Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.12.2012 року між ПАТ [PERSON] «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.1.1.2.7 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, при порушені позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500грн. +5% від суми позову. У порушення зазначених умов договору відповідач зобовязання не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість у сумі 11\~842, 01грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 3\~947, 12грн.; заборгованість по процентам за користуванням кредитом 5\~303,90грн.; пеня та комісія за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 1\~550,89грн.; фіксована частина штрафу 500,00грн.; процентна складова штрафу 540, 10грн. У звязку з вищевикладеним, позивач просить стягнути на користь ПАТ [PERSON] «Приватбанк» з відповідача заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 11 842,01грн. У судове засідання представник позивача не зявився, про місце, дату та час був належним чином повідомлений. До суду надійшла заява з проханням розглядати справу без їхньої участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позов визнав, проти його задоволення не заперечував, просив врахувати тяжке матеріальне становище та зменшити суму штрафу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що відповідач позов визнав, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд вважає, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення. Відповідач [PERSON] відповідно до поданої заяви від 05.12.2012року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків відповідно до умов та правил надання банківських послуг. (а.с. 9) Позивач виконав свої зобовязання у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредитний леміт на платіжну картку у порядку та на умовах, зазначених в договорі. Однак, Відповідачем, в порушення своїх зобовязань, не повернуто надані кошти у порядку, встановленому кредитним договором. Заборгованість відповідно до розрахунку складає 11\~842,01грн. (а.с.4-6). Відносини між сторонами, що є предметом спору, врегульовані Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання за договором має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав в повному обсязі всі зобовязання перед відповідачем, а саме, надав кредит в повному обсязі в порядку, визначеному кредитним договором, а Відповідач в свою чергу зобовязання, передбачені Кредитним договором не виконав, чим порушив договірні зобовязання перед Позивачем, а також ст. ст. 526, 530, 1049, 1054 ЦК України. Відповідач, від сплати кредитної заборгованості ухиляється, умови Кредитного договору не виконує. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. (ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позивач просив врахувати його майновий стан та зменшити суму нарахованої неустойки у вигляді штрафу, однак не надав суду жодних доказів, що підтверджують його тяжке матеріальне становище. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Разом з цим, за положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Такого ж висновку дійшов і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 29.05.2013року, а саме про те, що пеня та штраф є різновидами неустойки, тобто одним і тим самим видом юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, а тому не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це призведе до застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобовязання, що суперечить вимогами ст. 61 Конституції України. У звязку з викладеним, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає, що із відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. ст. 526, 530, 546, 549, 551, 625, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial