Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 14.12.1995 року на Товарній біржі «Смарагд - Південь» між позивачем та відповідачем [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу №378, відповідно до якого відповідачі продали, а позивач придбав 86/100 частин домоволодіння з надвірними будівлями, за яким рішення виконкому Міської ради народних депутатів за №964 від 07.09.1953 року закріплена земельна ділянка площею 186,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . В подальшому право власності на зазначене домоволодіння було зареєстровано за позивачем в Херсонському БТІ, в реєстрі книзі №46 за реєстровим №2889 від 14.12.1995 року. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю погодили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконанні в повному обсязі позивач сплатив відповідачу ціну договору в повному обсязі, а відповідач передав позивачу предмет договору купівлі-продажу - домоволодіння. Також, вказаний договір ні ким не оскаржено і ніким не оспорюється. Таким чином, за вказаним договором позивач набув право власності на частину домоволодіння, однак угода належним чином у порядку, передбаченому ЦК УРСР, не було посвідчено, що позбавляє можливості вільно розпоряджатися своєю власністю. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати дійсним договір №378 купівлі-продажу 86/100 частин домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 14.12.1995 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , [PERSON] , зареєстрований Товарною біржею «Смарагд - Південь» та визнати за [PERSON] право власності на 86/100 частин домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ.А, загальною площею 63,3 кв.м, житловою площею 35,3 кв.м, житлового будинку літ.Б, загальною площею 23,4 кв.м, житловою площею 10,6 кв.м, сараю літ.Б, водопроводу №1, воріт №2, хвіртки №3. Ухвалою Херсонською міського суду Херсонської області від 13.06.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, повідомлені про розгляд справи у встановленому законом порядку. Надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. позовні вимоги підтримують. надали згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за останньою відомою адресою проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача до суду на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області у зв`язку з відсутністю зареєстрованого місця проживання (перебування). Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - Товарної біржи «Смарагд-Південь» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.12.1995 року на Товарній біржі «Смарагд - Південь» між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , [PERSON] на підставі нотаріально засвідчених довіреностей, які є членами біржі, був укладений договір купівлі-продажу №378, відповідно до якого відповідачі продали, а [PERSON] придбав 86/100 частин домоволодіння з надвірними будівлями, за яким рішення виконкому Міської ради народних депутатів за №964 від 07.09.1953 року закріплена земельна ділянка площею 186,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності відповідачів підтверджується договором купівлі-продажу та свідоцтвом про право на спадщину. В подальшому право власності на зазначене домоволодіння було зареєстровано за позивачем в Херсонському БТІ, в реєстрі книзі №46 за реєстровим №2889 від 14.12.1995 року. З матеріалів інвентарної справи на домоволодіння [ADDRESS] вбачається, що станом на 20.11.1995 року домоволодіння складається з житлового будинку літ.А, загальною площею 63,3 кв.м, житловою площею 35,3 кв.м, житлового будинку літ.Б, загальною площею 23,4 кв.м, житловою площею 10,6 кв.м, сараю літ.Б, водопроводу №1, воріт №2, хвіртки №3. З листа від 07.10.2011 року №20650 вбачається, що за даними архіву бюро БТІ домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] 14/100 частин, згідно Договору купівлі-продажу від 15.12.1981 року, посвідченого Третьою Херсонською держнотконторою за р №3503; [PERSON] 86/100 частин, згідно Договору №378 купівлі-продажу від 14.1995 року, зареєстрованого Херсонською товарною біржею «Ізумруд-Юг» за р.№378. На адресу [ADDRESS] юридична та технічна документація відсутня. Згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору купівлі-продажу №378 від 14.12.1995 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст.227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , [PERSON] , та покупцем [PERSON] Отримавши державну реєстрацію в КП «Херсонське БТІ» права власності на буд .[ADDRESS] , який [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу від 14.12.1995 року №378, держава цим самим визнала право власності позивача на спірний житловий будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Тому в цьому контексті не має підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу №378 від 14.12.1995 року, за яким [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , [PERSON] , продала, а [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS] . Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу №378 від 14.12.1995 року, оформленого в Херсонської товарної біржі «Ізумруд» дійсним. Враховуючи зазначене, суд вважає позов [PERSON] , обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved