Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 20.12.2019 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики №20-12-2019, за яким відповідач прийняла від нього у власність 64000 грн. та зобов`язалась повернути борг 20.10.2020 року і сплатити відсотки. Факт отримання зазначених грошових коштів підтверджено власноручно написаною розпискою від [PERSON] в момент передачі їй грошової позики. Однак станом на 10.12.2020 року відповідач кошти не повернула. За наведених обставин, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 64000 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. та судовий збір. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позову. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач ніколи не складала і не підписувала спірний договір позики та розписку, копії яких містяться в матеріалах справи. Вказує, що відповідач не знайома з позивачем, грошові кошти в нього не брала, ніколи не відвідувала м. Шепетівку, де нібито укладена вказана угода. Також вказує, що аналогічні позовні вимоги до відповідача від незнайомих їй осіб знаходились на розгляді в інших судах України, частина таких справ вже розглянута з відмовою у задоволенні позовів. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 29.03.2021 року, винесеною у справі №161/20670/20, закрито провадження у справі в зв`язку з поданням позивачем заяви, в якій він зазначив, що відповідача не знає, коштів їй не передавав, у період з жовтня 2020 року по лютий 2021 року перебував за кордоном. Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд знаходить в позові відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, що передбачено ст. 1047 ЦК України. Отже законодавець чітко встановлює письмову форму договору позики, як підставу виникнення між його сторонами цивільних прав і обов`язків. Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги посвідченою ним копією договору позики №20-12-2019 від 20.12.2019 року, укладеного між ним та відповідачем [PERSON] , відповідно до умов якого остання отримала від позивача грошові кошти в сумі 64000 грн., та розписки відповідача про отримання нею коштів. Зі змісту позову слідує, що оригінал договору позики та розписки [PERSON] про отримання грошових коштів зберігаються у позивача. У зв`язку з запереченням відповідачем укладення договору позики та складення нею розписки, ухвалою суду від 01.03.2021 року зобов`язано позивача [PERSON] надати в судове засідання 23.03.2021 року оригінал спірного договору та розписки, складеної [PERSON] 20.12.2019 року про отримання нею грошових коштів від [PERSON] . Позивач ухвалу суду не виконав, оригінали витребуваних документів суду не надав і не з`явився для надання пояснень особисто, натомість 22.03.2021 року від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що визначено ч. 2 ст. 79 ЦПК України. Згідно ч.ч. 1, 2, 6 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Враховуючи вищевикладене, сумніви представника відповідача щодо відповідності поданих позивачем копій договору позики та розписки оригіналам, суд не приймає до уваги подані позивачем на підтвердження позовних вимог у якості доказів копії договору позики №20-12-2019 від 20.12.2019 року та розписки про отримання відповідачкою грошових коштів від 20.12.2019 року. У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи інших допустимих доказів, підтверджуючих наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за договором позики, вимоги позивача є безпідставними, в зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Враховуючи наведені обставини, суд знаходить відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed