Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 7589.72 гривень, а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1762, 00 грн. Позов обґрунтований наступними обставинами. 06.08.2004 року між ЗАТ «Український мобільний зв`язок»( яке в подальшому перейменоване у ПАТ «ВФ Україна» та [PERSON] укладений договір про надання послуг стільникового радіотелефонного зв`язку № 1791632/1.10981524 на номер телефону [NUMBER] (контракт № [NUMBER] ), відповідно до якого була досягнута згода з усіх істотних умов. 05.07.2014 року відповідачем до позивача була подана заявка на підставі Договору, відповідно до якої [PERSON] на номер мобільного телефону [NUMBER] бажає замовити GPRS послуги WAP, MMS, Інтернет, Гіпер NET, Online TV. Позивач вказує, що ПрАТ «ВФ Україна» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, надавши [PERSON] обумовлені договором послуги мобільного зв`язку. Натомість відповідач за послуги мобільного зв`язку відповідно до умов договору не сплатив в повному обсязі, внаслідок чого станом на 29.04.2015 рік заборгованість за договором мобільного зв`язку склала 4289,86 грн. У зв`язку з цим на його адресу 27.07.2016 року позивачем була надіслана претензія № С295375938588/07 із розрахунком заборгованості та вимогою сплатити прострочену заборгованість. Вказана претензія була проігнорована відповідачем по справі, такий продовжує ухилятись від зобов`язання по сплаті послуг. З цих підстав позивач ставить вимогу про стягнення суми заборгованості за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 7589.72 гривень, яка складається із заборгованості за надані послуги - 4289, 86грн., 2823, 16 грн. - втрати на інфляційних процесах; 476, 70 грн. - 3% річних. Також повідомляють, що судовим наказом Ужгородського міськрайонного суду від 15.09.2017 року у справі № 308/8338/17 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ«ВФ Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 4289,86 грн. який в подальшому був скасований ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 03.05.2018 року. Таким чином ПАТ «ВФ Україна» звернулось до суду за захистом свої прав. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України з повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся, відповідно до ст. 128 ЦПК України. Подав до суду заяву від 11.03.2021 року про розгляд справи без їх участі. 12.03.2021 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи заперечення щодо позову представник відповідача зазначив, що жодних претензій від позивача щодо існування вказаної у позові заборгованості відповідач не отримував. Крім того вказав, що наданий позивачем розрахунок є одностороннім, що позбавляє можливості встановити його достовірність, об`єм дійсно спожитих послуг та правильність їх нарахувань. Разом із цим, просив застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності з огляду на те, що позивачем ставиться вимога про стягнення заборгованості, яка виникла у 31.08.2014 році. В судове засідання, призначене на 26.05.2021 рік сторони не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Разом з тим суд констатує, що обидві сторони по справі подали до суду заяви про можливість судового розгляду у справі без їх участі. З цих підстав суд вважає за можливе розглянути по суті даний позов на підставі доданих до справи письмових доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності встановив наступні обставини та правовідносини. 06.08.2004 року між ЗАТ «Український мобільний зв`язок»( яке в подальшому перейменоване у ПАТ «ВФ Україна») та [PERSON] укладений договір про надання послуг стільникового радіотелефонного зв`язку № 1791632/1.10981524 на номер телефону [NUMBER] (контракт № [NUMBER] ), відповідно до якого була досягнута згода з усіх істотних умов. 05.07.2014 року відповідачем до позивача була подана заявка на підставі Договору, відповідно до якої [PERSON] на номер мобільного телефону [NUMBER] бажає замовити GPRS послуги WAP, MMS, Інтернет, Гіпер NET, Online TV. Відповідно до положень Договору абонент зобов`язаний своєчасно сплачувати рахунки за отримані послуги та плату за збереження номеру при тимчасовому відключенні. Перед замовленням та використанням послуг Оператора, а також Контент-послуг ознайомитися з тарифами, а також іншою інформацію Оператора та Контент-послуг. Абонент не звільняється від оплати наданих послуг, якщо з незалежних від Оператора причин він не отримав рахунок. Розрахунки за надані послуги та авансовані внески Абонент сплачує будь-яким доступним способом відповідно до законодавства. Укладення договору підтверджується підписом особистим підписом [PERSON] (а.с. 6), що також не заперечувалось представником відповідача у відзиві на позовну заяву. Позивач вказує на те, що відповідач за послуги мобільного зв`язку відповідно до умов договору не сплатив в повному обсязі, внаслідок чого станом на 29.04.2015 рік заборгованість за договором мобільного зв`язку склала 4289,86 грн. З цих підстав позивач ставить вимогу про стягнення суми заборгованості за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 7589.72 гривень, яка складається із заборгованості за надані послуги - 4289, 86 грн., 2823, 16 грн. - втрати на інфляційних процесах; 476, 70 грн. - 3% річних. В якості письмових доказів на підтвердження позовних вимог позивачем надано копії рахунків ( а.с. 8-11) та копію звіту по історії балансу за період з 01.08.2014 року по 29.04.2015 рік ( а.с. 12). Вказані вище фактичні дані не були спростовані стороною відповідача. Відповідно доч.1ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази,які містять інформацію щодопредмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання послуг, які регулюються главою 63 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно дост. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу. яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Згідно ізст. 903 ЦК України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Так, за ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися залежним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Таким чином, враховуючи виниклі між сторонами правовідносини, оцінюючи докази в їх сукупності, а також приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірних зобов`язань, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтовані. Суд критично ставиться до доводів представника відповідача, що містяться у відзиві, адже жодних доказів на спростування даних про заборгованість [PERSON] за надані телекомунікаційні послуги суду не надав. Разом з тим судом встановлено, що судовим наказом Ужгородського міськрайонного суду від 15.09.2017 року у справі № 308/8338/17 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ«ВФ Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 4289,86 грн. який в подальшому був скасований ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 03.05.2018 року. У відзиві на позовну заяву представником відповідача заявлено клопотання про застосування до виниклих правовідносин строку позовної давності, яким за ст. 257 ЦК України є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами 1, 5статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. З позовної заяви та наданим позивачем розрахунком вбачається, що заборгованість за користування телекомунікаційними послугами виникла за період з 01.08.2014 року по 29.04.2015 рік. Таким чином станом з 29.04.2015 рік року позивач був обізнаним із порушенням свого права. Загальний строк позовної, відповідно до ст. 257 ЦК України складає три роки. Таким чином, строк звернення до суду за захистом порушеного права позивача сплив 29.04.2018 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом 02.01.2019 року. Надавши правової оцінки доводам позивача стосовно переривання строку позовної давності видачею судового наказу Ужгородського міськрайонного суду від 15.09.2017 року у справі № 308/8338/17, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ«ВФ Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 4289,86 грн., суд вважає такі необґрунтованими. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 07.07.2020 року по справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19: подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису ч. 2 статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача із дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Відповідно до п. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує, що строком позовної давності захищається порушене право особи, тому, суд встановивши його, вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Питання щодо стягнення сплаченого позивачем судового збору суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed