Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просить визнати недійсним договір про іпотечний кредит № 0319 від 25.01.2008р., укладений між позивачем та ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Автокразбанк», правонаступником якого є ПАТ «Автокразбанк». Вимоги обгрунтував тим, що відповідно до договору позивачу були надані кошти в розмірі 308000грн. із терміном погашення до 23.01.2026р. та сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 21% річних. Проте, договір не відповідає вимогам закону. Банк сприяв введенню позивача в оману, який є юридично необізнаним, при підписанні договору, деякі пункти якого порушують його права, зокрема як споживача, є несправедливими, дії банку є проявом недобросовісної та агресивної діяльності. Спірний договір не містить необхідних (істотних) умов кредитного договору, а саме, порядку припинення їх дії та відповідальності банку за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідно до вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», банк був зобов'язаний повідомити позивача у письмовій формі про переваги та недоліки схем кредитування, але цього зроблено не було, було запропоновано лише один варіант кредитування. Крім того, у договорі не зазначено детальний розпис сукупної вартості кредиту, річна відсоткова вартість за кредитом. Банком були встановлені платежі за обслуговування позичкового рахунку, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь. Умови договору є несправедливими, дії банку вчинені з наміром завдати шкоди іншій особі. Договір про іпотечний кредит є договором приєднання, внесення змін до нього не допускалось. Позичальник не був попереджений про ризики, які він несе у разі укладення такого договору, та про обмеження прав. Правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, і з цих підстав є недійсним. Спірний договір містить суперечення, порушує акти цивільного законодавства та моральні засади суспільства. В судове засідання позивач, представник позивача не з'явилися, повідомлені належним чином, просять розглядати справу у їх відсутність. Третя особа по справі в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином. Представник відповідача позов не визнав, подав до суду заперечення на позов, які обґрунтував тим, що кредитний договір було укладено 25.01.2008р., протягом 5 років [PERSON] погашав заборгованість, що свідчило про визнання ним договору. натомість коли виникли фінансові проблеми, з метою уникнути відповідальності, подав позов про визнання іпотечного договору недійним, при цьому ним був пропущений строк позовної давності, встановлений законом для визнання договорів недійсними, крім того, він не обґрунтував, з якого моменту рахував відлік строку позовної давності. Доводи позивача щодо недотримання вимог законодавства є надуманими, оскільки всі істотні умови договору були дотримані, щодо них сторони в добровільному порядку досягли згоди, договір був укладений у формі передбаченій законодавством. Крім того, про часткове визнання заборгованості та визнання договору свідчить рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 23.05.2013р., про стягнення з [PERSON], [PERSON] солідарно заборгованості за кредитним договором, рішення набрало законної сили 17.10.2013р.. Заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача. В судовому засіданні встановлено, що 25.01.2008р. між ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Автокразбанк», правонаступником якого є ПАТ «Автокразбанк», та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 0319, згідно якого кредитор надав позичальнику на умовах, вихначений договором, кредитні кошти для оплати 80% вартості квартири [ADDRESS]. Відповідно до п.1.2, кредит погашається рівними частинами щомісячно в сумі не менше ніж 1426грн.. Кінцевий термін погашення кредиту - 23.01.2026р.. Відповідно до п.1.3, п.1.4 договору, за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти із розрахунку 21% річних. За обслуговування позичкового рахунку сплачує комісію в розмірі 0,1% від суми кредиту, що складає 308грн.. У договорі зазначені умови кредитування, умови забезпечення кредиту, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, особливі умови щодо перегляду процентної ставки, відповідальність кредитора за розголошення банківської таємниці та заключні положення, щодо яких сторони дійшли згоди та завірили підписами, печаткою банку. 23.05.2013р. Білоцерківський міськрайонний суд ухвалив рішення про стягнення солідарно з з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Автокразбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 415132,59грн.. При розгляді справи відповідач [PERSON] позов визнав частково, невизнавав нарахування відсотків. комісії та пені, просив здійснити перерахунок. Судом при винесенні рішення було надано оцінку спірному кредитному договору, додатку № 2 до кредитного договору, яким встановлений розрахунок сукупної вартості кредиту, додатковій угоді № 1 від 28.07.2009р., копії яких позивач суду не надав та у вищевказаних позовних вимог про дані угоди не зазначив. Суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача та недоведеність заперечень відповідача. Рішення набрало законної сили 17.10.2013р.. 25.01.2008р. між ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Автокразбанк», та [PERSON] був укладений договір поруки для забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України: «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.» Відповідно до ч.ч.1-3, 5 ЦК України: «1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.» Згідно ст.627 ЦК України: «1. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 2. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.» Оцінивши доводи позивача та відповідача, суд прийшов до висновку, що волевиявлення сторін при укладенні договору було вільним, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. Доказів щодо ненадання позивачу консультативних послуг з питань виконання договору, передбачених п.4 кредитного договору, позивач суду не надав. В чому саме полягало обмеження та порушення прав позивача при укладанні договору позивач не обґрунтував, даний договір є добровільним і позивач самостійно вибрав контрагента, з яким виявив бажання укласти договір. Підстави відповідальності сторін, їх права та обов'язки, інші умови зазначені в договорі. Факт отримання кредиту позивач визнав, наявність та розмір заборгованості встановлена рішенням суду. Відповідач виконав, взяті на себе зобов'язання, передбачені договором, надав позивачу кредит у розмірі та на умовах, зазначених у договорі, проте позивач за даним позовом свої обв'язки не виконував належним чином. Доводи позивача щодо введення його в оману при укладення договору суд вважає надуманими, необґрунтованими в чому саме полягає обман та недобросовісність відповідача. Відповідно до ст.230 ЦК України: «Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.» Дослідивши всі обставини справи, суд прийшов до висновку, що на момент укладення угоди волевиявлення позивача було вільним і відповідало її внутрішній волі, було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивач частково погашав кредит, що свідчить про визнання договору. Підстав для визнання спірного договору недійсним суд не вбачає. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач звільняється від сплати судового збору. На підставі ст.ст. 6, 203, 215, 230, 627, 626 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed