Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 12.03.2008 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір № К2Р6АК24130007, згідно якого позичальник отримала кредит в розмірі 12 722,95 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 10,56 % річних на суму залишку боргу, з кінцем терміном повернення 11.03.2013 року. Банк взяті на себе зобов'язання виконав, відповідач порушив умови договору, що призвело до виникнення заборгованості. Станом на 13.01.2015 року борг складає 48 756,41 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 12 328,58 доларів США, заборгованість за процентами - 2 783,07 доларів США, заборгованість по комісії - 483,48 доларів США, пеня - 30 824,44 доларів США, штраф (фіксована частина) - 15,86 доларів США, штраф (процентна складова) - 2 320,98 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язання відповідач надав в заставу автомобіль «Chevrolet Aveo SF69Y», рік випуску 2008, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить відповідачу на праві власності. У зв'язку з викладеними обставини просили в рахунок погашення боргу вилучити у відповідача та передати в заклад автомобіль «Chevrolet Aveo SF69Y», ключі, документи на автомобіль та звернути стягнення на вказаний автомобіль. В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини викладені в позові, вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Підтвердив, що автомобіль відповідача знаходиться у них (ПАТ КБ «ПриватБанк») на стоянці. Надати аркуш кредитного договору, де міститься 16 розділ, не може, оскільки даного аркушу не знайдено. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав викладених в запереченнях. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали справи № 2-569/1 (2011 рік), матеріали № 12254/1 про відмову в порушенні кримінальної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. В суді встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», та фізичною особою [PERSON] було підписано кредитно - заставний договір № К2Р6АК24130007 від 12.03.2008 року на отримання кредиту у розмірі 12 722,95 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 10,56 % річних на суму залишку боргу, з кінцем терміном повернення 11.03.2013 року. Для забезпечення виконання зобов'язання відповідач надав в заставу автомобіль «Chevrolet Aveo SF69Y», рік випуску 2008, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. 09.03.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва було постановлено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором № К2Р6АК24130007 від 12.03.2008 року в розмірі 128 187,92 грн. та судові витрати в сумі 1 395,00 грн. 16.11.2011 року Апеляційний суд м. Києва розгляну апеляційну скаргу [PERSON], та постанов рішення, яким рішення суду першої інстанції від 09.03.2011 року змінив, та стягнув з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» борг в розмірі 125 741,61 грн. та судові витрати в сумі 1 377,42 грн. 22.08.2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ розглянув касаційну скаргу [PERSON], та скасував рішення Апеляційного суду м. Києва від 16.11.2011 року і направив справу на новий розгляд до апеляційного суду. 22.11.2012 року Апеляційний суд м. Києва розгляну апеляційну скаргу [PERSON], та постанов рішення, яким позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу залишив без розгляду. В січні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом. 30.06.2015 року позовна заява була залишена без розгляду згідно п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. 17.09.2015 року Апеляційний суд м. Києва скасував ухвалу першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду справи, оскільки станом на 29.05.2013 року обтяжувачем майна боржника [PERSON] - автомобіля «Chevrolet Aveo SF69Y», реєстраційний номер [NUMBER], являється ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. З Акту прийому в заклад від 19.07.2010 року слідує, що автомобіль «Chevrolet Aveo SF69Y», рік випуску 2008, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 19.07.2010 року прийнято працівниками ПриватБанк, та знаходиться на парковці банку. Представник відповідача повідомив, що автомобіль банку не передавався ними, а був банком забраний, у зв'язку з чим викликалася поліція. 05.07.2012 року Святошинський районний суд м. Києва розглянув позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про витребування майна із чужого незаконного володіння, яким позов задовольнив частково, витребував у ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] автомобіль «Chevrolet Aveo SF69Y», реєстраційний номер [NUMBER]. В процесі розгляду даної справи було підтверджено, що належний [PERSON] автомобіль був вилучений у останньої у зв'язку з наявною непогашеною заборгованістю. 17.09.2014 року відкрито виконавче провадження № 44768244. По даній справі позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 13.01.2015 року складає 48 756,41 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 12 328,58 доларів США, заборгованість за процентами - 2 783,07 доларів США, заборгованість по комісії - 483,48 доларів США, пеня - 30 824,44 доларів США, штраф (фіксована частина) - 15,86 доларів США, штраф (процентна складова) - 2 320,98 доларів США. Вивчивши умови кредитно-заставного договору від 12.03.20008 року, укладеного між сторонами по справі встановлено наступне. Пунктом 1.1. визначено, що рахунок позичальника вказаний у ст. 16.4 договору, транзитний рахунок для зарахування коштів на погашення боргу зазначений у ст. 16.1.9, щомісячний платіж по погашення боргу зазначений в ст. 16.6 договору. В пункті 4.1 договору вказано, що за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник сплачує проценти за ставкою, визначеною у ст. 16.1.6 Договору. Винагороди банку позичальник сплачує в розмірах й у строки, що зазначені в ст. 16.1.7 даного Договору. Погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до ст. 16.6 Договору, до складу яких входять платежів за винагородою (у випадку її наявності), процентами та кредитом. Посилання на пункти 16.1.7, 16.1.5 договору міститься і в пункті 5.2.3, 5.2.4. В пунктах 6.1.1, 6.1.2, 6.1.3, 6.2 зазначено, що повернення основної суми кредиту передбачено п.п. 11.2.6 та 16.1.5 та іншими положеннями договору; сплата процентів за користування кредитом передбачено п. 16.1.6 та іншими положеннями договору; сплата винагороди передбачено п. 16.1.7 договору та іншими положеннями договору; розмір забезпеченої вимоги визначений у п. 16.9 договору. Пунктом 12.2 договору визначено, що при зверненні стягнення на предмет застави банк встановлює початкову ціну предмета застави в розмірі оціночної вартості, встановленої банком, але не нижче 50 % від повної вартості згідно п. 16.8 договору. Згідно п.п. 13.7, 13.8 договору позичальник у випадку порушення строків виконання зобов'язань щодо передачі предмета застави у володіння банку сплачує штраф в розмірів 2 % від вартості предмета застави, яка визначена в п. 16.8 договору. У випадку порушення строків виконання зобов'язань, передбачених у статті договору (у частині пошуку покупця), останній сплачує штраф у розмірі 3,0 % від вартості предмета застави, яка зазначена в п. 16.8 договору якщо виконання зобов'язання було прострочено понад один день; 5,0 % від вартості предмета застави, яка зазначена в п. 16.8 договору, якщо виконання зобов'язання було прострочено понад п'ятнадцять днів. Однак, до матеріалів справи не надано аркуш кредитного договору, підписаний сторонами, де міститься пункт 16. Відсутній аркуш договору з пунктом 16 і в матеріалах справи № 2-569/1. Відсутність даної частини кредитного договору позбавляє суд повно та всебічно перевірити доводи позивача. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Норма даної статті встановлює, що доказування є обов'язком сторони. Суд не вправі вимагати у сторін надавати докази. Саме позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову. Таким чином, розподіл обов'язків щодо доказування у цивільній справі здійснюється на підставі одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено (не надано належних та допустимих доказів) позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed