Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 11.06.2008 року [PERSON] отримав ордер № 49 на заняття жилого приміщення у комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS] де на теперішній час зареєстровані відповідачі по справі, які у зазначеному вище житловому приміщенні не мешкають понад шість місяців, комунальні послуги не сплачують, у зв'язку з чим заборгованість станом на 01.09.2018 року згідно довідки КП БТІ становить 24 237,00 грн., а згідно довідки ОСББ «Ластівка» - 712,20 грн. Відповідачі право власності на вказану квартиру не оформлювали, а тому дана квартира знаходиться в комунальній власності та може бути надана іншим громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, проте здійснити розподіл цього жилого приміщення є неможливим, оскільки в ньому зареєстровані відповідачі, місце перебування яких на теперішній час не відоме. У зв'язку з дефіцитом жилих приміщень, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. В судове засіданні відповідачі не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про місце та час розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Заяви про розгляд справи за їх відсутність від відповідачів не надходило. Інших відомостей про місце перебування чи місце роботи відповідачів у суду немає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору до судового засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі доказів, які додані до справи, та ухвалити заочне рішення. 12.12.2018 року згідно ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Рубіжанської міської ради від 12.10.2006 року № 828 будинок [ADDRESS] виключено з числа гуртожитків та надано статус жилого будинку, який з 20.01.2016 року входить в Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ластівка -79», що підтверджується детальною інформацією про юридичну особу (а.с.7, 8-9). [PERSON] 11.06.2008 року отримав ордер № 49 на житлове приміщення, загальною площею 19,8 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS], що підтверджується ордером № 49, виданим виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради 11.06.2008 року та довідкою від 20.09.2018 року № 71, виданою Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Ластівка - 79» (а.с. 11, 15). [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується інформацією від 31.08.2018 року за № 727, від 05.10.2018 року за № 912, від 12.10.2018 року за № 966, № 963, наданими загальним відділом Рубіжанської міської ради Луганської області (а.с. 19-20, 25, 29, 30). Право власності на квартиру [ADDRESS] оформлено за територіальною громадою м. Рубіжне в особі виконавчого комітету Рубіжанської міської ради та вказана квартира приватизована не була, що підтверджується відповіддю Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 04.10.2017 року № 653 та інформацією Відділу міського комунального майна Рубіжанської міської ради від 26.09.2018 року № 400 (а.с.14, 16). В установах позбавлення волі або у розшуку в період з 01.11.2017 року по теперішній час [PERSON] та [PERSON] не перебувають, актових записів про їх смерть не зареєстровано, що підтверджується наданою Рубіжанським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області інформацією від 17.08.2018 року № 10993/111/36-2018 та відомостями Рубіжанського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 04.09.2018 року № 1525/17.14-08 (а.с.18, 21-22, 24). Відповідно до довідки про сплату житлова-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] від 01.09.2018 року, борг за сплату комунальних послуг становить 24 237, 00 грн. (а.с.13). Згідно довідки, наданої Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Ластівка - 79» від 11.09.2018 року №66 [PERSON] не сплачує комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] та її борг станом на 01.09.2018 року становить 712,20 грн. (а.с. 10). Актом обстеження на предмет проживання наймача від 10.09.2018 року за адресою: [ADDRESS] встановлено, що у вказаній квартирі більше року ніхто не проживає, заборгованість зі сплати комунальних послуг становить 24 237, 00 грн. та 712,20 грн. станом на 01.09.2018 року (а.с.12). Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Стаття 71 Житлового кодексу України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року, роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких, пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Матеріалами справи підтверджено, що ордер на квартиру [ADDRESS] був отриманий [PERSON], якого знято з реєстрації 14.09.2013 року (а.с. 11, 25) , в даний час вказана квартира не приватизована та право власності на неї не оформлено, відповідачі у вказаній квартирі не проживають більше шести місяців, а заборгованість зі сплати комунальних послуг становить 24 237, 00 грн. та 712, 20 грн. Після встановлення зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 141 та п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 3 524,00 грн. у зв'язку з їх документальним підтвердженням (а.с.1).

Outcome: approved