Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і доводи мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу та договору дарування. В цій квартирі також зареєстровано її сина [PERSON] ,\~який з 2003 року по теперішній час не мешкає у вказаній квартирі. Його фактичне місце мешкання мені невідоме. Крім цього, відповідач не здійснює плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги. Крім того, наявність реєстрації відповідача в квартирі перешкоджає в здійсненні користування житловим приміщенням, реалізовувати права власника на дану житлову площу. Тому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явився, у своїй заяві зазначила про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягає та не заперечує проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив, відзив не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 268 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.07.2004 року Серії ВВК №081793, посвідченого державним нотаріусом Петренко В.Є. власником 21/100 частки квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно договору дарування від 10.10.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Гузенко І.С. та засвідченого в реєстрі за №2524 власником 1/4 частки квартири [ADDRESS] є [PERSON] . З витягу з Державного реєстру права власності на нерухоме майно №203425826 від 10.03.2020 року власником 21/100 частки в жилому\~будинку [ADDRESS] є [PERSON] . З довідки квартального комітету від 16.10.2020 року, виданої квартальною [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , її син [PERSON] . З 2003 року [PERSON] за вказаною адресою не проживає. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , де зареєстрований і мешкає. Відповідач по даній справі був зареєстрований в квартирі, але не мешкає з 2003 року, його особистих речей не має, про те відповідач за адресою позивача зареєстрований. Враховуючи, що відповідач добровільно не мешкає в у зазначеній квартирі без поважних причин більше одного року, їх особистих речей в будинку не має, добровільно не знявся з реєстрації, до суду за викликом не з`явився, що дає право суду визнати, що він перешкоджає позивачу як власнику будинку користуватися і розпоряджатися своїм майном, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання стягнення судових витрат позивач не ставить. На підставі ст.ст. 386 ч.2, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved