Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що між Банком та відповідачем 19.10.2006 року був укладений кредитний Договір № 28806С134 зі змінами і доповненнями. Згідно умов договору позичальнику видано кредит в сумі 1 355 000,00 швейцарських франків, з кінцевою датою його погашення 15.10.2027 року. При цьому, відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту у строк та у сумах, визначених графіком, що є додатком до кредитного договору. За користування кредитом позичальник зобов'язався сплачувати проценти в розмірі та строки, встановлені кредитним договором - річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12m) + 6,52 %, але не менше 8,5 річних. Позичальником було порушено порядок погашення кредиту та сплати процентів. 07.03.2014 року на адресу позичальника було направлено відповідні вимоги про дострокове погашення боргу, та 07.05.2014 року про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором. За порушення зобов'язання умовами договору передбачена пеня. Сума боргу позичальника станом на 24.06.2014 року становить 1 599 609,79 швейцарських франків, та 1 318 196,64 грн. пені, і складається з: 1 199 067,00 швейцарських франків - борг за кредитом, 400 542,79 швейцарських франків - борг за процентами, 654 293,36 грн. - пеня на прострочену заборгованість за процентами, 663 903,28 грн. - пеня за прострочення за тілом кредиту. В процесі розгляду справи була подана заява про збільшення позовних вимог, згідно якої сума боргу станом на 06.02.2015 року становить 1 663 876,43 швейцарських франків, та 8 747 445,88 грн. пені, і складається з: 1 199 067,00 швейцарських франків - борг за кредитом, 464 809,43 швейцарських франків - борг за процентами, 2 754 098,91 грн. - пеня на прострочену заборгованість за процентами, 5 993 346,97 грн. - пеня за прострочення за тілом кредиту. В судовому засіданні представники позивача обставини викладені в позовній заяві та збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Додатково зазначили, що сторона відповідача підтвердила факт отримання коштів, заяву про застування строку позовної давності вважав безпідставною, та такою, що не відповідає дійсності, оскільки ними строки дотримані, і просити їх поновлювати необхідності не має. Зауважив, що позичальник звертався до банку щодо реструктуризації боргу, але не надав необхідних документів. Тоді був поданий позов до суду. За весь час розгляду справи в суді відповідач не здійснив жодного платежу. З висновком експертизи не погодилися, вважали, що експерт вийшов за рамки своїх повноважень, та допустив ряд помилок. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях. Крім того, просив застувати строк позовної давності. З висновком експерта погодився в повному обсязі, вважав його вірним. Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. В суді встановлено, що між позивачем та відповідачем 19.10.2006 року був укладений Кредитний договір № 28806С134. Згідно умовами Договору Банком відповідачу надано кредит в сумі 1 355 000,00 швейцарських франків. Кредит надався на придбання житлового будинку в Київській області. Кінцева дата погашення кредиту - 15.10.2027 року. За користування кредитом позичальник зобов'язався сплачувати проценти в розмірі та строки, встановлені кредитним договором - річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12m) + 6,52 %, але не менше 8,5 річних. Згідно графіку погашення кредиту, який є додатком до Кредитного договору № 28806С134 та невід'ємною його частиною, погашення кредиту мало здійснюватися до 15 числа кожного місяця. Позичальник зобов'язався повністю повернути кредит. Банк взяті на себе зобов'язання виконав. Позичальник умови договору не виконує. 19.10.2010 року між Банком на відповідачем укладено Додаткову угоду № 1, якою змінено назву Банку, виключено п. 2.2.3, викладено п. 2.3 в іншій редакції, п.п. 2.4.1 викладено в іншій редакції, доповнено договір п.п. 2.4.6, п. 2.5 та п. 2.7 викладено в іншій редакції, доповнено договір п.п. 3.1.11, п.п. 3.1.12, п.п. 6.8. Додаток № 1 - Графік погашення викладено в новій редакції. 28.02.2011 року між Банком на відповідачем укладено Додаткову угоду № 2,якою доповнено кредитний договір п.п. 2.5.6, п.п. 3.1.11 викладено в іншій редакції, та Додаток № 1 до договору - Графік погашення викладено в іншій редакції. Як слідує з Додаткової угоди № 1 від 19.10.2010 року та Додаткової угоди № 2 від 28.02.2011 року, жодна з цих угод не містить відстрочку погашення кредиту на період з 01.04.2009 року по 25.09.2011 року. Крім того, в Додатковій угоді № 1 вказано, що станом на 14.09.2010 року позичальник має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 1 99 067,00 швейцарських франків. По даній справі позивача просить суд стягнути з позичальника - відповідача борг, який станом на 06.02.2015 року становить 1 663 876,43 швейцарських франків, та 8 747 445,88 грн. пені, і складається з: 1 199 067,00 швейцарських франків - борг за кредитом, 464 809,43 швейцарських франків - борг за процентами, 2 754 098,91 грн. - пеня на прострочену заборгованість за процентами, 5 993 346,97 грн. - пеня за прострочення за тілом кредиту. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 р., передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 р. за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 264 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-XII «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вказана частина ст. 11 цього Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З огляду на те, що умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Викладене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у судових рішеннях, які мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права - постанови від 04.02.2015 року у справі № 6-239цс14; від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15; від 03.06.2015 року у справі № 6-31цс15; від 01.07.2015 року у справі № 6-757цс15; від 30.09.2015 року № 6-154цс15; від 07.10.2015 року № 6-1295цс15. З розрахунку заборгованості встановлено, що останній платіж позичальником здійснено 15 березня 2009 року, отже, право на звернення кредитора вимагати захисту порушеного права виникло 16.04.2009 року. Позов подано 27.08.2014 року. З врахуванням строку позовної давності з відповідача має бути стягнуто 1 556 187,52 швейцарських франків, що включає в себе борг по тілу кредиту - 1198887,63 швейцарських франків та борг за відсотками - 357 299,89 швейцарських франків. В суму боргу по тілу кредиту включається: сума строкової заборгованості по кредиту - 950 547,00 швейцарських франків, сума простроченої заборгованості по кредиту - 248 340,63 швейцарських франків. В суму боргу по відсоткам включається: сума строкової заборгованості по відсоткам - 1 415,35 швейцарських франків, сума заборгованості по простроченим відсоткам - 355 884,54 швейцарських франків. Даний розмір заборгованості підтверджується висновком експерта від 25.06.2015 року № 4952/15-45. Посилання сторони позивача на те, що вказаний висновок є помилковим, і його не слід брати до уваги, судом не приймається, оскільки сторона позивача не надала доказів на спростування цього висновку та не просила призначити повторну експертизу. З приводу стягнення з відповідача пені за невиконання зобов'язання в розмірі 8 747 445,82 грн. суд дійшов наступного. По даній справі позивач просить суд стягнути з відповідача пеню по несплаті боргу по тілу кредиту та відсоткам в сумі 8 747 445,88 грн. за період з 27.08.2013 року по 06.02.2015 року (в межах строку спеціальної позовної давності). Однак, з врахуванням того, що позовні вимоги по стягненню боргу за тілом кредиту та процентам задоволено частково, та враховуючи значний розмір пені (з урахуванням часткового стягнення), суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір пені (неустойки) зменшити розмір пені до 500 000,00 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивач сплатив судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. (максимальний розмір). Ці кошти відповідач має відшкодувати позивачу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial