Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та пені за несвоєчасне виконання зобовязань. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 лютого 2012 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № 1212Ф, згідно якого ПАТ «КРЕДОБАНК» надав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 89303,13 грн. строком до 28 лютого 2019 р. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором № 1212Ф від 29.02.2012 року відповідач [PERSON] має заборгованість 75672,13 грн., яка складається з наступного: 69924,24 грн. неповернута сума кредиту; 4991,71 грн. прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 756,18 грн. пеня по простроченій заборгованості за кредитним договором, нарахована за період з 06.05.2014 року по 24.09.2014 року. Посилаючись на статті ЦК України та на умови кредитного договору, позивач просить суд: - стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 75672,13 грн.; - стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 756,72 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутності, та просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності за участю представника, позов не визнає. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав заперечення на позовну заяву, та просить відмовити в задоволенні позову, оскільки вони зверталися до суду з позовом про визнання договору недійсним. У задоволенні позову було відмовлено, але в мотивувальній частині рішення суд зазначив, що договір є неукладеним, та визнання його недійсним немає потреби. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступник висновків. Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так судом встановлено, що 29 лютого 2012 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 1212Ф, згідно якого ПАТ «Кредобанк» надав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 89303,13 грн. строком до 28 лютого 2019 року. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором № 1212Ф від 29.02.2012 року відповідач [PERSON] має заборгованість 75672,13 грн., яка складається з наступного: 69924,24 грн. неповернута сума кредиту; 4991,71 грн. прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 756,18 грн. пеня по простроченій заборгованості за кредитним договором, нарахована за період з 06.05.2014 року по 24.09.2014 року. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 22.04.2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору було відмовлено, та вказане рішення набуло законної сили 06.05.2015 року (а.с.133-135). Оцінюючи рішення Енергодарського суду, вбачається, що предметом позову було визнання договору недійсним, в задоволенні якого було відмовлено. Таким чином, суд досліджував докази стосовно предмету позову. Визнання договору неукладеним, не було предметом розгляду суду, а тому не може бути обовязковим для розгляду спору про стягнення заборгованості, і оцінюється, як визнання договору дійсним. Так в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] уклав кредитний договір № 1212Ф від 29.02.2012 року та отримав кошти на придбання автомобілю, то б то кредит був цільовим, і за згодою відповідача цільово був направлений торговій організації по сплаті за купівлю автомобілю. Відповідач його підписував, по ньому перерахували гроші, що свідчить що договір реальний, укладений і визнаний сторонами по справі. Часткова сплати за кредитом є ще одним з доказів, що відповідач визнавав договір, як укладений. Представнику відповідача у судовому засіданні пропонувалося надати докази не укладення договору, але на пропозицію суду ніяких доказів надано не було. Таким чином, суд вважає, що договір укладений між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» є дійсним та реальним. Пунктом 3.4. кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у п.3.2. Кредитного договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаного у п. 2.1. кредитного договору. Згідно п. 3.5. кредитного договору відповідач сплачує проценти щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору та вимогами законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Умовами кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань (повернення кредиту, оплати процентів) відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 3.2. договору, але не менше 10,00 грн. за кожний день прострочення (п. 5.1. кредитного договору). Згідно ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пені по простроченій заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved