Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд поновити [PERSON] на посаді бухгалтера другої категорії Ялтинського торгово-економічного коледжу Київського національного торгівельно-економічного університету Міністерства освіти і науки України (далі - Ялтинський торгово-економічний коледж) та стягнути з Ялтинського торгово-економічного коледжу на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом №176-К від 31 грудня 2013 року позивач була звільнена з посади бухгалтера другої категорії Ялтинського торгово-економічного коледжу за п.2 ст.41 КЗпП України. Вважає наказ неправомірним, оскільки між нею та директором Ялтинського торгово-економічного коледжу склались конфліктні відносини. Згідно службового розслідування, був встановлений факт безпідставно отриманих грошових коштів позивачем. Однак, гроші були передані у зв'язку з особистим проханням мати студента [PERSON] щодо оплати навчання, яке позивач оплатила, комісія банку склала 2,75 гривень. Позивач зазначає, що здача була передана сину [PERSON]. Інші порушення з боку позивача в акті службового розслідування відсутні. Позивач вважає її звільнення незаконним та таким, що порушує її право на труд. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлені. Позивач надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Раніш у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не надав. У раніш проведеному судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Посилаючись на той факт, що порушення трудової дисципліни з боку [PERSON] мали систематичний характер, що й було підставою для прийняття рішення про звільнення у зв'язку з втратою довіри. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, - кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Судом встановлено, що [PERSON] працювала по посаді бухгалтера другої категорії у Ялтинському торгово-економічного коледжі Київського національного торгівельно-економічного університету Міністерства освіти і науки України. Наказом директора Ялтинського торгово-економічного коледжу від 16 грудня 2013 року №144, у зв'язку з надходженням заяв батьків студентів, було призначено службове розслідування та призначена відповідна комісія (а.с.12). Згідно акту про результати службового розслідування, було встановлено факт приймання [PERSON] грошових коштів у кількості 10 гривень від [PERSON] на оплату комісії банку, факт видачі бухгалтером [PERSON] [PERSON] квитанції з штампом коледжу з зазначенням 10 гривень - комісії банку, факт невнесення зазначеної операції в дані бухгалтерського обліку (а.с.14-16). На підставі зазначеного акту про результати службового розслідування, наказом №176-К від 31 грудня 2013 року [PERSON] було звільнено з посади головного бухгалтера другої категорії 31 грудня 2013 року, у зв'язку з втратою до неї довіри (п.2 ст.41 КЗпП України) (а.с.17). У відповідності до частини 1 ст. 36 КЗпП України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу передбачені ст. 40 КЗпП України. Стаття 41 КЗпП України, передбачає додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених ст. 40 цього кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з працівником за п. 2 ст. 41 КЗпП України можливе, якщо втрата довіри була викликана його винними діями, що заподіяли чи могли заподіяти шкоду майну. Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів», - звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Згідно посадової інструкції бухгалтера другої категорії з ведення касових операцій та казначейського обліку [PERSON], затвердженої директором коледжу Мединською І.А. 01 квітня 2011 року, до посадових обов'язків позивача не відноситься здійснення оплати касових операцій в банку за навчання студентів (а.с.47-49). На питання суду представник відповідача - директор Ялтинського торгово-економічного коледжу Проценко О.І. також пояснила суду, що студенти самостійно вносять оплату за навчання через банківську установу. При цьому суд приймає до уваги пояснення позивача, що оплата за навчання за студента [PERSON] була здійснена останньою на виконання прохання його матері [PERSON], яка раніш працювала в коледжі та була особисто знайома з позивачем. Тобто, під час здійснення оплати навчання, [PERSON] не виконувала функції, пов'язані з її трудовою діяльністю. Як вбачається з ст.7 Міжнародної Конвенції №158, трудові відносини з працівником не припиняються через його поведінку до тих пір, поки йому не нададуть можливість захищатися в зв'язку з висунутими проти нього обвинуваченнями. Стаття 9 зазначеної Конвенції покладає на підприємця тягар доказування законності підстав звільнення працівника. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності з ч. ч. 1, 4 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем не надано об'єктивних та безперечних доказів, в порушення ст.60 ЦПК України, які б свідчили про винні дії та конкретні порушення зі сторони [PERSON]. Посилання відповідача на висновки службового розслідування, викладені в акті про результаті службового розслідування, є необґрунтованими, оскільки в акті зазначені факти оплати касових операцій банку позивачем за іншу особу, що не входило до її посадових обов'язків, тому зазначені дії були вчинені позивачем як особиста послуга, а не при здійсненні посадових обов'язків. Крім того, мова в акті йде лише про один випадок щодо оплати за навчання, яку позивач пояснила як особисті відносини з матерю учня. Однак, інших фактів отримання грошових коштів за проведення оплати за навчання безпосередньої [PERSON] актом службової перевірки не встановлено, що спростовує доводи представника відповідача щодо систематичного порушення трудової дисципліни з боку [PERSON]. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], яка працює на посаді головного бухгалтера коледжу та [PERSON], яка працює на посаді заступника директора, також підтвердили, що до посадових обов'язків позивача не входить здійснення оплати касових операцій в банку на прохання інших осіб. Свідок [PERSON], на підставі заяви якої була проведена службова перевірка, пояснила, що вона попросила [PERSON], з якою раніш працювала, здійснити оплату за навчання її сина, оскільки остання не мала на це часу, проте оскільки позивач не повернула здачу за здійснення касової операції, звернулась з цього приводу з заявою до директора. При зазначених обставинах, суд приходить до висновку, що порушення яке було допущено з боку [PERSON], як бухгалтера коледжу, мало місце лише у вчиненні дій щодо видачі квитанції зі штампом коледжу з зазначенням 10 гривень - комісії банку. Оскільки зазначена операція не була пов'язана з бухгалтерською діяльністю установи та не повинна була проводитись через облікові документи коледжу. Зазначені обставини були також підтвердженні у судовому засіданні поясненнями свідка [PERSON], яка працює на посаді головного бухгалтера коледжу. Однак, на думку суду, вищевикладене порушення не може бути підставою для звільнення особи з займаної посади, з підставо, зазначених у наказі №176-К від 31 грудня 2013 року. Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Розмір заробітної плати, входячи з вимог вказаної норми п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», визначається із її розміру за два останніх місяця, який працював на підприємстві працівник. Згідно довідки про виплату середньої заробітної плати за вимушений прогул за період з 01 січня 2014 року по 26 лютого 2014 року, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 2857,14 гривень. У зв'язку з задоволенням позовних вимог про поновлення на роботі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу у розмірі 2857,14 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved