Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він придбав ? частину жилого приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідно до умов договору купівлі-продажу від 26.09.2016 року. В даному будинку, зареєстроване також місце проживання відповідачів, а існування їх реєстрації порушує права позивача як власника житла. Посилаючись на ст.ст. 150, 151, 191 ЖК України, просив визнати відповідачів таким, що втратили право на реєстрацію у вказаному житловому приміщення та зняти з реєстрації. В судове засідання позивач з'явився, позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позові та просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення щодо позовних вимог до [PERSON] не заперечував. Відповідач 1 [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважає, що вона зареєстрована у вказаному житловому приміщенні на законних підставах та пояснила наступне. Житловий будинок знаходиться в спільній сумісній власності відповідача 1 та її сина [PERSON], в натурі частини не виділялися та окремо не відчужувалися. Відповідач на даний час зареєстрована та проживає в домі та утримує його в належному стані. Більш того, зазначила, що позивачем шахрайським шляхом було набуто право власності на ? частину жилого приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим нею була подана відповідна заява про вчинення кримінального правопорушення та слідчим відділом Білозерського відділу поліції у ЄРДР 06 липня 2014 року було зареєстровано кримінальне провадження № 12017230080000994, на даний час досудове розслідування триває. Відповідач 2 [PERSON] в призначений час в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення суду на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення у справі щодо позовних вимог до [PERSON] на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. 26.09.2016 року, гр. [PERSON], діючий за довіреністю [PERSON] продав, а [PERSON] придбав та є власником ? частини жилого приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності позивача на вищевказаний будинок підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №69053152 від 27.09.2016 року. Відповідно до довідки Дар'ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 02-21/317 від 30.05.2017 року, відповідач 1 [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] та проживає за вказаною адресою. Відповідно до відомостей наданих адресно-довідковим відділом УДМС України в Херсонській області, відповідач 2 [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. Відомості про фактичне проживання чи відсутність за місцем реєстрації суду не надано. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація та зняття з реєстрації місця (проживання) перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюється органом реєстрації, яким є зокрема, виконавчий орган міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської ради. Отже, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи та при наявності документів, які свідчать про припинення, зокрема, права користування житловим приміщенням. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] знаходиться в спільній сумісній власності відповідача 1 та її сина [PERSON], в натурі частини не виділялися та окремо не відчужувалися. Цей факт підтверджується договором купівлі-продажу домобудівлі від 13.07.2007 року. Частиною першою статті 383 ЦК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що відповідач 1 є членом сім'ї співвласника житлового будинку, постійно проживає за місцем своєї реєстрації та утримує в належному стані будинок. Таким чином, підстави для визнання особи відповідача 1 [PERSON] такою, що втратила право на реєстрацію відсутні. При цьому, суд приймає до уваги той факт, що СВ Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області 06 липня 2014 року до ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження № 12017230080000994 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК щодо можливих шахрайських дій при укладанні договору купівлі-продажу частини житлового будинку, у якому зареєстрована відповідач 1, на даний час досудове розслідування триває. Що стосується позовної вимоги до відповідача 2, а саме, про зняття з реєстрації [PERSON], як такого що втратив право на реєстрацію необхідно заначити наступне. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація та зняття з реєстрації місця (проживання) перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюється органом реєстрації, яким є зокрема, виконавчий орган міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської ради. Оскільки, на момент звернення позивача до суду, він не звертався до органу реєстрації із заявою про зняття відповідача з реєстрації і відповідної відмови не отримував, тому дана вимога про примусове зняття відповідача 2 з реєстрації на даний час є передчасною. Окрім того, реєстрація та зняття з реєстрації громадян не є компетенцією суду, підставою для знаття з реєстрації особи є відповідне рішення суду в тому числі й про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації, тому суд відмовляє в задоволенні цієї вимоги.

Outcome: dismissed