Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь 83 275, 54 гривень заборгованості за договором позики від 6.09.2019 року. В обґрунтування позову вказано, що 6.09.2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримав від позивача позику у розмірі 1 000, 00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 6.03.2020 року, однак станом на момент подачі позову не виконав своїх зобов`язань щодо повернення позики, відсотків за користування, пені та інфляційних. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечення сторін щодо цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 6.09.2019 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача на умовах строковості та повернення позику готівкові кошти у розмірі 1 000, 00 доларів США. Відповідач зобов`язався згідно зазначеного договору повернути позивачу у строк до 6.03.2020 року 1 200, 00 доларів США (основний борг та 20 відсотків від запозиченої суми коштів за користування), а у разі недотримання умов зобов`язання пеню в розмірі одного відсотка від суми за кожен день прострочення. Розписка написана відповідачем власноручно в присутності [PERSON] , який підтвердив факт передачі коштів (а.с. 3). Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню позики, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка склала 83 275, 54 гривень. За розрахунком, наданим позивачем, така заборгованість складається з 29 688, 00 гривень основний борг, 446, 02 гривень інфляційні, 53 141, 52 гривні - пеня (а.с. 6). Відповідачем подано відзив на позовну заяву, яким останній фактично визнав факт отримання позики від позивача у заявленому розмірі та факт невиконання своїх зобов`язань за таким договором. В той же час, у зв`язку з тим, що офіційно безробітній, має на утриманні двох малолітніх дітей, лишився роботи через надзвичайну ситуацію, просив позов в частині стягнення інфляційних та пені залишити без задоволення. Відповіддю на відзив позивач зазначив, що твердження, якими обґрунтований відзив, є недоведеними та необґрунтованими, а позов просив задовольнити в повному обсязі. Правовідносини, що склались між сторонами у справі, відповідають та регулюються наступними нормами матеріального закону. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України надалі за текстом Кодекс). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Кодексу). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Кодексу). Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч. 1-2 ст. 533 Кодексу). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначних родовими ознаками (ст. 1046 Кодексу). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На позичальника покладається обов`язок, передбачений ст. 1049 Кодексу, повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 Кодексу). Відповідно до ст. 1050 ч 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім цього, наведені правовідносини регулюються наступними нормами процесуального закону. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Дослідив матеріали справи на основі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Між сторонами укладався договір позики, на підтвердження якого відповідачем була надана розписка про отримання останнім на умовах строковості та повернення грошових коштів в порядку та у спосіб, погоджений між сторонами, що є підтвердженням факту передачі грошової позики позичальнику. Договір позики є угодою, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Позивач виконав усі вимоги по укладеному правочину. Відповідач отримав такі кошти та користувався ними, однак у строк, визначений договором, не повернув їх позивачу, чим порушив свої зобов`язання за таким правочином, що в свою чергу стало підставою звернення позивача до суду за захистом його порушених прав. Аналогічні правові висновки у справах про стягнення заборгованості за договорами позики були викладені ВССУ в ухвалі від 25.01.2017 у справі № 569/11141/15-ц та ухвалі від 23.01.2017 у справі № 564/680/15-ц, Верховного Суду України у справі № 6-79цс14, в постанові від 11.11.2015 року по справі №6-1967цс15. Доводи відповідача, якими обґрунтовано відзив на позовну заяву, суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, адже на підтвердження таких суду не надано жодних належних та достатніх доказів, як і не заявлялося клопотань про їх витребовування. Наявність у відповідача на утриманні двох малолітніх дітей не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних та пені. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved