Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON], третя особа на стороні відповідача Бобринецький районний сектор державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з тих підстав, що його онук [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою позивача у 2010 році у звязку з необхідністю навчання у школі ДСААФ для отримання водійських прав, фактично більше чотирьох років не живе за місцем реєстрації, на даний час знаходиться у м.Москва Російської Федерації, де живе мати відповідача, з місце реєстрації відповідач не знявся. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, будь-яких заяв, клопотань, заперечень суду не надав. Судом, за клопотанням позивача допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, згідно показів яких, відповідач фактично за місцем реєстрації не проживав, у позивача відповідач прописався, щоб отримати водійське посвідчення і свідки вже приблизно пять роки відповідача не бачили. Суд, заслухавши пояснення учасників цивільної справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З домової книги для реєстрації громадян, які проживають [INFO] кв. 14 по вул. 16 Березня м. Бобринець вбачається, що [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 28.01.2010 року (а.с. 5). Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Право на користування жилим приміщенням членів сімї власника будинку і наймачів регулюється різними нормами. Зокрема, права і обовязки членів сімї власника будинку регулюються статтями 156, 157 ЖК УРСР, а права і обовязки наймачів статтями 158 170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України. Згідно ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Згідно статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'їза ними зберігається жиле приміщенняпротягом шести місяців. Згідно статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннямвнаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до наведеного, враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача понад шість місяців, наявність реєстрації відповідача порушує право позивача користуватися та розпоряджатися власним майном, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved