Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідно до укладеного договору № LGXRRU05710286 від 07.12.2007 року [PERSON] 07.12.2007 року отримав кредит у розмірі 3570,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 02.12.2013 року має заборгованість - 29937,08 грн., а саме: 3570,00 грн. - заборгованість за кредитом; 1,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 24463,97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1401,77 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на умови договору, положення Цивільного Кодексу України, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № LGXRRU05710286 від 07.12.2007 року у розмірі 29937,08 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлявся, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач надав суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 23), в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи повідомлявся, заяв про розгляд справи в його відсутність, заперечень на позов суду не надав. Оскільки у справі достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін, суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.12.2007 року між сторонами справи був укладений кредитний договір № LGXRRU05710286, відповідно до якого банк надав відповідачеві кредит в розмірі 3570 грн. на придбання товарів. Кредит надано на строк до 07.06.2008 року включно під 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості. Період сплати встановлено з 07 по 12 число кожного місяця (а.с. 5-8). Відповідач згідно умов договору зобов'язався погасити кредит на умовах та в порядку, встановлених договором, сплатити проценти за користування кредитом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному об'ємі, надавши відповідачеві кредит. У свою чергу відповідач прийняв позику та коштами скористався, але грошові зобов'язання щодо погашення кредиту належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 02.12.2013 року має заборгованість - 29937,08 грн., а саме: 3570,00 грн. - заборгованість за кредитом; 1,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 24463,97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1401,77 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Сторони погодили, що банк надає позичальнику кредит. Відповідач свої зобов'язання, вказані в договорі не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, підтверджена відповідним розрахунком. Ставити дані розрахунку під сумнів у суду підстав не має, адже сума заборгованості витікає з умов договору укладеного між сторонами та утворилася з причин неналежного його виконання відповідачем. Згідно вимог ч. 2 ст. 1050 ЦПК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, у судовому засіданні знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором. Відповідачем порушені умови договору щодо повернення кредиту, тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими в розмірах, що визначені в розрахунку заборгованості, однак у їх стягненні відмовляє, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, відповідно до ст. 257 ЦК України, встановлюється у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що до заявлених вимог договором встановлена позовна давність у п'ять років, строк виконання зобов'язання за кредитним договором визначений 07.06.2008 року, дії, що свідчать про визнання свого боргу, відповідачем вчинені не були, а позов до суду пред'явлено 12.12.2013 року (а.с. 2), то вимога про захист цивільного права була заявлена після спливу позовної давності з порушенням 5-ти річного терміну для звернення до суду. Оскільки, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, а позивачем не надані докази, які свідчать про поважність причини пропуску строку звернення до суду, сторонами відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, збільшена за домовленістю сторін, але даний строк сплинув, суд застосовує наслідки спливу позовної давності, на підставі чого у задоволені позову відмовляє. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд відмовляє у стягненні з відповідача судових витрат, понесених позивачем в зв'язку з пред'явленням позову. На підставі ст. ст. 256, 257, ч. 5 ст. 261, 264, 267, 526, 527, 530, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed