Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що 19.07.2014 року між ним та відповідачем по справі укладено договір позики, згідно з яким він передав відповідачеві гроші в сумі 5820 грн в строк до 31.07.2014 року, про що було складено відповідну розписку. Проте, відповідач у встановлений договором строк борг не повернув та на його телефонні дзвінки не реагує, змінив номер телефону та уникає будь-яких контактів з ним. В звязку з неповерненням своєчасно позики, інфляційні збитки складають 3478, 13 грн, три відсотки річних в сумі 271,23 грн, а тому відповідач зобовязаний сплатити йому 9569,36 грн. Під час розгляду справи відповідач погасив позику в розмірі 5820 грн, проте збитки заподіяні йому інфляцією та 3% річних не відшкодував. Просить суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні збитки в розмірі 3478, 13 грн, три відсотки річних в сумі 271,23 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,21грн. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі і пояснив суду, що дійсно 19.07.2014 року між ним та позивачем по справі укладено договір позики, згідно з яким він отримав від позивача гроші в сумі 5820 грн з поверненням в строк до 31.07.2014 року, про що було складено відповідну розписку. Проте, вказану суму грошей він своєчасно позивачеві не повернув, оскільки в нього були відсутні кошти. На даний час він повернув позивачеві позику в повному обсязі, що стверджується квитанцією. Просить відмовити в задоволенні позову. Суд встановив, що 19.07.2014 року між сторонами по справі укладено договір позики згідно з яким позивач передав відповідачеві гроші в сумі 5820 грн, а відповідач зобовязався повернути позику в термін до 31.07.2014 року, що стверджується розпискою. Проте, на час звернення до суду відповідач позику не повернув. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку, відповідно до якої [PERSON] отримав у [PERSON] гроші в сумі 5820 грн в строк до 31.07.2014 року. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, сума позики підлягає поверненню. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання, позивач має право на стягнення 3 % річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції. Прострочення виконання грошового зобовязання відповідачем суд рахує з 01.08.2014 року, наступного дня після настання строку сплати позики. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції: період заборгованості з 01.08.2014 року по 31.01.2016 року (останній місяць перед зверненням до суду за який нараховано індекс інфляції) складає: суму позики 5820 грн помножити на індекс інфляції за цей період ( 100,8 + 102,9 + 102,4 + 101,9 + 103,0 + 103,1 + 105,3 + 110,8 + 114,0 + 102,2 + 100,4 + 99,0 + 99,2 + 102,3 + 98,7 + 102,0 + 100,7 + 100,9 ) і сума боргу дорівнює 9099.72 грн. Отже, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 9099.72 грн. Період прострочення з 01.08.2014 року по 18.02.2016 року складає 567 дні, 3% річних складає 271,23 грн. Отже, станом на 18.02.2016 року загальний розмір боргу відповідача з урахуванням інфляційних нарахувань та 3% річних складає (9099.72 +271,23) = 9370,95 грн. Під час розгляду справи відповідач сплатив позивачу борг в розмірі 5820 грн. Таким чином, відшкодуванню підлягає (9370,95-5820) = 3550.95 грн. Отже, позов підлягає до задоволення частково. Вказані обставини справи встановлено з пояснень сторін, матеріалів справи, вивчених у судовому засіданні. Судові витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial