Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 жовтня 2016 року між ним як покупцем та [PERSON] як продавцем укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0600 га для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: [ADDRESS](далі -Договір). Посилаючись на те, що договір був укладений внаслідок обману з боку продавця, яка не повідомила його про наявність на земельній ділянці дачного будинку та існування обмежень у використанні земельної ділянки - охоронна зона навколо(вздовж) енергетичної системи, просив визнати договір недійсним та відшкодувати збитки у розмірі 40 800 грн. відповідно до приписів ч. 2 ст. 230 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у заяві. Представник відповідача позов не визнала повністю, посилаючись на те, що всі спірні обставини зазначені у договорі, окрім того, про існування садового будинку [PERSON] було відомо як з оголошення в інтернет-виданні «ОЛХ», так і при особистому огляді перед укладенням угоди. Третя особа - Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В. у судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, у які проти задоволення позову заперечує. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Встановлено, що 13 жовтня 2016 року між [PERSON](продавцем) та [PERSON](покупцем) укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0600 га для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: [ADDRESS](а.с.14). Відповідно до п. 1.2 Договору, експлікація земельних угідь: площа земельної ділянки, гектарів - 0,0600 га, у тому числі за земельними угіддями, гектарів: багаторічні насадження - 0,0400, малоповерхова забудова - 0,0019, землі під житловою забудовою - 0,0181. Як вбачається з п.3.3 Договору, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5304699522016, щодо відчужуваної за цим договором земельної ділянки встановлено наступні обмеження у використанні: охоронна зона навколо(вздовж) об'єкта енергетичної системи, площе земельної ділянки(її частини), на яку поширюється дія обмеження - 0,0600 гектарів. Таким чином, суд вважає такими, що не відповідають дійсності твердження позивача про замовчування [PERSON] обставин щодо наявності на земельній ділянці садового будинку та обмежень щодо її використання за цільовим призначенням. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови за №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Позивачем не зазначено будь-яких обставин, що свідчать про факт обману та наявності умислу в діях відповідача, оскільки ці обставини безпосередньо зазначені у тексті оспорюваного договору. Окрім того, обставини щодо наявності на земельній ділянці садового будинку повідомлялися в оголошенні на загальнодоступному ресурсі інтернет- видання «ОЛХ», а також були доступні при візуальному обстеженні. Тому твердження позивача про введення його в оману за допомогою довідки СТ «Нафтовик» про відсутність капітальних будівель не є переконливими. За таких обставин підстав для визнання договору недійсним на підставі ст. 230 ЦК України не вбачається. З огляду на вищевикладене, не підлягає задоволенню і вимога про відшкодування збитків у розмірі 40 800 грн. відповідно до приписів ч. 2 ст. 230 ЦК України, яка безпосередньо пов'язана із вимогою про визнання договору недійсним та не знайшла свого підтвердження у ході судового розгляду. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed