Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. Позов мотивований тим, що 19 вересня 1998 року вони уклали шлюб з [PERSON] , який зареєстрували в Мазівському сільвиконкомі Путивльського району Сумської області, актовий запис №3. Від шлюбу мають двох дітей: повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають разом із відповідачкою. Спільне життя з відповідачкою не склалось, оскільки протягом останніх років виникали непорозуміння з різних питань на побутовому ґрунті, що призводили до сварок, з цього приводу в родині виникав несприятливий клімат, що призвело до втрати почуття любові одне до одного. З 2017 року не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. На сьогоднішній день подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу є неможливими, так як це суперечить його інтересам та інтересам відповідачки. Майна, яке підлягає розподілу, у них немає. Шлюб носить лише формальний характер, примирення з останньою та збереження сім`ї вже є неможливим. Сім`я фактично розпалась, у зв`язку з чим на сьогодні виникла необхідність в юридичному оформленні їхнього розлучення. В судове засідання позивач [PERSON] подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, з якої вбачається, що позовні вимоги він підтримує. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилась, відзив не подала, а тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задовольнити. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи положення ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 19 вересня 1998 року Мазівським сільвиконком Путивльського району Сумської області за актовим записом №3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , (а.с. 4). Із копій свідоцтв по народження серії [NUMBER] , та [NUMBER] вбачається, що сторони в справі мають дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , (а.с. 5). Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сім`я фактично розпалася. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим через відсутність взаємопорозуміння, сварки та розбіжності у поглядах на життя, в тому числі і на сімейне. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами у справі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позовної заяви до суду в розмірі 840,80 грн. На підставі ст.ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved