Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи їх тим, що відповідач в порушення умов кредитного договору № 003-10018-210308 від 21.03.2008 р., укладеного між сторонами, допустив заборгованість за кредитом, яка станом на 13.02.2014 року становить 1102,58 грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 740,06 грн., заборгованість за відсотками - 0,02 грн., заборгованість за комісіями - 362,50 грн. Оскільки відповідач порушує взяті на себе вказаним договором зобов'язання й не повертає заборгованість добровільно, позивач просить стягнути з нього заборгованість та судові витрати у справі на його користь. Представник позивача в судове засідання не з'явився, згідно прохальної частини позовної заяви просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про застосування строку позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. 21 березня 2008 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір № 003-10018-210308(далі - Договір), за яким позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 1500,00 грн. на придбання певного майна, на умовах визначених договором (а.с.7-9). У відповідності до Договору за користування кредитом Відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 0,001 % в рік. А також згідно умов Договору, за ведення кредитної справи Відповідач сплачує Кредитору плату в розмірі 3,5% в місяць. Згідно п. 1.2. Договору кредит надається на строк 12 місяців, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше 20.03.2009 року. Позичальник зобов'язаний щомісяця сплачувати платежі в строки визначені договором, виконати своєчасно та в повному обсязі зобов'язання не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту. Відповідно до п. 2.10 Договору починаючи з місяця, що слідує за місяцем в якому наданий кредит, позичальник щомісячно не пізніше 21 числа кожного місяця сплачує кредитору рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за ведення кредитної справи, у розмірі 179,00 грн. Пунктом 2.13. Договору визначено, що сума платежу спрямовується кредитором на погашення заборгованості в такому порядку: в першу чергу - штрафні санкції; в другу чергу - заборгованість по платі за обслуговування кредитної заборгованості; в третю - заборгованість за нарахованими процентами; в четверту - заборгованість за кредитом. При цьому в першу чергу погашається прострочена заборгованість за цим Договором, а потім поточна. Згідно розрахунку, наданого позивачем, відповідачем сплачено суму кредиту 759,94 грн. (21.10.2008 р. - останній раз сплачено суму 162,49 грн.) , 0,06 грн. відсотків, 320,00 грн. комісії, 200,00 грн. плати за пропуск, заборгованість відповідача станом на 13.02.2014 року становить 1102,58 грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 740,06 грн; заборгованості за відсотками - 0,02 грн.; заборгованості за комісіями - 362,50 грн. (а.с. 5). Відповідно до п. 2.1, 2.2 днем надання кредиту вважається день зарахування суми кредиту на позичковий рахунок, а моментом погашення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки Кредитора в повному обсязі: суми кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат, передбачених договором та можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання умов договору. Згідно меморіального ордеру № 11349424 від 21.03.2009 р. позивачем перераховано відповідачу переказом через УДППЗ «Укрпошта» суму кредиту 1500,00 грн. (а.с. 6) Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем на суму 1102,58,00 грн. знайшов своє підтвердження в процесі судового розгляду, однак у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з тим, що строк позовної давності у даних правовідносинах сплинув, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином та у строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до змісту ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу та проценти від простроченої суми. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного Кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Умовами договору погашення кредитної заборгованості строки сплати чергових платежів визначено місяцями (п.2.10 Договору). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зазначена правова позиція викладена в постанові ВСУ від 19.03.2014 року, справа № 6-14цс14. Відповідно до приписів ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Враховуючи той факт, що про порушене право на повернення кредиту позивач дізнався 21.11.2008 року, загальний строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК України, обраховується з 21.11.2008 року по 21.11.2011 року, а з позовною заявою позивач звернувся 05.05.2014 року. Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 12.05.2014 р. судом роз'яснено позивачу право, у разі наявності підстав, на звернення до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наданням відповідних доказів (а.с. 24). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню оскільки сплив строк позовної давності в межах якого позивач мав право звернутися до суду з позовом до [PERSON] стосовно виконання умов договору від 21.03.2008 року.

Outcome: dismissed