Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла його баба [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно, яке остання заповіла його матері [PERSON]. Однак він спадщину не прийняв та помер [INFO]. Позивач є спадкоємцем за правом представництва тієї частки, яка належала за законом його матері [PERSON], яка є дочкою спадкодавця, і прийняв спадщину. До складу спадщини ввійшла земельна ділянка загальною площею 2,95 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку за спадкодавцем було посвідчено державним актом серії [NUMBER]. При оформлені спадщини в нотаріальній конторі було встановлено, що у вказаному документі зроблено не застережені виправлення в кадастрових номерах земельних ділянок, однак отримати дублікат зазначеного правовстановлюючого документу він в теперішній час не спроможний. Нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з вказаними невідповідностями, а тому просив визнати за ним право власності на цю земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, про що надала заяву. Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, справу просив розглянути без його участі, про що надав до суду письмову заяву. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зокрема судом встановлено, що [INFO] померла баба позивача [PERSON], яке мешкала в с. Клепали, Буринського району Сумської області, що вбачається із свідоцтва про смерть, довідки сільської ради (а.с.10,12). 8 червня 2008 року секретарем виконавчого комітету Клепалівської сільської ради Буринського району Сумської області був посвідчений від її імені заповіт, зареєстрований в реєстрі за №16, відповідно до якого вона заповіла все своє майно [PERSON], який спадщину не прийняв і помер [INFO], що вбачається із заповіту та витягів із спадкового реєстру. Відповідно до ст.1223 ЦК України, Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В силу ст.1261 У першу чергу на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки . Згідно ч.1 ст.1266 цього ж Кодексу внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, враховуючи, що мати позивача померла [INFO], позивач є спадкоємцем за правом представлення тієї частки, яка б належала його матері, якби вона була живою на час відкриття спадщини після смерті своєї матері - [PERSON], що підтверджується також свідоцтвом про народження позивача, повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження та про шлюб матері позивача [PERSON] (а.с.5-9). Рішенням Буринського районного суду від 07.07.2016 року позивачу було визначено додатковий строк для прийняття спадщини, який встановлений в межах трьох місяців з моменту набрання вказаним рішенням суду законної сили. Дане рішення суду набрало законної сили 18.07.2016 року (а.с.17). Як вбачається із копії спадкової справи №405/2016 останній спадщину прийняв, подавши в органи нотаріату відповідну заяву про прийняття спадщини, що відповідає вимогам ст.1269 ЦК України. До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8698 га та 0,0775 га, розташована на території Клепалівської сільської ради Буринського району Сумської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], що вбачається з копії державного акту, витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.18,20-26). Статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.1 ст.126 цього Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Судом встановлено, що спадкодавцем за життя оригінал вищевказаного державного акту на право приватної власності на землю за невідомих обставин було втрачено, а дублікат отримати позивач не спроможний, у зв'язку із змінами в законодавстві та смертю спадкодавця, що також листом відділу Держгеокадастру у Буринському районі Сумської області №339/6-16 (а.с.19). При цьому, відсутність оригіналу даного правовстановлюючого документу унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину шляхом нотаріального оформлення спадщини, що вбачається з листа приватного нотаріуса Головенської Л.В. (а.с.28). Разом з тим, відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З аналізу п.7 Глави 7 цього Порядку вбачається, що правовстановлюючим документом, що необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину, є державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved