Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 25.04.2017 надав відповідачу грошову позику в сумі 55400 грн., з кінцевим строком повернення до 01.05.2018, про що складена письмова розписка від 25.04.2017. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, своєчасно запозичені кошти не повернув. Посилаючись на зазначене, просив стягнути з відповідача 55400 грн. боргу за позикою, а також судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу адвоката. Позивач у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, після початку розгляду справи по суті надав на адресу суду письмову заяву, в якій позов визнав повністю, про правові наслідки такого рішення обізнаний. Справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В постанові від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до змісту ст.ст. 599, 612 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом. В силу ст. 625 цього ж Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки таке визнання відповідачем позову не суперечить змісту наданої позивачем боргової розписки від 25.04.2017 щодо суми отриманої відповідачем позики, строків її повернення та правових наслідків порушення цього зобов`язання, відповідає вищенаведеним положенням ЦК України та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що є правові підстави для стягнення з відповідача суми боргу в сумі 55400 грн. В зв`язку з визнанням відповідачем позову після початку розгляду справи по суті в силу ст. ст. 141, 142 ЦПК України підлягає стягненню з нього на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору. Крім того, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 750 грн. (а.с. 11-13), що буде співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved