Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що він [PERSON] з вересня 1984 року по серпень 2017 року працював у Сумському державному педагогічному університеті імені [PERSON] на посадах викладача, старшого викладача, завідувача кафедрою та декана факультету мистецтв на контрактній основі. В серпні 2017 року він написав заяву про припинення трудових відносин з університетом за згодою сторін, при цьому просив здійснити остаточний розрахунок з ним, включаючи виплату індексації заробітної плати в період з липня 2015 року по 2017 рік та компенсацію за несвоєчасно виплачену частину заробітної плати згідно ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доході у звязку з порушенням термінів їх виплати. Однак, відповідач не доплатив йому індексацію за термін з липня 2015 року по грудень 2016 року, а компенсація у звязку порушенням строків виплати індексації взагалі не проводилася. Крім того, [PERSON] написав на імя в.о. ректора [PERSON] заяву про виплату йому грошової допомоги в розмірі шести місячних посадових окладів, відповідно до ч. 12 ст. 37 ЗУ «Про наукову та науково-технічну діяльність». Проте, листом відповідача від 25.08.2017 року позивачу було відмовлено у виплаті грошової допомоги, оскільки звільнення за згодою сторін не є виходом на пенсію і вказана підстава для виплати грошової допомоги не передбачена ЗУ «Про наукову та науково-технічну діяльність». Тому просить суд стягнути з Сумського ДПУ ім. А.С. Макаренка на його користь заборгованість з індексації заробітної плати в сумі 1544,71 грн., компенсацію за невчасно виплачену частину заробітної плати в розмірі 853,03 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку та грошову допомогу в розмірі шести місячних посадових окладів, згідно п. 12 ст. 37 ЗУ «Про наукову та науково-технічну діяльність», у сумі 39890,88 грн. Ухвалою суду від 03.11.2017 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 21.02.2018 року призначено по справі судову економічну експертизу; провадження зупинено до надходження до суду висновків експертизи. Ухвалою суду від 15.08.2018 року поновлено провадження по справі. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, просили відмовити в задоволенні позову та в обґрунтування своєї позиції надали письмові заперечення проти позову, в яких зазначили, що пенсія науковим (науково-педагогічним) працівникам, відповідно до ЗУ «Про наукову та науково-технічну діяльність», призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умови звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку. Таким чином, позивач досяг пенсійного віку 06.11.2011 року та мав право на вихід на пенсію, відповідно до ЗУ «Про наукову та науково-технічну діяльність», і при цьому був зобовязаний звільнитися з посади, однак вийшов на пенсію за віком, відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», і залишився працювати у відповідача до закінчення дії контракту, та був звільнений з займаної посади 31.08.2015 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України. В подальшому [PERSON] продовжив працювати у Сумському ДПУ ім. А.С. Макаренка та 17.08.2017 року був звільнений з посади доцента кафедри музичного-інструментального виконавства за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Таким чином, оскільки підставою для виплати працівнику грошової допомоги за ч. 10 ст. 37 ЗУ «Про наукову та науково-технічну діяльність» є саме звільнення у звязку з виходом на пенсію, тобто звільнення за ст. 38 КЗпП України, тому вимоги позивача є безпідставними. Щодо виплати індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходу, то відповідачем, при обчисленні індексації, було враховано вимоги Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України №1078 від 17.07.2003 року, ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та Листами Мінсоцполітики №169/20/137-12 від 06.08.2012 року та №138/10/136-16 від 21.03.2016 року; з відповідачем проведено повний і своєчасний розрахунок при звільненні, відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України. Експерт [PERSON] в судовому засіданні підтвердила зроблений нею висновок судової економічної експертизи від 20.07.2018 року та зазначила, щоз наданих на дослідження документів не видається за можливе документально ні підтвердити, ні спростувати за даними бухгалтерського обліку СДПУ ім. А.С. макаренка неповне нарахування та невиплату іванову Є.О. при звільненні індексації заробітної плати та комппенсації за несвоєчасно виплачену частини заробітної плати. Суд, заслухавши думку учасників провадження, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 01.09.1984 року [PERSON] працював викладачем у Сумському державному педагогічному університеті імені [PERSON], що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-11). Наказом Сумського ДПУ ім. А.С. Макаренка №5-к від 22.01.2007 року [PERSON] призначено на посаду декана факультету мистецтв на умовах контракту з 02.01.2007 року по 31.12.2011 року. Відповідно до Наказу Сумського ДПУ ім. А.С. Макаренка №147-к від 21.08.2015 року, [PERSON] звільнено із займаної посади 31.08.2015 року, у звязку із закінченням строку дії трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України. Наказом Сумського ДПУ ім. А.С. Макаренка №155-к від 28.08.2015 року [PERSON] прийнято на посаду декана факультету мистецтв як обраного за конкурсом на умовах контракту з 01.09.2015 року по 31.08.2020 року. Згідно Наказу Сумського ДПУ ім. А.С. Макаренка №110-к від 01.08.2016 року, [PERSON] був звільнений з посади декана факультету мистецтв за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. В період з 02.08.2016 року по 17.08.2017 року [PERSON] працював на посаді доцента кафедри музично-інструментального виконавства в Сумському ДПУ ім. А.С. Макаренка, звідки був звільнений за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.11). Як вбачається з Довідки № 75143, виданої Сумським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області від 06.12.2017 року, [PERSON] з 07.11.2011 року отримує пенсію за віком, що також підтверджується копією пенсійного посвідчення №1893710612 від 21.02.2012 року (а.с.37,47). Згідно Довідки-розрахунку відповідача, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становив 332 грн. 42 коп. (а.с.48). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що регулюються КЗпП України. Згідно ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обовязок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до положень ст. 37 ЗУ «Про наукову та науково-технічну діяльність», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин від 01.01.2017 року, держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці. Пенсія науковим (науково-педагогічним) працівникам відповідно до цього Закону призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умови звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника. Під час виходу на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику виплачується грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат, за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників установ, організацій, підприємств, університетів, академій, інститутів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті. Перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників установ, організацій, підприємств, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням положень\~статей 31\~і\~32\~цього Закону. Відповідно до Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників установ, організацій, підприємств, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до ЗУ «Про наукову та науково-технічну діяльність», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №257 від 04.03.2003 року, у редакції постанови КМ України №248 від 12.04.2017 року, посади на яких працював [PERSON] входять до переліку посад, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до ЗУ «Про наукову та науково-технічну діяльність». Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики №18-630 від 04.09.2003 року, статтею 24 ЗУ «Про наукову та науково-виробничу діяльність» визначено право наукового працівника на отримання грошової допомоги при виході на пенсію, однак, конкретної привязки «виходу на пенсію» до цього Закону законодавець не дає. Виплата грошової допомоги здійснюється незалежно від того, на який з видів пенсії вийшов науковий працівник. Таким чином, оскільки нарахування грошової допомоги в розмірі шести посадових окладів обчислюється виходячи з середньої заробітної плати, тому в даному випадку підлягає застосуванню Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. З матеріалів справи вбачається, що за останні 2 календарні місяці роботи [PERSON] була нарахована заробітна плата в розмірі: за травень 2017 року 6648,48 грн., за червень 2017 року 6648,48 грн. (а.с.14). Виходячи з цього, середньомісячна заробітна плата позивача складає 6648,48 грн. За таких обставин, враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що вимоги ст. 24 ЗУ «Про наукову та науково-технічну діяльність» не містять конкретної привязки до підстави виходу на пенсію для отримання грошової допомоги в розмірі шести місячних посадових окладів, тому з відповідача на користь позивача, як звільненого науково-педагогічного працівника, підлягає стягненню грошова допомога у розмірі шести місячних посадових окладів, відповідно до ч. 12 ст. 37 ЗУ «Про наукову та науково-технічну діяльність», в сумі 39890 грн. 88 коп. (6648,48 грн. х 6 міс. = 39890,88 грн.). Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 07.02.2018 року по справі №461/5946/16-ц, грошова допомога при виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника є державною гарантією наукових працівників, яка встановлена законом. Така грошова допомога охоплюється поняттям заробітної плати, яка підлягає виплаті незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування такої грошової допомоги. У зазначеній нормі для характеристики статусу особи, яка має право на таку доплату, використовується термін «працівник», що додатково підтверджує належність такої грошової доплати до заробітної плати. Таким чином, оскільки відповідач не провів повного розрахунку з позивачем, а саме не виплатив грошову допомогу в строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, за таких обставин, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 107039 грн. 24 коп. за період з 18.08.2017 року (наступний за днем звільнення) по 29.11.2018 року, що складає 322 робочих днів, при середньоденній заробітній платі [PERSON] 332,42 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог в частині стягнення індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів, у звязку із порушенням строків їх виплати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 та ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно Довідки про виплати, що були проведені при кінцевому розрахунку [PERSON] в серпні 2017 року, виданої Сумським ДПУ ім. А.С. Макаренка № 2360 від 28.11.2017 року, [PERSON] були нараховані індексація по заробітній платі та компенсація за невчасно виплачену заробітну плату за період з липня 2015 року по квітень 2016 року (а.с.31). Як вбачається з Висновку судової економічної експертизи №493 від 20.07.2018 року, за результатами проведеного дослідження не видається за можливе документально ні підтвердити ні спростувати за даними бухгалтерського обліку СДПУ ім. А.С. Макаренка неповне нарахування та невиплату [PERSON] при звільненні 17.08.2017 року індексації заробітної плати на суму 1544,71 грн. та компенсації за несвоєчасно виплачену частини заробітної плати на суму 853,03 грн. за період з 01.07.2015 року по 31.12.2016 року (а.с.105-112). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих позивачем доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів, у звязку із порушенням строків їх виплати, слід відмовити за необґрунтованістю. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Як вбачається з квитанції № N1CPA51636 від 14.03.2018 року, [PERSON] в якості оплати за проведення експертизи сплатив 5720,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на корить позивача. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1469 грн. 30 коп., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: approved