Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, про стягнення з відповідача заборгованості за договором № б/н від 17 травня 2013 року про отримання банківських послуг, щодо надання кредиту в розмірі 2500 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач вказав на наявну заборгованість перед банком у [PERSON] , станом на 10 травня 2019 року, в розмірі 17196,7 грн., мотивуючи позовні вимоги порушенням з боку відповідача зобов`язань з повернення кредиту. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1921 грн. 19 серпня 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.2-4 ). Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи за особистої відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання не повідомив. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280,281 ЦПК України (а.с.49,57). Відповідно до ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України ,у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Вивчивши письмові матеріали справи, суд встановив таке. 17 травня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, що складається із підписаної відповідачем заяви, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Згідно рішення Єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року № 519, було змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочене - АТ КБ «ПриватБанк»), який є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» . Судом встановлено, що 17 травня 2013 року [PERSON] отримав кредитну карту з встановленим кредитним лімітом № [NUMBER], терміном дії до 01/2017 року. За розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором, наданим позивачем, станом на 10 травня 2019 року, заборгованість відповідача складала 17196,70грн., а саме: - 290,60 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, - 14111,02 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, - 1500,00 грн.- заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100грн., - штрафу, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 «Умов та Правил надання банківських послуг»: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 795,08 грн. - штраф (процентна складова). У межах строку кредитування відповідач повертав позивачеві кредит і сплачував проценти, але не в повному обсязі, що є порушенням умов укладеного договору. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Пунктом 2.1.1.5.5 розділу 2.1.1.5 «Обов`язки клієнта» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, визначено обов`язок клієнта погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Отже, сума заборгованості за тілом кредиту за наданим розрахунком становить 290,60 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Щодо позовних вимог в іншій частині позову , суд виходить з такого. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом . Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов, при порушенні позичальником строків платежів за кожним з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф , встановлений тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок та підлягає сплаті в зазначені банком терміни. (а.с. 29). Однак, до виниклих правовідносин щодо стягнення нарахованої пені та штрафів застосовуються положення ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де здійснювалася антитерористична операція. Штрафні санкції, що нараховані відповідачу відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов за порушення договору, були здійснені позивачем під час звернення до суду у липні 2019 року ( іншої інформації в розрахунку не зазначено). Оскільки відповідач є громадянином України, який зареєстрований та проживає в населеному пункті, де здійснювалася антитерористична операція ( с. Петрівка Друга Олександрівського району Донецької області) відповідно до Переліку населених пунктів, затвердженого розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року та на виконання ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», нарахування йому штрафних санкцій в цей період заборонено. Отже, позовні вимоги в частині нарахування суми штрафів задоволенню не підлягають . В частині позову про нарахування пені, суд враховує таке. Сума заборгованості за пенею, станом на 13 квітня 2014 року позивачем нарахована в розмірі 150,00 грн., а з 14 квітня 2014 року забороняється нарахування пені, тому в цій частині позов підлягає задоволенню частково - в сумі 150,00 грн. заборгованості за пенею у зв`язку із несвоєчасною сплатою боргу на суму від 100 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 267 ЦК України). З огляду на те, що відповідач не заявив про застосування позовної давності, суд не має підстав приймати до уваги наслідки спливу позовної давності. За частиною 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов банку задоволено на 2,56% ( 440,6 х 100 / 17196,7), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції 49,18 грн. (1921 х 2,56 %).

Outcome: partial