Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 03 листопада 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 8В_49.29/04256/06-ТК, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 3600,00 грн. з розрахунку 24% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 03 листопада 2006 року до повного виконання зобов'язання перед кредитором. 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідного до якого ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами, а отже ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за зазначеним кредитним договором. Оскільки відповідач взяті на себе за вказаним договором зобов'язання належним чином не виконує, просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору на суму 3548 грн. 90 коп., яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 3 051 грн. 91 коп., заборгованість за відсотками - 496 грн. 99 коп., а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у нього відсутні договірні відносини з відповідачем, кредитна заборгованість за вказаним договором ним була погашена наприкінці 2007 року, його не було повідомлено про зміну кредитора у зобов'язанні, а тому він має право не виконувати свій обов'язок новому кредитору, крім того позивачем пропущено строк позовної давності, а тому просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Судом встановлено, що 03 листопада 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем був укладений договір № 49.29/04256/06-ТК161100016, згідно якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 3600 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування Кредитом з розрахунку 24 % річних на умовах, визначених у Договорі з остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів не пізніше ніж 06 листопада 2009 року (а.с. 6-9). 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань (а.с. 49-51). Відповідно до Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 20 травня 2013 року, зобов'язання [PERSON] за кредитним договором № 49.29/04256/06-ТК161100016 від 06 листопада 2006 року були передані ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги від 20 травня 2013 року та додатку І до вказаного договору, посвідченого 04 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], а також актом приймання-передачі вимоги до вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги від 20 травня 2013 року. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити відсотки та інші платежі передбачені кредитним договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору №49.29/04256/06-ТК161100016 від 03 листопада 2006 року. Ч.1 ст. 516 ЦК України закріплено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Посилання відповідача на той факт, що його не повідомили належним чином про заміну кредитора у зобов'язанні, не звільняє його від обов'язку виконати умови договору. Відповідачем не доведено, яким чином вказана обставина позбавила його можливості сплачувати борг за кредитним договором та на якій правовій підставі звільняє його від цього обов'язку. [PERSON] не виконав зобов'язання по поверненню кредиту і відсотків у строки визначені договором. У зв'язку з чим станом на 14 травня 2014 року він має заборгованість в сумі 3548 грн. 90 коп., яка складається з: тіла кредиту - 3 051 грн. 91 коп., відсотків - 496 грн. 99 коп. (а.с.10, 43). Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що заявлена в позові сума боргу відповідачем не спростована, доказів погашення боргу суду не надано, як і не спростовано розрахунок суми заборгованості станом на 14 травня 2014 року. В той же час позивачем пред'явлено позов до відповідача 06 червня 2014 року. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Так, згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Строк погашення кредиту сторонами було визначено - 06 листопада 2009 року, представником позивача не надано суду доказів на підтвердження оплати кредиту відповідачем, а тому відсутні підстави вважати наявність фактів, які б свідчили про визнання відповідачем свого боргу. Крім того, відповідно до положень п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Посилання представника позивача на те, що строк кредитного договору визначено до повного його виконання, не може бути взята до уваги. Вказівка у договорі на його дію до повного виконання договору не відповідає положенням ст. 252 ЦК України, а також роз'ясненням абз. 4 п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому вказано про те, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Виходячи з викладеного пред'явлення позову про стягнення вказаної заборгованості обмежується трирічним строком, який закінчився 06 листопада 2012 року. Суд не може погодитися з доводами представника позивача як на підставу заперечень проти пропуску строку позовної давності про те, що про порушення умов договору відповідачем стало відомо у травні 2013 року при укладенні договору купівлі-продажу прав вимоги, оскільки при відступленні права вимоги не відбувається припинення або зміна зобов'язання, а лише змінюється кредитор в зобов'язанні, а тому такі доводи не грунтуються на законі та обчислення строку позовної давності має вираховуватися виходячи з моменту, коли про своє порушене право стало відомо первісному кредитору. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх доказів в частині наявності правових підстав для поновлення строків позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України, а тому необхідно у задоволенні позову з цих підстав відмовити.

Outcome: dismissed