Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказав, що згідно з кредитним договором № GOAWAN02000065 від 20.08.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 50210,83 гривень на термін до 20.08.2014 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У порушення норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в зв'язку з чим станом на 24.09.2013 року має заборгованість у сумі 85975,62 гривні, яка складається з наступного: 28132,67 гривень - заборгованість за кредитом; 28492,11 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2641,60 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 26709,24 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 85975,62 гривень та понесені ним судові витрати. У судовому засіданні представник позивача Палій Ю.В. підтримала позовні вимоги, суду вказала, що дійсно позивачем відповідачу було надано кредитні кошти на придбання автомобілю. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконував. Після підвищення відсоткової ставки, він передав позивачу транспортний засіб, який згідно довіреності відповідача, позивачем було реалізовано. Коштів отриманих від реалізації транспортного засобу було не достатньо для погашення кредитної заборгованості. В зв'язку з вказаним, а також відмовою відповідача добровільно погасити кредитну заборгованість, позивач був вимушений звернутися до суду. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не визнав позовні вимоги та пояснив, що він дійсно уклав з позивачем кредитний договір 20.08.2007 року, згідно якого йому надавались у користування кредитні кошти в розмірі 50210,83 гривень, або 67186,11 гривень відповідно до позову, який було подано ПриватБанком 01.07.2011 року, на період з 20.08.2007 року по 20.08.2014 року зі сплатою 16,08 відсотків за користування кредитними коштами та щомісячним платежем 1076,26 гривень. 01.02.2009 року йому з боку Банку було підвищено відсоткову ставку по кредиту до 27,48% річних без будь-яких на те правових підстав, ніяке письмове повідомлення про це він не отримував. Крім того з 01.01.2009 року законом заборонено банкам підвищувати в односторонньому порядку відсоткову ставку за користування кредитними коштами. Відповідач пояснив, що про підвищення відсоткової ставки його було повідомлено у телефонному режимі. Підвищення банком відсоткової ставки, відповідачем не оскаржувалося. 05.10.2009 року ним було добровільно передано предмет застави - автомобіль до банку для його подальшої реалізації з метою погашення заборгованості, однак банком автомобіль було реалізовано лише через півроку і по ціні яка була значно нижчою ніж ринкова. Ніяких нотаріально завірених документів на реалізацію від свого імені предмету застави він позивачу не надавав, тому у нього викликає сумнів, отриманий ним меморіальний ордер від 30.04.2010 року про зарахування коштів на його рахунок, тому що в ньому відсутнє таке визначення як «призначення платежу», а також той факт, яким чином без його участі було знято з реєстрації автомобіль в органах МРЕВ. Крім того йому незрозуміло яким чином нараховувались штрафні санкції і на яку суму. Також зазначив, що предмет застави він повернув 05.10.2009 року, а про продаж автомобіля дізнався 01.07.2011 року. Він вважає, що якщо банк здійснив продаж, він більше нічого не винен. Також зазначив, що з аналогічним позовом банк звертався до нього в 2011 році, протягом 18 місяців не міг надати в суд ніяких доказів на стягнення боргу на вимогу суду і як наслідок суд залишив позов без розгляду. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного: В судовому засіданні встановлено, що 20.08.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № GOAWAN02000065 від 20.08.2007 року на строк з 10.08.2007 року по 20.08.2014 року, за умовами якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 67186,11 гривень на наступні цілі: 47279,00 гривень на купівлю автомобіля (споживчі цілі), 34.00 гривні для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень, рухомого майна, на сплату страхових платежів 2425,04 гривень, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 472,79 гривень та у розмірі 16975,28 гривень на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобілю, відсотки за дострокове погашення та винагороди за проведення додаткового моніторингу (а.с. 7-9). 20.08.2007 року між Банком та [PERSON] був кладений договір застави рухомого майна. За умовами зазначеного Договору застави [PERSON] надав у заставу Банку, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № GOAWAN02000065 від 20.08.2007 року належне йому на праві власності рухоме майно, а саме автомобіль Daewoo Matis 2007 року випуску номерний знак [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої обов'язки по погашенню кредиту відповідач належним чином не виконав, що призвело до створення простроченої заборгованості. 23.12.2008 року на адресу відповідача банком рекомендованим листом надіслано повідомлення про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором № GOAWAN02000065 від 20.08.2007 року починаючи з 01.02.2009 року до 27,48 % на рік (а.с.10, 11). Відповідно розрахунку заборгованості за договором № GOAWAN02000065 від 20.08.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] станом на 24.09.2013 року заборгованість становить: сума заборгованості за кредитом 28132,67 гривень; сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом 28492,11 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом 2641,60 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором 26709,24 гривень, загальна сума заборгованості 85975,62 гривні (а.с. 4-6). Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. В судовому засіданні сторонами надано копію Акту від 05.10.2009 року прийому автомобіля зайомщика [PERSON], який допустив прострочення по кредитному договору № GOAWAN02000065 від 20.08.2007 року, згідно якого [PERSON] передав представникам Банку Ердик А.Я. та Фесенко О.І. автомобіль Daewoo Matis, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER], доручив ПРИВАТБАНКУ передати його на реалізацію по ринковій вартості та направити виручені кошти на погашення заборгованості (а.с.42). Крім того представником позивача надано копію нотаріально завіреної Довіреності від 06.10.2009 року, якою [PERSON] надає право користування та розпорядження автомобілем Daewoo Matis, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] співробітникам позивача Фесенко О.І. та Ердик А.Я. (а.с.43) Згідно Звіту про експертну оцінку транспортного засобу від 14.10.2009 року ринкова вартість автомобіля Daewoo Matis, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] на дату оцінки складає 43000.00 гривень (а.с. 64-67). Представником позивача в судовому засіданні підтверджено факт реалізації заставного майна та перерахування коштів у розмірі 346340 гривень 30.04.2014 року, які отримані від реалізації транспортного засобу Daewoo Matis, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER], на рахунок [PERSON], згідно витягу з особового рахунку [NUMBER] за період з 20.08.2007 року по 30.01.2014 року (а.с.63). У судовому засіданні були оглянуті матеріали цивільної справи № 2-367/12, 2-3243/2011. До матеріалів вказаної цивільної справи додано меморіальний ордер від 30.04.2010 року, згідно якого було здійснення погашення конфіскату у сумі 34640,00 гривень на ім'я [PERSON]. З урахуванням викладеного та пояснень представника позивача, після реалізації транспортного засобу, заборгованість за кредитним договором не була погашена у повному обсязі. Інших коштів, призначених для погашення кредиту, відповідач не здійснював, що ним не оспорювалося в судовому засіданні. Таким чином суд не приймає до уваги посилання відповідача стосовно того, що Банк задовольнив свої вимоги в повному обсязі після передачі ним банку предмета застави - транспортного засобу для реалізації. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлений договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язаний погашати суму кредиту (частину) на рахунок зазначений в договорі, в строки згідно умов цього договору та сплачувати банку нараховані проценти. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник повинен сплачувати відсотки. Згідно ст. 530 ЦК України, зобов'язання підлягає виконанню у встановлений строк. Договором оговорено строки погашення кредиту, однак відповідач не виконав ці умови договору. З матеріалів справи встановлено, що відповідач отримав у позивача кредит, відповідно до умов договору, що сторонами не оскаржується. Як вбачається з матеріалів справи відповідач своє зобов'язання за кредитним договором щодо сплати процентів та суми кредиту не виконує, внаслідок чого по кредитному договору, станом на 24.09.2013 року утворилася заборгованість у сумі 85975,62 гривні, яка відповідачем до теперішнього часу Банку не сплачена. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки відповідачем не подано заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, підстав для відмови в задоволенні позову з цих підстав немає. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої постановлене рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved