Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 01.07.2019 року мотивуючи тим, що 02.12.2017 року [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 14 000 грн. На підтвердження виникнення зобов`язання, за договором позики, відповідачем надана розписка, з якої випливає, що він надав відповідачу грошові кошти в борг із зобов`язанням повернути їх до 09.12.2018 року. Станом на день подання даного позову відповідачем не було повернуто кошти, а його прохання в телефонному режимі ним ігноруються. Тому, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму коштів за договором позики в розмірі 14 000 грн., проценти за користування грошовими коштами в порядку ст. 1048 ЦК України, інфляційні втрати та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України, що становить в розмірі 2 407 грн. та судові витрати у справі. 19.07.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов до суду не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 02.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, що підтверджується розпискою (а.с.17), відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в розмірі 14 000 грн., зі строком повернення до 09.12.2018 року. Відповідач, [PERSON] , у визначений строк кошти позивачу не повернула, тому [PERSON] 01.07.2019 року звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас , договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст.11 ЦК України). Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)... Договір позики є укладеним з моменту передання грошей... Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі... На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику... у такій самій кількості..., що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, враховуючи, що борговий документ був наданий позивачем до суду, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. Відповідно до ст.610 ЦК України: невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Позивачем доведено факт укладення договору позики, факт отримання відповідачем коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами, суму інфляційний втрат та 3 % річних, що становить 2 407 грн. Оскільки розмір процентів за користування грошовими коштами у договорі позики не був визначений, то згідно норм ч.1 ст.1048 ЦК України він визначається на рівні облікової ставки НБУ, яка становить: з 25.10.2018 року - 18,0% річних, 13.12.2018 року - 18,0% річних, 01.02.2019 року - 18,0% річних, з 15.03.2019 року - 18,0% річних, з 26.04.2019 року - 17,5% річних, з 07.06.2019 року - 17,5% річних. Тобто, за період з 10.12.2018 року по 01.07.2019 року розмір процентів за користування грошовими коштами визначений на рівні облікової ставки НБУ становить -586,91 грн. Щодо визначення розміру 3% річних, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів в розмірі 234,74 грн. з розрахунку: 14 000 грн. (3%) х 204 ( кількість днів прострочення) / 365. Щодо суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення суд виходить з наступного. Так, відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. (Частина перша статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015). Згідно із інформацією про індекси інфляції розміщеної на офіційному сайті Держстандарту (www/ukrstat.gov.ua) за період з 10.12.2018 року по 01.07.2019 року індекси інфляції споживчих цін по Україні становили: грудень 2018 р. - 100,8%, січень 2019 р. - 101,0 %, лютий 2019 р. - 100.5 %, березень 2019 р. - 100,9%, квітень 2019 р. - 101,0 %, травень 2019 р. - 100,7 %, червень 2019 р. - 99,5 %. Таким чином, враховуючи, що індекс споживчих цін, згідно інформації з Держстандарту, не був перевищений в жодному місяці у вказаний позивачем період, підстав для нарахування інфляційних втрат суд не вбачає. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач відзив з належними та допустимими доказами в заперечення проти позову та спростування доводів позивача не подав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, а саме з відповідача на користь позивача стягується заборгованість за договором позики в розмірі 14000,00 грн., проценти за користування коштами в розмірі 586,91 грн. та 3 % річних в розмірі 234,74 грн., а в задоволенні вимог щодо стягнення інфляційних втрат слід відмовити. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду та заяви про забезпечення позову ( а.с. 1), тому, з відповідача на користь позивача стягуються кошти в розмірі 694,15 грн., пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial