Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 березня 2016 року померла [PERSON], яка проживала за адресою: [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме садибний (індивідуальний) будинок, який розташований по вул. Орденоносній. 21-А в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області. [PERSON] є донькою померлої [PERSON] та постійно проживала разом із останньою до моменту смерті. [PERSON] за своє життя не складала заповіт, оскільки померла у ранньому віці від невиліковної хвороби. Позивач прийняла спадщину відповідно до п. 3, 5 ст. 1268 ЦК України. 21 березня 2017 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Орденоносна, буд. 21-А. Однак, постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 21 березня 2017 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність документа, що підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок. Вказує, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Орденоносній, 21-А в м. Перещепине належав померлій [PERSON] та був побудований у 1990 році на її власній земельній ділянці. Однак, [PERSON] в результаті тривалої тяжкої хвороби за життя не оформила право власності на нього. Те, що вказаний будинок був власністю саме [PERSON], а не іншої особи, підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 01 травня 2015 року, виготовленим ТОВ «Приватзембуд», свідоцтвом про право власності на спадщину за законом серії НВО № 305740 від 21 березня 2017 року, відповідно до якого позивач отримала у спадщину після померлої [PERSON] земельну ділянку площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1223210500:03:015:0283, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Орденоносна, 21-А, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 82963980 від 21 березня 2017 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 1223281500:03:015:0283. На час побудови будинку [PERSON], державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди визначалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тобто, у [PERSON] право власності на будинок по вул. Орденоносній, 21-А виникло не зважаючи на те, що остання не зареєструвала це право у встановленому законом порядку. Але без правовстановлюючого документу на будинок, нотаріус був позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину, у звязку із цим право власності на будинок [PERSON] може бути визнане у судовому порядку. Судом в судовому засіданні 09 жовтня 2017 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано спадкову справу після смерті [PERSON] Представник позивача до суду не з`явився, надавши заяву, в якій підтримав позов та просив його задовольнити. Представником відповідача, третьою особою, надано суду заяви, згідно з якими останні просили розглядати позов у їх відсутність. Не заперечили проти задоволення позову. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належали земельні ділянки площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1223210500:03:015:0283 та площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1223210500:03:015:0282, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Орденоносна, 21-А /а.с.51, 52, 53, 54/. На вказаній земельній ділянці [PERSON] протягом 1990 року побудовано садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, якому присвоєно адресу: Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Орденоносна, буд. 21-А /а.с.55-56/. Житловий будинок в цілому складається з житлового будинку літ.А-1, житловою площею 22,7 кв.м., загальною площею 56,1 кв.м., рік побудови 1990, прибудову літ.а-1, рік побудови 1990, гараж, №1-5, І споруди /а.с.12-14/. 03 березня 2016 року [PERSON] померла /а.с.33/. На момент смерті проживала за адресою: [INFO]. Разом із [PERSON] проживала донька померлої [PERSON] та племінник [PERSON] /а.с.7, 34, 38/ [PERSON] за життя заповіт не складала /а.с.39/. 21 березня 2017 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину /а.с.46/ та отримала свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки /а.с.48, 59, 61/. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 21 березня 2017 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок через відсутність документа, що підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок /а.с.63/. Розглядаючи позовні вимоги суд виходить з наступного. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно з абз.3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У частині 4 ст. З зазначеного Закону встановлено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Так, на час побудови будинку [PERSON], державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди визначалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, у [PERSON] право власності на будинок по вул. Орденоносній, 21- А виникло не зважаючи на те, що остання не зареєструвала це право у встановленому законом порядку. При цьому, дане майно не є самочинним будівництвом, оскільки побудоване до 1992 року на належній власнику земельній ділянці. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, оскільки наданими суду доказами в своїй сукупності підтверджується факт набуття спадкодавцем земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, побудови на наданій земельній ділянці до 1992 року житлового будинку, позивач, через смерть спадкодавця та в звязку зі змінами в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно не має можливості отримати правовстановлюючий документ та зареєструвати право власності. Враховуючи, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини, підставою відмови у видачі свідоцтва про право власності нотаріусом вказано відсутність належних правовстановлюючих документів, чим порушуються спадкові права позивача, інші особи, які мають право на спадщину за законом чи заповітом, у відповідності до матеріалів спадкової справи, з урахуванням доказів, отриманих судом відсутні, суд приходить до висновку, що аргументи позивача обґрунтовані, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, норми права, на які посилається позивач в обґрунтування позову підлягають застосуванню до даних правовідносин і наявні підстави для визнання за позивачем права власності на майно, належне померлій в порядку спадкування за законом, а тому - позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved