Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 25 листопада 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір на придбання товару № 900489. У зв'язку з укладанням договору та на підставі ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач є споживачем (споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника). Згідно п.1.1 Договору метою договору у разі виконання усіх умов є отримання клієнтом бажаної речі. Також цим пунктом передбачено, що відповідно до умов цього договору, за дорученням клієнта, компанія зобов'язується вчинити від імені та за рахунок клієнта певні юридичні дії, спрямовані на придбання бажаної речі, зазначеної у акті відомостей клієнта до даного договору. Згідно п.5.1 відповідач проводить комплексну логістику, яка у відповідності до п.5.4 проводиться не менше одного разу на два місяці. Позивач підписав Акт додаткових відомостей про клієнта, за яким сплатив відповідачу гарантований платіж у сумі 5250,00грн. (п'ять тисяч двісті п'ятдесят гривен 00 копійок), що підтверджується квитанцією № к5/Р/13 від 25 листопада 2013року та квитанцією № к5/Q/10 від 26 листопада 2013 року, консалтингові витрати за грудень 2013 року та січень 2014року у сумі 1250,00грн, чистий внесок у сумі 1666,66грн. Таким чином, на виконання договору позивачем було сплачено на рахунок відповідача 8166,66грн. Але відповідач ухиляється від надання позики. Позивач вважає, що між ним та відповідачем укладено недійсний договір. Договором передбачено лише обов'язки позивача по внесенню коштів. При цьому в договорі відсутні строки сплати займу, договір не спрямований з боку відповідача на реальне настання правових наслідків, обумовлених позивачем, і тому не відповідає вимогам пункту 5 статті 203 Цивільного кодексу України. Також, при укладенні угоди відповідач ввів позивача в оману відповідно обставин, які мають істотне значення, а саме: у договорі не було зазначено, скільки учасників входять до осередку, яке фінансове становище осередку і яку суму необхідно внести для отримання позики, на яких умовах буде надана ссуда, не оговорена відповідальність відповідача, строки надання займу, що є підставою для визнання угоди недійсною згідно статті 230 Цивільного кодексу України. В зв»язку з чим просить суд стягнути з відповідача 8166 гривень 66 копійок отриманих без достатньої правової підстави за нікчемним договором від 25.11.2013 року, а також витрати на правову допомогу - 500 гривень. В судове засідання позивач не з»явився, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. З наданого позивачем договору № 900489 від 25 листопада 2013 року встановлено, що метою цього договору у разі виконання всіх умов є отримання клієнтом бажаної речі. За дорученням клієнта, компанія зобов'язується вчинити від імені та за рахунок клієнта певні юридичні дії, спрямовані на придбання бажаної речі, зазначеної у акті відомостей клієнта до даного договору. Згідно п.5.1 відповідач проводить комплексну логістику, яка у відповідності до п.5.4 проводиться не менше одного разу на два місяці. З акту додаткових відомостей про клієнта судом встановлено, що позивач сплатив відповідачу гарантований платіж у сумі 5250,00грн. (п'ять тисяч двісті п'ятдесят гривен 00 копійок), що підтверджується квитанцією № к5/Р/13 від 25 листопада 2013року та квитанцією № к5/Q/10 від 26 листопада 2013 року; консалтингові витрати за грудень 2013 року в сумі 625 гривень - квитанція № к5/К/5 від 20.12.2013 року, та січень 2014 року у сумі 1250,00грн - квитанція № к5/А/9 на 625 гривень та № к5/А/8 на 833 гривні , чистий внесок у сумі 1666,66 гривень. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми. А не за рахунок продажу або споживання продукції, правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності є недійсним. Оскільки позивач [PERSON] сплачував кошти за договором не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, відповідач - ТОВ «Глобекс Капітал» без залучення власних коштів формувало групу клієнтів. За рахунок коштів мала здійснюватися передача права на купівлю товару одному із учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми. Таким чином, суд вважає, що між позивачем та відповідачем укладено договір з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою діяльності пірамідальної схеми. Такий договір у відповідності до ч.1 п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є нікчемним. Відповідно до вимого ч.2 ст.215 ЦК України визнавати його недійсним судом - немає необхідності. Частиною 1 статтї 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За таких умов та у відповідності до умов договору з відповідача підлягають стягненню грошові кошти внесені позивачем на виконання умов договору в сумі 8166,66грн. (вісім тисяч сто шістдесят шість гривен 66 копійок). Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються до вимог про повернення виконаного за недійсним договором. Згідно ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Споживач звільняється від сплати судового збору з позовів, пов'язаних з порушенням його прав. Статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: - порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; - будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Як вбачається із вищевикладеного, відповідачем порушено принцип рівності сторін договору та обмежено право позивача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації, договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, отже, кошти , отримані за договором № 900489 від 25 листопада 2013 року, суд визнає отриманими без достатньої правової підстави. За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача 8166 гривень 66 копійок - грошових коштів, отриманих за нікчемним договором № 900489 від 25.11.2013 року. На підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір - 243 гривні 60 копійок, на користь позивача - витрати на правову допомогу - 500 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved