Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, вимоги якої представник позивача підтримав у судовому засіданні та обґрунтовує тим, що 15 травня 2014 р. близько 15 год. 00 хв. у будинку [ADDRESS] виникла сварка між [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON], перебуваючи за спільним мешканням, коли дружина сказала, що забере дитину та поїде до батьків у село, оскільки останнім часом між ними виникали часто суперечки, скандали і дружині це набридло. [PERSON] почав кричати, дуже розізлився та спричинив декілька ударів кулаком правої руки в ліку скроневу область [PERSON], ударив кулаком у перегородку носа та по голові. Внаслідок хуліганських дій [PERSON], постраждала [PERSON], а саме отримали тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу здоров'я, проходила лікування в Сумській обласній лікарні у нейрохірургічному відділенні. Внаслідок отриманих травм [PERSON] після надання спеціалізованої медичної допомоги перебувала на лікарняному, тимчасова непрацездатність тривала з 15.05.2014 р. по 13.06.2014 р. Згідно зі ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою непрацездатності та витратами, зумовленими похованням» [PERSON] була надана допомога по тимчасової непрацездатності у розмірі 1545 грн. 41 коп. За рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності оплачено 1336 грн. 57 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з [PERSON] на їх користь завданих збитків в розмірі 1336 грн. 75 коп. [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, не надав ні заяв, ні клопотань. Суд дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] отримала тілесні ушкодження від колишнього чоловіка, [PERSON], внаслідок сварки, що підтверджується постановою слідчого СВ СМВ УМВС України в Сумській області про закриття кримінального провадження від 11.06.2014 р. /а.с.7/. Внаслідок отриманих травм, потерпіла перебувала на лікарняному з 15 травня 2014 р. по 13 червня 2014 року, що підтверджується листами не працездатності /а.с.4,5/. Сумське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності виплатило потерпілій, як застрахованій особі допомогу з тимчасової втрати працездатності в розмірі 1336 грн. 57 коп. Вказана обставина підтверджується листом Комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня № 5» Відділу охорони здоров'я Сумської міської ради від 23.07.2014 р. № 01-25/4а/1286 /а.с. 3/. Правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте старування); володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); відшкодування шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Ст. 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат переходить право вимог, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто право регресу виникає лише у разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. Також висновок суду ґрунтується на системному аналізі норм ст. 993, 999 ЦК України, положень основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Вищезазначені акти визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян та, зокрема, правову основу, економічні механізми і організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Відповідно до ст. 3, 20 основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування страховиками є цільові страхові фонди, які беруть на себе зобов'язання щодо збору страхових внесків та надання застрахованим особам матеріального забезпечення і соціальних послуг при настанні страхових випадків, основними джерелами коштів, яких є внески роботодавців та застрахованих осіб. Преамбулою Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» передбачено, що страхування на випадок тимчасової втрати працездатності є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Статтею 5 Закону визначено основні принципи страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатністю, якими, зокрема, є обов'язковість страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, відповідальності роботодавців та фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим законом. Згідно з п. 1 ст. 2 Закону суб'єктами страхування є: страховик - Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, страхувальник - роботодавець, застрахована особа - найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи, на користь яких здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Об'єктом страхування є тимчасова втрата працездатності застрахованою особою. Таким чином, страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатністю є обов'язковим особистим страхуванням. Зазначений закон поширюється виключно на застрахованих осіб, страхувальників та страховика, і не містить регулювання правовідносини фонду як страховика з іншими особами, відповідальними за шкоду, завдану життю та здоров'ю застрахованої особи. З урахуванням викладено та з огляду на положення ст.. 993, 999 ЦК України, закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування Фонд соціального страхування з тимчасової працездатності, як страховик за обов'язковим особистим страхуванням не має права вимоги до особи, відповідальної з заподіяння шкоди потерпілому. Крім того, здійснювані й відшкодовані позивачем соціальні послуги та виплати є його обов'язком у разі настанні страхового випадку, а тому здійснення таких виплат застрахованій особі не є заподіяною Фонду шкодою, в розумінні ст. 1166 ЦК України і, відповідно, відділення Фонду не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, та не набула права зворотної вимоги до винної особи згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Outcome: dismissed