Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 27566,18 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 07.07.2018 в м. Львові на вул. Зелена, 303 сталась ДТП за участю автомобіля Мітсубісі д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля Фольксваген, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вина відповідача у вчиненні ДТП підтверджується постановою Личаківського районного суду м. Львова від 20.07.2018 та крім цього, постановою від 01.11.2018 встановлено, що відповідач самовільно покинув місце ДТП. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у позивача та як наслідок, він відшкодував завдану потерпілому шкоду в розмірі 39566,18 грн. З метою повернення таких коштів відповідачу скеровувалась відповідна письмова вимога. Відповідач лише частково повернув зазначені кошти в сумі 12\~000 грн. Іншу частину страхового відшкодування в розмірі 27\~566,18 грн. просить стягнути в порядку регресу. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 28.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 18.01.2021 о 09.20 год. без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено сторонам строк та черговість подання заяв по суті справи. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18.01.2021 розгляд справи відкладено на 25.02.2021 о 09.10 год. без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25.02.2021 розгляд справи відкладено на 22.04.2021 о 09.00 год. без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Про дату, місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подав. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.07.2018 в м. Львові на вул. Зелена, 303 сталась ДТП за участю автомобіля Мітсубісі д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля Фольксваген, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно полісу № АМ /7436205 від 31.08.2017 (а.с.28), на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Мітсубісі д.н.з. [NUMBER] була застрахована у страховій компанії позивача. Згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 20.07.2018 (а.с.8), відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім цього, в провадженні Личаківського районного суду м. Львова також перебувала справа про адміністративне правопорушення щодо вчинення відповідачем правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та залишення ним місця ДТП (справа № 465/4168/18). Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 01.11.2018 (а.с.9) провадження у вказаній справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. З огляду на викладене встановлені у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов`язковими для суду, що вирішує цивільній спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності не впливає на вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілому внаслідок ДТП, в цьому випадку суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова відповіді на питання про те, чи мала місце ДТП та чи сталася вона з вини особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 761/22987/14-ц (провадження № 61-25311св18). Крім того, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 638/1557/18 (постанова від 29.04.2020) така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18. Таким чином, повертаючись до обставин даної справи та враховуючи згадані вище висновки суд проаналізує прийняту у справі № 465/4168/18 постанову Личаківського районного суду м. Львова від 01.11.2018 на предмет того, чи містить вона відповіді на питання про залишення відповідачем місця ДТП. Зокрема, проаналізувавши матеріали справи, протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності суддя прийшов до висновку про недотримання [PERSON] вимог п. 2.10 «а», «д» ПДР України і наявність в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Крім того, суддя врахував, що згідно письмових пояснень [PERSON] він покинув місце ДТП через стрес. Отже, у справі № 465/4168/18 надано відповідь про те, що відповідач самовільно залишив місце ДТП, а відтак, немає необхідності додатково досліджувати вказане питання. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування (а.с.11) та страхового акта (а.с.10), розмір шкоди яка завдана власнику автомобіля Мітсубісі д.н.з. [NUMBER] і яка підлягає відшкодуванню позивачем становить 39566,18 грн. Згідно копії платіжного доручення від 17.08.2018 (а.с.7), позивач виплатив потерпілому зазначену шкоду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 22.1 статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із статтею 29 наведеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Стаття 30 цього Закону регламентує порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу. Тобто, в порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовується лише шкода, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, а не витрати страховика (МТСБУ), пов`язані із визначенням розміру шкоду. У відповідності до вимог пп. «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З огляду на такі обставини, враховуючи, що після ДТП відповідач самовільно залишив місце події, а позивач виконав покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 22, 29 зазначеного Закону, з урахуванням вимог пп. «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону, ст. 1191 ЦК України, за відсутності доказів про протилежне, з відповідача на користь позивача в порядку регресу належить стягнути суму, сплачену на рахунок потерпілого в рахунок відшкодування шкоди, за виключенням сум, які відповідач повернув добровільно. Зокрема, як зазначає позивач, відповідач добровільно повернув на підставі його претензії кошти в сумі 12\~000 грн. Відтак, примусовому порядку слід стягнути страхове відшкодування в розмірі 27566,18 грн. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також належить стягнути судовий збір в розмірі 2102 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.5). На підставі наведеного та

Outcome: approved