Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природній газ, який обґрунтовує тим, що [PERSON] є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» за адресою: [ADDRESS] з відкритим особовим рахунком № [NUMBER] . ТОВ «Чернігівгаз Збут» як постачальник природного газу свої зобов`язання виконало в повному обсязі та надало відповідачу послуги з постачання природного газу. Однак, відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань та не сплачує вартість спожитого газу вчасно, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 25.09.2019 року становить 14 308 грн. 52 коп. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» заборгованість за послуги з газопостачання за період з 01 вересня 2016 року по 01 червня 2017 року у сумі 11 390 грн. 53 коп., інфляційні витрати у сумі 2 243 грн. 93 коп., три відсотка річних у сумі 674 грн. 06 коп., разом 14 308 грн. 52 коп. та понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, а також відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає, що у відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося з огляду на неявку учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. За приписом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» - ринок природного газу це сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу. Регулятором ринку природного газу є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг /НКРЕКП/. У відповідності до ст. 1 згаданого Закону постачання природного газу це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів. Постачальник природного газу згідно норм ст. 1 Закону - це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання газу. Так, відповідно Постанови НКРЕКП № 1644 від 28.05.2015 року ліцензію на право провадження господарською діяльністю з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території м. Чернігів та Чернігівської області терміном дії з 01.07.2015 року по 30.06.2020 року було надано ТОВ «Чернігівгаз Збут». До 01 липня 2015 року на підставі ліцензії серія АЕ № 29557 про право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території м. Чернігова та Чернігівської області здійснював АТ «Чернігівгаз» та з 01 липня 2015 року АТ «Чернігівгаз» діє на ринку природного газу як газорозподільне підприємство (Оператор ГРМ) щодо надання послуг з транспортування природного газу розподільними газовими мережами на території м. Чернігова та Чернігівської області на підставі ліцензії виданої НКРЕКП № 932 від 26.03.2015 року. Згідно з п. 32 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» державним Регулятором ринку природного газу є НКРЕКП та ч. 3 ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що до компетенції Регулятора належить: затвердження Кодексів газотранспортних систем та Кодексу газорозподільних систем; затвердження Правил постачання природного газу; та інше. Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року затверджено Правила постачання природного газу, які регулюють відносини, що виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газороздільної системи/газотранспортної системи. Згідно з п. 3 Розділу І Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, та п. 1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, що укладається шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Згідно з п. 2 Розділу ІІ Правил № 2496 за договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Згідно з п. 4 Розділу І Правил № 2496 та п. 1.3 Типового договору № 2500, якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача на приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання), є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав від постачальника ТОВ «Чернігівгаз Збут» природний газ у необхідних для нього об`ємах та взяв на себе зобов`язання своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. [PERSON] є споживачем ТОВ «Чернігівгаз Збут» за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Із заявою про припинення подачі газу та відмови від послуг ТОВ «Чернігівгаз Збут», [PERSON] до ТОВ «Чернігівгаз Збут» не звертався. Згідно з розрахунком, наданого суду позивачем, заборгованість [PERSON] за спожитий природний газ станом на 25.09.2019 рік становить 14 308,52 грн. У відповідності до п. 14 Розділу 3 Правил № 2496 розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611-612 ЦК України). Так, відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496. У відповідності до пункту 4 розділу ІІІ вищевказаних Правил, для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, разом із супровідним листом за формою, встановленою додатком 2 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500. Згідно з п.п. 4.5 та 4.6 публічного Договору постачання природного газу побутовим споживачам затвердженого постановою НКРЕКП № 2500, розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються за рахунками та/або квитанціями абонентської книжки Постачальника. При розрахунку за квитанціями абонентської книжки Постачальника Споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим. Оплата рахунка Постачальника про сплату послуг за цим Договором має бути здійснена Споживачем в термін, визначений в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання Споживачем цього рахунка. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом. Відповідно до п. 11 Розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496, розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу. З огляду на зазначене вище із врахуванням обов`язку відповідача сплачувати за спожитий природний газ, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за спожитий природній газ в розмірі 14 308,52 грн. Щодо вимог позивача щодо стягнення з [PERSON] інфляційних витрат та 3% річних суд вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, та з в рахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13, такі підлягають задоволенню. Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача також слід стягнути інфляційні витрати в розмірі 2 243,93 грн. та 3 % річних в розмірі 674,06 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки, відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за спожитий природний газ не представив, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Чернігівгаз Збут» заборгованість: 11 390,53 грн. основного боргу, 3 116, 46 грн. інфляційних втрат 2 243,93 грн., 3 % річних 674,036 грн., та 1921,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved