Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що він знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08 травня 2013 року. До реєстрації шлюбу вони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Спільних дітей у них не має. Позивач зазначає, що відповідач тривалий час порушує подружню вірність. Він спочатку робив вигляд що не помічає цього, багато все їй вибачав, намагався зберегти сімю, мав надію на те, що відповідач змінить свою поведінку та своє ставлення до шлюбу та сімї, але все марно. В результаті їх сімя розпалась і вони стали проживати окремо. Вважає, що при таких обставинах подальше збереження шлюбу вже неможливе і суперечить її інтересам. Вважає, що те майно, яке є обєктом їх спільної сумісної власності, відповідач не буде суперечити поділити між ними добровільно. Від розірвання шлюбу в органах РАЦС відповідач ухиляється. У звязку з чим, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач у судове засідання не зявився, однак надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що наполягає на задоволенні його позову, просив розглянути справу в його відсутність (а.с. 6). Відповідач у судове засідання не зявилася, але у поданій до суду телефонограмі зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, спору про поділ майна не має, дітей від даного шлюбу не має, просила справу розглянути без її участі (а.с. 14-15). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що 08 травня 2013 року сторони зареєстрували шлюб в виконавчому комітеті Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ № 206242, виданого 08 травня 2013 року виконавчим комітетом Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області, актовий запис № 02 (а.с. 5). Від цього шлюбу сторони не мають дітей. Судом встановлено, що між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, до примирення не спрямовані, шлюбні відносини припинилися між ними, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про розподіл спільного майна не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сімю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Оскільки відповідач не змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, то суд в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, вважає на необхідним після розірвання шлюбу залишити їй дівоче прізвище [PERSON]. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved