Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.09.1993 року його було прийнято в члени колгоспу\~ім. Кірова\~села Курган Лебединського району Сумської області, яке в послідуючому перейменоване в агрофірму «Руно», КСП «Руно». 21.12.1996 року він звільнився з даного підприємства. За час його роботи члена КСП був виданий Державний акт на право колективної власності на землю та складено загальний список громадян членів КСП, які мають право на земельні частки (паї), до якого був включений і він. В послідуючому даним особам видавалися сертифікати на право на земельні частки. Згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну часу (пай) на імя позивача був оформлений сертифікат серія СМ № 035829, зареєстрований 03.04.1996 року за № 329, на земельну частку (пай) площею 4,3 в умовних кадастрових гектарах, який він свого часу не отримав. Позивач вважає, що набув право на земельну часу згідно з чинним законодавством з того часу як був виданий загальний Державний акт на право колективної власності на землю членів КСП «Руно». Однак, його право стосовно отримання земельної частки порушено, оскільки в Курганській сільській раді йому повідомили,\~що з\~якихось невідомих\~причин він\~ніби то\~втратив своє\~право,\~а в Відділу у Лебединському районі ГУ Держгеокадастру в Сумській області йому розяснили, що на даний час чинним законодавством не передбачено видачу таких правовстановлюючих документів як державних актів на землю чи сертифікатів на право на земельні частки (паї). У звязку з цим він не може оформити своє право, а тому просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) розміром 4,3 в умовних кадастрових гектарах на території Курганської сільської ради Лебединського району Сумської області. Учасники справи в судове засідання не зявилися. Позивач в наданій заяві свої вимоги підтримав та просив справу розглянути без його участі, Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання повторно не зявився, в поданому відзиві вказав, що сільська рада свого часу була наділена відповідними повноваженнями та видала КСП державний акт на право колективної власності на землю. В послідуючому члени КСП самостійно проводили розпаювання земель колективної власності. Включення у список для отримання сертифікату чи виключення зі списків проводилося комісією по розпаюванню КСП, а не сільською радою. Також просить відмовити у задоволенні позову з тих підставі, що землі, які розпайовувалися, знаходяться за межами населених пунктів і у комунальній власності вільні землі відсутні. Представник третьої особи в наданій заяві проти задоволення позову не заперечив, справу просив розглянути без його участі. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.09.1993 року позивач був прийнятий в члени колгоспу\~ім. Кірова\~с. Курган Лебединського району Сумської області, перейменований в послідуючому в агрофірму «Руно» (колективне сільськогосподарське підприємство «Руно»), а 21.12.1996 року позивач звільнився з даного підприємства, що вбачається з його трудової книжки (а.с. 9). Відповідно до рішення сесії Курганської сільської ради народних депутатів від 15.03.1995 року було видано Державний акт на право колективної власності на землю від 22.06.1995 року серія СМ № 0009 (а.с. 11), який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 9. Згідно вказаного державного акту колективному сільськогосподарському підприємству «Руно» передавались у колективну власність 3070 гектарів землі в межах згідно з планом. До даного державного акту доданий список громадян членів КСП, що мають право на земельні частки (паї), який до цього часу не зберігся. Позивач зазначає, що він, як член колективного сільськогосподарського підприємство, мав право на отримання земельної частки (паю) та був включений до загального списку громадян членів КСП, які в послідуючому одержували сертифікати на право на земельну частку (пай). Однак, сертифікат він своєчасно не отримав у звязку зі зміною місця проживання. Незважаючи на те, що список громадян членів КСП, які мали право на земельні частки (паї) не зберігся, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] був включений до даного списку та має право на земельну частку, оскільки зазначений факт підтверджується книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну часу (пай) (а.с. 12-14), де мається запис про реєстрацію сертифікату на імя позивача серія СМ № 035829, зареєстрований 03.04.1996 року за № 329, на земельну частку (пай) площею 4,3 в умовних кадастрових гектарах. Крім цього,\~вказаний факт\~також підтверджуються\~листом Відділу\~у Лебединському\~районі ГУ\~Держгеокадастру в\~Сумській області (а.с. 15), яким було розяснено позивачеві, що він включений у список для отримання сертифікату на земельну частку (пай) площею 4,3 га, що знаходиться на території Курганської сільської ради. Також суд звертає свою увагу, що у вищевказаній книзі реєстрації сертифікатів мається відмітка про те, що запис про реєстрацію сертифікату на імя позивача зроблено помилково. При цьому суд вважає обєктивними доводи [PERSON] про те, що така відмітка має невідоме походження. Якщо приймалося рішення про включення осіб до загального списку членів КСП на отримання земельної частки, то у разі виключення особи з даного списку повинно бути і відповідне рішення про її виключення, але таких документів в ході судового розгляду суду надано не було. Крім цього, суд враховує й те, що такий запис не містить інформації про те коли він зроблений, якою посадовою особою, відсутній її підпис, прізвище, ініціали, а також відсутнє посилання на розпорядчі документи, згідно яких вносився такий запис. Відділ у Лебединському районі ГУ Держгеокадастру в Сумській області з цього приводу не надав жодних заперечень, визнавши право позивача на отримання земельної частки в повному обсязі. У відповідності до п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно з п. 2 вищевказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~визначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до постанови Пленум Верховного Суду України від 16.04.2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член ксп, включений до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала Сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, особи, яка була членом ксп на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (пай). Позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право на земельну частку (пай) внаслідок паювання земель згідно з Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 0808.1995 року особа набуває за наявності наступних умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення до списку осіб, доданого до цього акта. Оскільки [PERSON] на час паювання був членом КСП «Руно», був включений у список громадян членів КСП і дане товариство отримало відповідний державний акт, який був зареєстрований у визначеному законом порядку, то суд приходить до висновку, що позивач набув право на земельну частку (пай) розміром 4,3 в умовних кадастрових гектарах на території Курганської сільської ради Лебединського району Сумської області і таке право набуте ним з дня видачі Державного акту на право колективної власності на землю від 22.06.1995 року (а.с. 11). Ухвалюючи рішення, суд не може погодитися з запереченнями відповідача в частині того, що сільська рада не повинна брати участь у даній справі, оскільки, як встановлено судом, право на земельну частку позивач уже набув, але не отримав правовстановлюючий документ, так як на теперішній час згідно чинного законодавства України не передбачено видачу дублікатів сертифікатів чи державних актів на земельні частки (паї). При цьому суд враховує, що земельна частка знаходиться на території, підвідомчій Курганській сільській раді Лебединського району Сумської області, а тому саме цей орган місцевого самоврядування повинен відповідати за даним позовом. Заперечення сторони відповідача відносно того, що резервний фонд, створений при розпаюванні земель колективної власності, вже використаний, а вільних земельних ділянок резервного фонду на території сільської ради немає суд вважає необєктивними, оскільки такі доводи сторони протирічить вимогам\~Указу Президента № 720/95 від 08.08.1995 року,\~згідно якого земельна ділянка має бути надана із земель запасу створеного місцевою радою при передачі землі у колективну власність. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про необхідність їх задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved