Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення боргу, в обґрунтування якого вказав, що 06 лютого 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу 3 800,00 грн., які відповідач зобовязався повернути до 01 березня 2015 року. Станом на 29 березня 2015 року відповідач борг не повернув, а отже сума боргу складає 3 800,00 грн. Оскільки відповідач не бажає врегулювати спірні відносини в добровільному порядку, позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 3 800,00 грн. та судові витрати по справі у розмірі 243,60 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що відповідач дійсно мав заборгованість перед підприємством у розмірі 3 800,00 грн., яку він сплатив у звязку з чим відповідач добровільно надав йому розписку Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що він працював у ПП Поиск, перебував у трудових відносинах з відповідачем. В нього виявилась недостача у розмірі 3 800,00 грн., яку йому позивач запропонував погашати із заробітної плати частками по 500,00 грн. до повного погашення боргу, на що він дав згоду. Також з метою впевненості погашення ним боргу, позивач попросив написати розписку, що він й зробив. У день видачі заробітної плати відповідачу касиром було повідомлено про те, що заробітна плата йому не передбачена. Відповідач пропрацював ще два дні та звільнився з підприємства. В судовому засіданні повідомив, що розписку писав добровільно. Також повідомив, що свідків даної події не має. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. З наданої суду письмової розписки суд вважає встановленим, що 02 лютого 2015 року (а.с. 4) між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір займу, згідно якого займодавець (позивач по справі) передав у власність позичальника (відповідача по справі) грошові кошти в розмірі 3 800,00 грн., які відповідач (позичальник) зобовязався повернути до 01 березня 2015 року; вказаний договір підписано [PERSON] особисто. Зазначені гроші позивачеві відповідачем не повернуті. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України «договір позики укладається у письмовій формі…». Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника…, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми…» Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі…) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд вважає недоведеним той факт, що відповідач погасив вказаний борг із своєї заробітної плати та вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт отримання відповідачем 3 800,00 грн. за договором займу, що вказує на наявність зобовязання відповідача повернути вказані кошти позивачу, а отже відповідно до вимог ст.ст. 1046, 1047, 1049, ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України „стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наданої суду квитанції (а.с. 1) позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн., тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved