Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину , що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 21 серпня 2014 року було визнано не дійсним іпотечний договір № 300в/2007 від 20 липня 2007 року укладений між ВАТ «Мегабанк» правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] яка є його матір'ю. Оскільки , трикімнатна квартира [ADDRESS] яка була предметом іпотеки та була передана відповідачу у власність на виконання недійсного іпотечного договору , та яка в свою чергу є єдиним місцем проживання позивача , з метою захисту його порушеного права на житло та права користування з посиланням на вимоги ст. 216 ЦК України, просив суд застосувати наслідки недійсності іпотечного договору , скасувати свідоцтво про право власності, та державну реєстрацію права власності ПАТ «Мегабанк» на вказану квартиру та повернути у власність [PERSON] за правилом реституції вказану квартиру яка була передана ПАТ «Мегабанк» на виконання недійсного іпотечного договору. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлений позов і просив суд задовольнити його посилаючись на підстави вкладені в ньому. Представник відповідача , за довіреністю Скрипніченко Н.М., в судовому засіданні позов не визнала і просила суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Третя особа - [PERSON] до судового засідання не з'явилась про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином , у відповідності до вимог ст. 74-76 ЦПК України , про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши сторони , дослідивши матеріали справи , суд встановив , що за рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 серпня 2010 року , яке набрало законної сили 07 грудня 2010 року , було розірвано кредитний договір № 300в/2007 від 20 липня 2007 року укладений між ВАТ «Мегабанк» правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] Також за вказаним рішенням було стягнуто на користь банка заборгованість за вказаним кредитним договором , яка підлягала стягненню в тому числі за рахунок звернення на предмет іпотеки , а саме квартири [ADDRESS]. За заявою ПАТ «Мегабанк» від 29 липня 2011 року на адресу ВДВС Комсомольського РУЮ м. Херсона, було відкрито виконавче провадження на виконання вказаного рішення суду та оскілки банк не мав наміру скористатись своїм правом на продаж предмета іпотеки, просив виконавчу службу звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно акта від 18 жовтня 2013 року складеного державним виконавцем ВДВС Комсомольського РУЮ м. Херсона про передачу стягувачу майна в рахунок погашення боргу вказану кватиру , з дотриманням вимог ст. 11, 62 Закону України « Про виконавче провадження» та ст. 49 Закону України « Про іпотеку» було передано відповідачу . Законність вказаного акту перевірялась судом за скаргою [PERSON] поданою в порядку ст.383 ЦПК України і рішенням суду від 26 грудня 2013 року , яке набрало законної сили 13 лютого 2014 року в задоволенні скарги [PERSON] було відмовлено за необґрунтованістю. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 21 серпня 2014 року визнано іпотечний договір № 300в/2007 від 20 липня 2007 року укладений між ВАТ «Мегабанк» правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] недійсним. Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки від 13.12.2013 у справі № 6-124цс13, слідує що , виходячи з положень ч.2 ст. 16 ЦК України, ч.3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. А як встановлено судом , ПАТ «Мегабанк» було передано право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду від 19 серпня 2010 року, у відповідності до вимог ст. 49 Закону України « Про іпотеку», після оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися. А після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 Закону України « Про іпотеку» , згідно до ст. 50 Закону України « Про іпотеку» припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки. Це правило не застосовується у разі придбання предмета іпотеки іпотекодавцем. За таких обставин , суд вважає що позовні вимоги заявлені позивачем є не обґрунтованими і такими що не підлягають задоволенню з підстав на які він посилався в його обґрунтування.

Outcome: dismissed