Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визначення порядку користування квартирою та вселення. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини. Він є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка належить йому на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № І6853161 від 29.11.2007 року, інша 1/2 частина вищевказаної квартири - належить [PERSON]. Згідно з технічним паспортом (витягом) на квартиру, виготовленим станом на 29.11.2007 року, спірна квартира є чотирикімнатною, перебудована у трикімнатну, житловою площею 60,1 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 10,3 кв.м., 2-а кімната - 17,0 кв.м., 3-а кімната - 9,3 кв.м., 4-а кімната - 7,7 кв.м., кухня - 5,6 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м., ванна кімната - 2,2 кв.м., коридор - 6,2 кв.м., вбудована шафа - 0,8 кв.м., загальна площа квартири - 44,3 кв.м. Дана квартира була придбана під час перебування у шлюбі, який було зареєстровано 18.11.2006 року, та розірвано рішенням суду №426/2468/2012 від 21.06.2012 року. На даний час у квартирі проживають відповідач та його з відповідачем діти: донька [PERSON], та син [PERSON]. З листопада 2011 року він за вказаною адресою не проживає, так як відповідач створила для нього такі умови проживання, за яких він вимушений був залишити це приміщення. Так, наприклад, відповідач перешкоджала йому використовувати житлове приміщення шляхом зміни вхідних замків, чим спровокувала сварку, про що є підтвердження (постанова начальника МВ ГУМВС). Ним була подана до суду позовна заява про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, але коли він розповів про це відповідачу і вона погодилась видати йому дублікат ключа від вхідної двері, свою заяву він просив залишити без розгляду, про що шкодує, так як відповідач продовжує чинити перешкоди шляхом сварок і лайок при неповнолітніх дітях та провокацій бійок. На даний час він вдруге одружений, тимчасово вимушений проживати у своїх батьків. А оскільки вони з відповідачкою не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, відповідачка чинить перешкоди у користуванні квартирою, він змушений звернутися до суду з вимогою встановити порядок користування квартирою. Згідно ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.391, 392 ЦК України, власник майна може вимагати усунення всяких порушень його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. За змістом ст.47, 48, 50, 63, 103, 104 ЖК України, наймач вправі вимагати за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді окремого приміщення, яке за розміром є не менше від встановленого для проживання. Відповідно до ст.15 Цивільного процесуального Кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За таких підстав звернувся до суду і просить вселити його у квартиру [ADDRESS], та встановити порядок користування квартирою, виділивши в користування йому разом із сім'єю житлову кімнату № 6 на плані технічного паспорту, площею 10,3 кв.м.; у користуванні [PERSON] залишити житлові кімнати № 8, площею 9,3 кв.м., та кімнату № 9, площею 7,7 кв.м., що перевищує в натурі розмір її частки в праві власності на квартиру (оскільки 1/2 частина має відповідати площі у 22,15 кв.м.), бо відповідачка проживає з неповнолітніми дітьми; в загальному користуванні залишити кімнату №7, площею 17,0 кв.м.; кухню, площею 5,6 кв.м.; вбиральню, площею 1,0 кв.м.; ванну кімнату, площею 2,2 кв.м.; коридор, площею 6,2 кв.м.; вбудовану шафу, площею 0,8 кв.м. А також стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суду пояснив, що вирішити даний спір мирно в них з відповідачкою не виходить. Він не заперечував би, щоб відповідачка сплатила йому 5\~000 доларів США за його частину квартири. Однак, вона не погоджується. З оцінкою квартири, яку зробила відповідачка, він не погоджується, оскільки квартиру вони купували за 19\~000 доларів США. А крім того, робили ремонт, купували туди меблі, речі тощо. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Не погодилась з тим, що перешкоджає позивачу користуватись квартирою і утворює сварки та бійки, бо це не відповідає дійсності. Вона намагалась домовитись з позивачем мирно, але він не погоджується на її пропозиції. Тому поживуть разом, нехай вселяється. Вислухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно зі ст.15 Цивільного процесуального Кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі є власниками квартири [ADDRESS] (кожний по ? частині), яка належить їм на підставі договору купівлі продажу від 23.11.2007 року (а.с.6-8). Згідно з технічним паспортом (витягом) на квартиру, виготовленим станом на 29.11.2007 року, спірна квартира є чотирикімнатною, перебудована у трикімнатну, загальною площею 60,1 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 10,3 кв. м., 2-а кімната - 17,0 кв.м., 3-а кімната - 9,3 кв.м., 4-а кімната - 7,7 кв.м., кухня - 5,6 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м., ванна кімната - 2,2 кв.м., коридор - 6,2 кв.м., вбудована шафа - 0,8 кв.м., житлова площа квартири - 44,3 кв.м. (а.с.9-12). Спірна квартира була придбана під час перебування сторін у шлюбі, який було зареєстровано 18.11.2006 року, та розірвано рішенням суду № 426/2468/2012 від 21.06.2012 року (а.с.15). На даний час у квартирі проживає відповідачка дітьми сторін по справі: донькою [PERSON], та сином [PERSON]. Позивач з листопада 2011 року за вказаною адресою не проживає, проживає з сімєю у своїх батьків. Відповідачка не заперечує проти проживання в квартирі відповідача. За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved