Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить визнати за ним право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина», які перейшли до земель комунальної власності. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 1996 по 2000 роки він був членом КСП «Батьківщина» на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області та працював трактористом, що підтверджує записом у трудовій книжці. В зв`язку з проведенням паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Батьківщина» 06.10.1995 по даному господарству виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії КР-3 № 000012, до якого був доданий список громадян, які на момент видачі цього державного акту були членами КСП для одержання земельного паю. В 2020 році від землевпорядника Богданівської сільської ради позивач дізнався, про те, що колишні члени КСП, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку мають право на земельну частку (пай) у вказаному КСП. Оскільки позивач був членом КСП, він має право на отримання земельної частки (паю), однак з невідомих для нього причин він не був включений до списків членів КСП, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю, що позбавило його на отримання земельної частки (паю). Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що КСП «Батьківщина» 06.10.1995 виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії КР-3 № 000012, до якого був доданий список громадян, які на момент видачі цього державного акту були членами КСП для одержання земельного паю, однак він не був включений до даного списку, тому що був прийнятий на роботу лише в 1996 році на тракторну бригаду трактористом. Однак, запис № 1в трудовій книжці позивача свідчить лише про те, що позивач прийнятий на роботу в КСП «Батьківщина» 25.06.1996 в тракторну бригаду трактористом, а не про зарахування його членом КСП і жодних доказів такого членства до матеріалів позову не додано. Державний акт на право колективної власності на землю виданий КСП «Батьківщина» 06.10.1995, а трудові відносини [PERSON] з КСП розпочалися лише 25.06.1996. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій підтримав заявлені вимоги та просить справу розглядати у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої не погодився в позовними вимогами позивача та просить суд розглядати справу без участі представника сільської ради. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 03.07.2000, [PERSON] 25.06.1996 прийнятий на роботу на тракторну бригаду трактористом в КСП «Батьківщина», звільнений з господарства 03.07.2000 за власним бажанням. Відповідно до Архівного випису з протоколу засідання правління КСП «Батьківщина» від 02.02.2000 № 1 затверджений список на виділення землі із державного резерву членам КСП, які прийняті на роботу після розпаювання землі, де за номером 18 рахується в таких списках [PERSON] (так у документі). Також, відповідно до наданого з архіву протоколу засідання правління КСП «Батьківщина» від 02.02.2000 № 1 встановлено, що [PERSON] був членом КСП «Батьківщина» з 25.06.1996. Державний акт на право колективної власності на землю серія КР-3 № 000012 виданий КСП «Батьківщина» 06.10.1995, про що свідчить копія такого державного акту. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі(на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку(пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Крім того, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Право на земельну частку (пай) мають тільки члени недержавного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку (пай) здійснюється відповідно до встановленого членства в підприємстві. Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України та згідно з пунктом 3 - 5 Рекомендацій по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій при передачі земель у колективну власність сільськогосподарським підприємствам місцевими радами на своїй території створюється резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Землі резервного фонду перебувають у постійному користуванні колишніх землекористувачів (сільськогосподарських підприємств) і призначаються для подальшого перерозподілу і використання за цільовим призначенням, для індивідуального житлового будівництва, ведення особистого підсобного господарства, городництва в межах граничних розмірів, визначених статтями 56, 59 та 67 Земельного кодексу України. Статтею 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створений під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. У п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122, передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про, зокрема, надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Разом з тим громадянам земельні ділянки в натурі (на місцевості) можуть виділятися із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, але за рахунок земель резервного фонду саме колишнього колективного сільськогосподарського підприємства. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є, зокрема орган, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі. Відповідно до п.21 Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач мав право на земельну частку (пай), як член колективного сільськогосподарського підприємства, при розпаюванні землі його не було включено до списків членів колгоспу які мають право на земельну частку (пай) з причин включення до членів КСП після проведення розпаювання землі підприємства, іншим чином вирішити дане питання не представляється позивачеві можливим, тому суд вважає захистити право позивача в судовому порядку. На підставі викладеного та

Outcome: approved