Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором №БЛ-1/0827/07/1077# від 19.09.2007 року у розмірі 383621 грн. 01 коп., у тому числі: залишок боргу за тілом кредиту 8328 грн. 17 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 61230 грн. 46 коп., заборгованість по пені за прострочення платежів 314062 грн. 38 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 19.09.2007 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір №БЛ-1/0827/07/1077/#, згідно умов якого їй було надано кредит у сумі 11605 грн. Того ж дня між кредитною спілкою та [PERSON] було укладено договір поруки № БЛ-1/0827/07/1077/#, згідно умов якого [PERSON] зобов`язалася відповідати перед КС «ПКТ» за виконання [PERSON] всіх її зобов`язань за кредитним договором № БЛ-1/0827/07/1077/#. Відповідачка [PERSON] зобов`язалася повернути кредит на протязі 24 календарних місяців з моменту його отримання, тобто до 19.09.2009 року та сплачувати відсотки за його використання. Проте протягом тривалого часу вона ухиляється від виконання умов зазначеного договору, зокрема не сплачує кредитній спілці кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим станом на 17.05.2019 року перед кредитною спілкою виникла заборгованість у розмірі 383621 грн. 01 коп., яка до теперішнього часу не погашена, а тому вказане товариство вимушене звернутися до суду з позовом до неї та її поручителя [PERSON] . Представники позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягали. При цьому пояснили, що остання проплата відповідачкою була 28.09.2009 року, після чого відповідачка перестала сплачувати заборгованість, а тому вони просять суд стягнути з відповідачки заборгованість, яка утворилася за вказаним кредитним договором. Відповідачі до судового засіданні не з`явилась, а представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти вказаних вимог. При цьому пояснила, що в 2010 році було закрито відділення кредитної спілки та була утворена тимчасова адміністрації і люди не знали куди сплачувати за отриманий кредит. Приймаючи до уваги пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19.09.2007 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № БЛ-1/0827/07/1077/#, згідно умов якого останній було надано кредит у сумі 11605 грн. (а.с.4). Відповідно до п. 1.2 вказаного кредитного договору кредит надається на 24 фактичних місяці від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,181 % від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з дати, наступної за датою надання кредиту. Нарахування процентів за цим договором здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та неробочих днів включно). Кількість днів у році приймається за 356 (366). Відповідно до п. 5.12 договору прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно Додатку №1 до договору) не припиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем. З п. 5.5 кредитного договору вбачається, що у випадку прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом або несвоєчасним поверненням суми кредиту повністю або відповідної його частини, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1 (одного) процента від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежів. Пунктом 8.7 кредитного договору встановлено, що до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується строку позовної давності у 10 років. Крім цього, 19.09.2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № БЛ-1/0827/07/1077/#, згідно умов якого вона зобов`язалася відповідати перед кредитодавцем за виконання [PERSON] її зобов`язань за кредитним договором №БЛ-1/0827/07/1077/# від 19.09.2007 року, у випадку неналежного виконання останньою кредитних зобов`язань (п.1.1 договору поруки) (а.с.9). Пунктом 2.1 договору поруки встановлено, що боржник і поручитель несуть відповідальність перед кредитором як солідарні боржники в частині повернення кредиту і сплати процентів за користування ним у встановлений термін, за сплату пені, а також за відшкодування інших збитків, що виникли у кредитодавця при невиконанні боржником своїх зобов`язань за кредитним договором. Згідно п.п. 3.2, 3.3 договір поруки припиняє свою дію тільки у випадку повного виконання зобов`язання, забезпеченого порукою. Даний договір діє протягом всього термін дії кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором №БЛ-1/0314/07/1077/# від 19.09.2007 року виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі, встановленому зазначеним кредитним договором. Однак у встановлений кредитним договором термін відповідачка [PERSON] свої зобов`язання не виконала не погасила кредит, що призвело до виникнення перед кредитною спілкою заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частинами 1,\~2\~ст.\~554\~ЦК України\~встановлено,\~що у\~разі порушення\~боржником зобов`язання,\~забезпеченого порукою,\~боржник і\~поручитель відповідають\~перед кредитором\~як солідарні\~боржники,\~якщо договором\~поруки не\~встановлено додаткову\~(субсидіарну)\~відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідачі,\~не виконали\~належним чином\~зобов`язання\~за вказаними\~договорами,\~порушили зазначені\~вище норми\~законодавства та\~умови кредитного\~договору та\~договору поруки. З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, заборгованість станом на 17.05.2019 року складає 383621 грн. 01 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8328 грн. 17 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 61230 грн. 46 коп., заборгованість по пені за прострочення платежів 314062 грн. 38 коп. (а.с.6). Оскільки позивач,\~пред`являючи вимоги\~про стягнення\~заборгованості за кредитом просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом з 19.09.2007 року по 17.05.2019 року у розмірі 61230 грн. 46 коп.\~та заборгованість\~по пені\~за прострочення\~платежів в\~розмірі 314062\~грн.\~38\~коп.,суд приймає до уваги правові позиції, наведені в постанові ВС від 06.02.2019 року по цивільній справі №175/4753/15-ц, згідно яких після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховуються. У кредитному договорі №БЛ-1/0314/07/1077/# від 19.09.2007 року процентна ставка від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом складає 0,181 % (66,065 % річних) (а.с.4). Суд вважає, що позивач в розрахунку заборгованості безпідставно завищив розмір заборгованості по процентам до 61230 грн. 46 коп. виходячи з наступного. Відповідно до умов договору проценти склали 66,065% на рік, тіло кредиту складає 8328 грн. 17 коп., а тому заборгованість за процентами за вказаний період складає 1100 грн. 79 коп. (8328,17 х 0,66065 х 2, де 8328,17 грн. тіло кредиту; 0,66065 процентна ставка 66 % річних; 2 строк дії кредитного договору). Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними даними справи, встановлення яких судом відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року (справа № 6-100цс14), виклав правову позицію, в якій зазначив, що ч. 3 ст. 551 ЦК України зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.\~ Отже, частина третя статті 551 ЦК України застосовується з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства. Враховуючи те, що розмір нарахованої позивачем неустойки значно перевищує розмір завданих позивачу збитків, а тому суд враховуючи положення ст. ст. 3, 11, ч. 3 ст. 551 ЦК України вважає можливим зменшити розмір пені до розміру тіла кредиту, а саме до 8328 грн. 17 коп. Позовні вимоги щодо стягнення в солідарному порядку з поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором БЛ- 1/0314/07/1077/# від 19.09.2007 року, суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Строк, передбачений частиною четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яку суд застосовує за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку дії договору, про те зазначено, що він припиняє свою дію тільки у випадку повного виконання зобов`язання, забезпеченого порукою і вказаний договір діє протягом всього терміну дії Кредитного договору. Оскільки в договорі поруки не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобов`язань боржника за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Вказана правова позиція наведена в постанові ВСУ від 06.09.2017 року у справі № 6-623цс17. Оскільки кредитний договір №БЛ-1/0314/07/1077/# від 19.09.2007 року було укладено строком на 2 роки, тобто до 19.09.2009 року, а позивач протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явив вимогу до поручителя [PERSON] , а тому порука є припиненою у відповідності до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України. Враховуючи викладене суд вважає можливим стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № БЛ-1/0827/07/1077# від 19.09.2007 року у розмірі 27660 грн. 13 коп., в тому числі заборгованість за кредитом 8328 грн. 17 коп., заборгованість за відсотками 11003 грн. 79 коп., пеня 8328 грн. 17 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідачки [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1921 грн.

Outcome: partial