Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно свідоцтва про право власності, виданого Фондом комунального майна м.Херсона [NUMBER] від 21.12.2004 року, квартира, яка розташована за адресою - [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належала: [PERSON] (1/3), [PERSON] (1/3), [PERSON] (1/3). Згідно договору дарування від 05.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Оліфіренко В.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №825, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар належну дарувальнику на праві приватної спільної сумісної власності 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстровано позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно договору дарування від 05.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Оліфіренко В.Л. та зареєстровано в реєстрі за №827, [PERSON] подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у дар в рівних частинах кожний належну дарувальнику на праві приватної спільної сумісної власності 1/3 частку зазначеної квартири [ADDRESS] . Проте, даний договір дарування ні позивачем, ні [PERSON] не реєструвався, виходячи з того, що згідно п.14 договору дарування право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту прийняття дарунка. Прийняттям дарунка вважається одержання обдаровуваними примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Таким чином, 05.10.2012 року позивач разом з відповідачем [PERSON] , стали власниками 1/3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] після [PERSON] . Позивач постійно проживала у вказаній квартирі, вільно володіючи та користуючись нею до серпня 2017 року. Однак, у серпні 2017 року позивач дізналася про те, що після смерті [PERSON] подаровану нею [PERSON] та [PERSON] 1/3 частки квартири було зареєстровано за відповідачем 1 - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМЕ №409005 від 20.06.2017 року, виданого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Голодюк О.М. за реєстраційним №1014. Таким чином, нотаріусом було зареєстровано право власності на 1/3 частку квартири, яка належить за договором дарування позивачу та [PERSON] . У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер НМЕ409005, виданого 20.06.2017 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Голодюк О.М. з реєстровим №1014 на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35780439 від 21.06.2017 року приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Голодюк О.М. Стягнути на користь позивача судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.10.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.07.2018 року розгляд справи призначено за справи призначено за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені у встановлений законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, просив позов задовольнити та стягнути з відповідачів судові витрати понесені за сплату судового збору та правову допомогу. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановлений законом порядку. Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, також повідомила, що видача свідоцтва про право на спадщину була проведена із додержанням усіх передбачених законодавством норм та згідно наявної у неї інформації. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідачів, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №1731, зробленого 08.05.1980 року міськвідділом м.Херсона, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності, виданого Фондом комунального майна м.Херсона [NUMBER] від 21.12.2004 року, квартира, яка розташована за адресою - [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належала: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно інформаційної довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №9768907 від 18.09.2017 року квартира, яка розташована за адресою - [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить: 1/3 частина [PERSON] , за договором дарування від 05.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Оліфіренко В.Л. за реєстровим №825, 1/3 частина [PERSON] , за свідоцтвом на право на спадщину за законом від 20.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Голодюк О.М. за реєстровим №1014, та 1/3 частина [PERSON] , за дублікатом свідоцтва про право власності від 02.06.2017 року, виданого Управлінням обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради. Згідно договору дарування від 05.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Оліфіренко В.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №825, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар належну дарувальнику на праві приватної спільної сумісної власності 1/3 частку зазначеної квартири [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстровано позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно договору дарування від 05.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Оліфіренко В.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №827, [PERSON] подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у дар в рівних частинах кожний належну дарувальнику на праві приватної спільної сумісної власності 1/3 частку оспорюваної квартири [ADDRESS] . Згідно п.14 договору дарування від 05.10.2012 року право власності на 1/3 частку трикімнатної квартири у обдарованих виникає з моменту прийняття дарунку. Прийняттям дарунка вважається одержання обдарованими примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. За змістом договору зазначено, що договір підлягає державній реєстрації. З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що обдаровані за вказаним договором не здійснювали державної реєстрації права власності на 1/3 частину вказаної квартири. Із матеріалів спадкової справи №35/2016, заведеної 07.07.2016 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Голодюк О.М., вбачається, що згідно актового запису про смерть №106, зробленого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] померла [INFO] . 07.07.2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Голодюк О.М. із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлої дружини [INFO] [PERSON] на користь сина померлої [PERSON] . 07.07.2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Голодюк О.М. із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [INFO] [PERSON] Згідно заяви від 22.07.2016 року [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після померлої матері [INFO] [PERSON] на користь сина померлої [PERSON] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №90067597 від 20.06.2017 року, отриманої 20.06.2017 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Голодюк О.М. вбачається, що за [PERSON] зареєстровано 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва серії [NUMBER] про право власності, виданого 21.12.2004 року Фондом комунального майна м.Херсона згідно з розпорядження 16766-ж. 20.06.2017 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Голодюк О.М. за реєстраційним №1014, видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом серії НМЕ №409005 на 1/3 частину квартири, яка розташована за адресою - [ADDRESS] , яка належала на праві власності спадкодавцю [PERSON] . Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 p., гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Статтею 41 Конституції України регламентовано право кожного на володіння, користування і розпорядження зокрема своєю власністю. А також набуття права приватної власності в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. Згідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як констатовано п.3 ст.319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, а відповідно до п.4 цієї ж статті - власність зобов`язує. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визначення правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Згідно зі ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальний) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Як вбачається зі змісту ст.718 ЦК України предметом договору дарування може бути зокрема нерухома річ. Відповідно до ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, що розташовані на них. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, перехід і припинення, відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, що діяла на момент укладення оспорюваного договору дарування, підлягають обов`язковій державній реєстрації. Частиною 1 ст.722 ЦК України визначено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Це правило застосовується в сукупності із загальними нормами ЦК України щодо моменту набуття права власності за договором. Пунктом 4 ст.722 ЦК України регламентовано прийняття дарунку шляхом прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору. В свою чергу, пунктом 14 договору дарування від 05.10.2012 року зазначено, що право власності на відчужувану частину квартири у обдарованих виникає з моменту прийняття дарунка. Прийняттям дарунка вважається одержання обдарованими примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України відчуження нерухомого майна є підставою припинення права власності на нього. Системний аналіз статей 346,717,719,722 ЦК України і положень договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , дають підстави для висновку про те, що право власності на подароване майно перейшло до обдарованих в момент прийняття дарунку, під яким розуміється отримання примірника нотаріально посвідченого договору дарування. Таким чином, після укладенням договору дарування припинено право власності у [PERSON] на 1/3 частину трикімнатної квартири під номером [ADDRESS] . Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004 року у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Таким чином, за відсутності державної реєстрації прав на нерухоме майно, які виникають на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, обдарована особа набуває право власності на дарунок відповідно до ч.1 ст.722 ЦК України та умов договору дарування, однак обмежена у праві розпорядження цим майном до моменту реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на майно. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Першої судової палати касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 619357св18. Договір дарування є правовою підставою належності майна позивачу, визнання такого права рішенням суду не потребує. Відповідно до ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином, позивач з 05.10.2015 року згідно договору дарування від 05.10.2012 року є власником 1/6 частини вказаної квартири. Згідно положень ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. З врахуванням того, що спадкодавець за життя розпорядилася своєю часткою в праві власності на зазначену квартиру, суд вважає свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким спадкоємцем 1/3 частини квартири визнано [PERSON] підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат. Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Судом встановлено, що 28.08.2017 року [PERSON] уклала договір про надання правової допомоги - адвокатських послуг з адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Шкута і Партнери» в особі керуючого партнера Шкути О.О. За умовами вказаного договору адвокат Шкута О.О., діючи в інтересах [PERSON] , зобов`язувався здійснювати/надавати правову допомогу з юридичних питань, які можуть виникнути у [PERSON] . Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судові витрати, понесені позивачем, складаються з наступного: 640 грн. - судовий збір, сплачений при зверненні до суду з позовом (квитанція про сплату №0.0.854015589.1 від 20.09.2017 року, 13000 грн. - витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордера №46/17-ц від 28.08.2017 року. Детальний опис наданих послуг по договору про надання правової допомоги від 28.08.2017 року №46/17-ц від 23.10.2018 року, виконаних адвокатом Шкутою О.О. міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 13000 грн.

Outcome: approved