2020 року заведена спадкова справа щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.35). 28 травня 2020 року позивачем скеровано претензію на ім`я [PERSON] про повернення заборгованості померлої [PERSON] на загальну суму 8 197,04 гривень (а.с.36). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218,1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України. Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Разом з тим суд враховує наступне. Згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Системне тлумачення ст.16 та ч. 2 ст.1282ЦК України дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст.1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором). Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до наданої Київською державною нотаріальною конторою у м. Одеса копії спадкової справи № 91Б/2020 щодо майна [PERSON] , [INFO] , вбачається відсутність заяв спадкоємців щодо прийняття спадщини (а.с.73-91,94-112). Крім того позивачем не було надано суду належних доказів, що після смерті спадкодавця [PERSON] - відповідач [PERSON] отримав будь-яке спадкове майно. Разом з цим, позов пред`явлено до [PERSON] , спадкоємця за законом першої черги, який був зареєстрований разом зі спадкодавцем на день її смерті за однією адресою: [ADDRESS] , без урахування того, що за цією адресою також зареєстрований це один спадкоємець за законом - донька померлої [PERSON] (а.с.63). Крім того, судом було встановлено про наявність заповіту [PERSON] за час її життя на ім`я [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі за №6421 (а.с.132-133). Положеннями ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Таким чином, першочергове право на спадкування після смерті [PERSON] має спадкоємець за заповітом [PERSON] , а не спадкоємці за законом. Щодо фактичного прийняття спадщини, то в даному випадку слід керуватися ст.1268 ч.4-5 ЦК України, якою передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так, частиною третьою ст.1273 ЦК України передбачено, що неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Разом з цим, в матеріалах спадкової справи відсутня заява [PERSON] про відмову у прийнятті спадщини, який на час відкриття спадщини був неповнолітньою особою (15 років), а відтак, в силу вимог ст. 1268 ч.4 ЦК України [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Окрім цього відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Однак позивачем не подано до суду клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача. Враховуючи вищевказані вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. Одночасно суд роз`яснює, що позивач не позбавлений права звертатись до суду з позовом до спадкоємця померлої [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed