Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просить визнати Договір оренди земельної ділянки від 17.01.2011 року, укладений між [PERSON] та Виробничим сільськогосподарським кооперативом «Ріжки», який зареєстрований у вересні 2012 року припиненим з 18.01.2016 року та зобовязати Виробничий сільськогосподарський кооператив «Ріжки» повернути [PERSON] земельну ділянку розміром 2,900 га, кадастровий номер 3224485200:02:003:0041, яка йому належить на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ІІІ-КВ № 078761 від 12.09.2001 року; судові витрати покласти на Відповідача. В обгрунтування свого позову позивач та його представник посилаються на те, що 17.01.2011 року між [PERSON] та Виробничим сільськогосподарським кооперативом «Ріжки» було укладено Договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у вересні 2012 року, що підтверджується договором. Згідно п. 1.1 Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне володіння та користування на умовах оренди земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без зміни цільового призначення, яка знаходиться в адміністративних межах Ріжківської сільської ради і право на яку засвідчено державним актом ІІІ-КВ № 078761, виданим 12.09.2001 року Ріжківською сільською Радою народних депутатів, кадастровий номер 3224485200:02:003:0041, земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку розміром (площею) 2,9 га. Пунктом 2.3 Договору передбачено, що договір укладено терміном на 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації. Після закінчення терміну дії договору Орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін. У цьому разі Орендар повинен повідомити письмово Орендодавця про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше ніж за місяць до його закінчення. Передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у пятиденний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання - передачі (п.2.5 Договору). Пунктом 3.2.3 передбачено, що Орендар має право вимагати надання Орендодавцем для використання земельної ділянки після державної реєстрації договору оренди, відшкодування орендодавцем упущеної вигоди і збитків, заподіяних ненаданням її у зазначений строк, а п. 3.2.6 Договору встановлено, що орендар зобовязаний приступити до використання орендованої земельної ділянки після державної реєстрації договору оренди. Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 6.1 Договору). 17.01.2011 року, до моменту державної реєстрації договору, [PERSON] передав земельну ділянку ВСК «Ріжки» на підставі Акту приймання-передачі земельної ділянки, що підтверджується відповідним актом. З 17.01.2011 року відповідач використовує земельну ділянку Позивача та сплачує орендну плату. У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до ВСК «Ріжки» із заявою про повернення земельної ділянки, що підтверджується відповідною заявою з відміткою відповідача про її отримання. У серпні 2016 року позивач повторно звернувся до ВСК «Ріжки» із заявою про повернення земельної ділянки. На даний час, відповідь відсутня. Позивач вважає, що дія договору припинилась 18.01.2016 року, а Відповідач незаконно використовує земельну ділянку та зобов язаний повернути її, виходячи з наступного. Дія Договору оренди припиняється: у разі закінчення строку, на який його було укладено (п.4.2 Договору). Оскільки Договір було укладено 17.01.2011 року (момент укладення договору) строком на 5 років, цього ж дня згідно акту приймання - передачі для ВСК «Ріжки» було передано земельну ділянку для використання, з цього ж дня ВСК «Ріжки» використовує земельну ділянку та сплачує орендну плату, то пять років сплинуло 17.01.2016 року, і з наступного дня закінчився термін дії договору. За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обовязки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162ц 13, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Аналогічна правова позиція викладена і в ухвалі ВССУ від 20.01.2016 року по справі № 6-24387 ск 15, ухвалі ВССУ від 02.03.2016 року по справі № 6-21856 ск 15, ухвалі ВССУ від 16.12.2015 року по справі № 6-27193 ск 15, ухвалі ВССУ від 25.07.2016 року та інших рішеннях ВССУ та ВСУ. За таких обставин, виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України та ст. 18 Закону України « Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладання договору оренди), строк дії договору оренди починається не з дати його державної реєстрації, оскільки державна реєстрація договору вказує на його чинність і не може змінювати день його укладення, тобто строк дії договору. В разі припинення або розірвання договору Орендар зобовязаний повернути Орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду (п.2.6 Договору). Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, мотивуючи це тим, що 17.01.2011 року між сторонами укладено Договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться в адміністративних межах Ріжківської сільської ради, право власності на яку засвідчено державним актом ІІІ-КВ № 078761, виданим 12.09.2001 року Ріжківською сільською радою, кадастровий номер 3224485200:02:003:0041, земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку розміром (площею) 2,9 га. Договір оренди зареєстровано 05.09.2012 року Управлінням Держкомзему у Таращанському районі Київської області що підтверджується записом в Державному реєстрі земель № 322440004002031, про що міститься відповідна відмітка на Договорі. Так, згідно п. 2.3. Договору договір укладено терміном на 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації. Передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у пятиденний термін після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі (п.2.5 Договору). Позивач стверджує, що після підписання Договору 17.01.2011 року отримував орендну плату та відразу підписав Акт приймання-передачі на земельну ділянку. Проте, станом на 2011 рік між позивачем та відповідачем діяв договір оренди земельної ділянки від 17.05.2005 року, який зареєстрований Таращанським відділом Київської філії Державного підприємства УДЗК №24 від 19.01.2006 року за №00300 та оскільки договір оренди земельної ділянки від 17.01.2011 року на той час не пройшов державної реєстрації, орендна плата за 2011 рік видавалась позивачеві згідно договору, що був зареєстрований 19.01.2006 року. Вказаний договір оренди від 17.05.2005 року, зареєстрований 19.01.2006 року ніким не оспорювався. Заперечень що до строку його дії не надходило, відповідно умови договору були дійсними та обовязковими для виконання сторонами договору. Крім того, з невідомих причин Акт приймання передачі на земельні ділянки по Договору відсутній, відтак відповідач фактично продовжив використання земельних ділянок на підставі Договору, починаючи з дати його державної реєстрації, а саме з 05.09.2012 року, тобто з дня набрання договорами оренди законної сили. Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації. Крім того, згідно правової позиції ВСУ, що була сформована при розгляді справи№ 6-99цс13 від 18.09.2013 року Договір оренди землі є укладеним з моменту його державної реєстрації, а отже - оспорюваним й витребування спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння без визнання цього договору оренди землі недійсним не ґрунтується на вимогах, встановлених ст. 210, ст 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України й ст. 18 Закону України «Про оренду землі». Позивач посилаючись в позовній заяві на передачу земельної ділянки по договору від 17.01.2011 року не надав суду докази щодо підписання ним Актів приймання передачі з Відповідачем, а відтак не дотримався вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона має довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Як вбачається з додатків до позовної заяви Позивач звертався до Відповідача з заявою від 15.08.2016 року, в якій просив повернути йому земельну ділянку, оскільки на його думку Договір припинив свою дію 18.01.2016 року. Разом з тим Позивач приховує від суду інформацію, що є важливою для всебічного розгляду справи та вирішення спору по суті, а саме 21.08.2016 року згідно накладної №0017 позивач частково отримав орендну плату за використання земельної ділянки по Договору в кількості 1 (одна) тонна ячменю (фуражного) на суму 2700 (дві тисячі) гривень. Відповідно Позивач визнавав Договір діючим, а Відповідач справно виконував свої зобовязання по договорах. Крім того позивач звертався до відповідача про надання йому фінансової допомоги, прохання про яку були задоволені відповідачем, що підтверджується видатковим касовим ордером від 14.07.2016 року. З поданого вбачається, що Позивач визнавав чинним договір оренди земельної діляник, що є предметом спору, а також користувався правами та обовязками, які має згідно умов Договору, в звязку з чим в задоволенні його позовних вимог просить суд відмовити в повному обсязі. Судом встановлено, що 17.01.2011 року між [PERSON] та Виробничим сільськогосподарським кооперативом «Ріжки» було укладено Договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований 05.09.2012 року, що підтверджується договором. Згідно п. 1.1 Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне володіння та користування на умовах оренди земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без зміни цільового призначення, яка знаходиться в адміністративних межах Ріжківської сільської ради і право на яку засвідчено державним актом ІІІ-КВ № 078761, виданим 12.09.2001 року Таращанською Ріжківською сільською Радою народних депутатів, кадастровий номер 3224485200:02:003:0041, земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку розміром (площею) 2,9 га. Пунктом 2.3 Договору передбачено, що договір укладено терміном на 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації. Після закінчення терміну дії договору Орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін. У цьому разі Орендар повинен повідомити письмово Орендодавця про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше ніж за місяць до його закінчення. Передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у пятиденний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання - передачі (п.2.5 Договору). Пунктом 3.2.3 передбачено, що Орендар має право вимагати надання Орендодавцем для використання земельної ділянки після державної реєстрації договору оренди, відшкодування орендодавцем упущеної вигоди і збитків, заподіяних ненаданням її у зазначений строк, а п. 3.2.6 Договору встановлено, що орендар зобовязаний приступити до використання орендованої земельної ділянки після державної реєстрації договору оренди. Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 6.1 Договору). 17.01.2011 року, до моменту державної реєстрації договору, [PERSON] передав земельну ділянку ВСК «Ріжки» на підставі Акту приймання - передачі земельної ділянки. З 17.01.2011 року Відповідач використовує земельну ділянку Позивача та сплачує орендну плату. У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до ВСК «Ріжки» із заявою про повернення земельної ділянки, що підтверджується відповідною заявою з відміткою відповідача про її отримання. У серпні 2016 року позивач повторно звернувся до ВСК «Ріжки» із заявою про повернення земельної ділянки. На даний час, відповідь відсутня. Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Норми статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначають серед істотних умов договору оренди землі також строк дії договору оренди та встановлюють, що невідємною частиною договору оренди землі є і акт приймання-передачі обєкта оренди. Як встановлено судом, укладений між сторонами договір оренди містить конкретний і чітко визначений строк його дії пять років, а також має додаток - Акт приймання-передачі землі в оренду. Отже, відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про оренду землі» відбулась передача орендодавцем обєкта оренди орендарю у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Відповідно до пункту 2.3 спірного договору оренди земельної ділянки цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоду встановленій формі. Цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін, при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Про дану обставину також свідчить здійснення державної реєстрації договору оренди землі, оскільки відповідно до 15 Закону України «Про оренду землі», відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та Виробничий сільськогосподарський кооператив «Ріжки» дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 17 січня 2011 року договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору оренди. За таких обставин, що договір оренди землі припинив свою дію після закінчення 5-річного строку, який розпочинається з моменту його укладення, а не з моменту державної реєстрації, оскільки державна реєстрація вказує на чинність договорів (набрання юридичної сили) і не може змінювати момент їх укладення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 6-162цс13 від 19 лютого 2014 року. Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором; орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Аналогічні приписи сторони закріпили в укладеному між ними договорі оренди землі, а саме: пунктом 4.2 договору оренди передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку. Як встановлено під час розгляду справи, укладений між сторонами договір оренди землі припинив свою дію 17 січня 2016 року, однак земельну ділянку позивачу відповідачем не повернуто, чим порушено умови укладеного між ними договору оренди землі та права позивача, як власника земельної ділянки. Між іншим, позивач заперечив щодо продовження користування відповідачем орендованою земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, про що свідчать надіслані від імені позивача на адресу відповідача заяви датовані 2015 та 2016 роками, а тому такий договір не є поновленим відповідно до його умов. До того ж, суд враховує, що укладений між сторонами договір оренди землі недійсним та/або неукладеним в судовому порядку не визнаний та жодною із сторін не оскаржений і не заперечується. Також, в передбаченому Законом України «Про оренду землі» порядку, сторонами не змінювались умови даного договору, у тому числі і щодо строку його дії, а тому він є укладеним саме на визначений сторонами строк. Отже, державна реєстрація договору оренди землі свідчить про виникнення у орендаря речового права на оренду земельної ділянки та може не збігатись із моментом укладення договору оренди, а лише визначає правові засади його чинності. Оскільки судом встановлено, що відповідач не вважає укладений між ним і позивачем договір оренди землі припиненим та продовжує користуватись земельною ділянкою позивача, утримуючи її у себе, суд приходить до висновку, що порушені законні права та інтереси позивача слід захистити, шляхом визнання припиненим укладеного між сторонами договору оренди землі за закінченням строку, на який його було укладено, а також зобовязання відповідача повернути позивачу орендовану земельну ділянку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, підлягає задоволенню, оскільки згідно із положень цивільного законодавства укладений між сторонами договір оренди землі припинив свою дію 18 січня 2016 року. Судом не можуть бути взяті до уваги заперечення відповідача проти задоволення позову в частині того, що станом на 2011 рік між позивачем та відповідачем діяв договір оренди земельної ділянки від 17.05.2005 року, який зареєстрований Таращанським відділом Київської філії Державного підприємства УДЗК №24 від 19.01.2006 року за №00300 та оскільки договір оренди земельної ділянки від 17.01.2011 року на той час не пройшов державної реєстрації, орендна плата за 2011 рік видавалась позивачеві згідно договору, що був зареєстрований 19.01.2006 року, оскільки сам факт укладення 17.01.2011 року нового договору оренди земельної ділянки між сторонами вказує на ту обставину, що відповідач вважав, що попередній договір, а саме договір від 17.05.2005 року із строком дії пять років, який був зареєстрований 19.01.2006 року припинив свою дію. Щодо відсутності акту приймання-передачі обєкта оренди та заперечення відповідача в частині того, що позивач відразу після підписання оспорюваного договору оренди земельної ділянки підписав Акт приймання-передачі на земельну ділянку, не надав суду докази такого підписання, то суд сприймає дані твердження представника відповідача критично та розцінює, як намагання перешкодити встановленню обєктивної істини по справі, оскільки норми статті 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на момент укладення договору та його реєстрації, визначають серед істотних умов договору оренди землі також строк дії договору оренди та встановлюють, що невідємною частиною договору оренди землі є і акт приймання-передачі обєкта оренди і як би вказаний акт були відсутній, то це було б перешкодою для їхньої реєстрації, а реєстрація відбулася. Щодо отримання позивачем орендної плати за 2016 рік, то це є цілком зрозумілим, оскільки йому на праві власності належить земельна ділянка, яка використовувалася відповідачем і на даний час також перебуває у його користуванні, що не заперечувалося сторонами під час судового розгляду справи. Щодо посилання представника відповідача на правову позиції ВСУ, що була сформована при розгляді справи № 6-99цс13 від 18.09.2013 року, то вказана правова позиція не може бути взята судом до уваги, оскільки ч. 3 ст. 640 ЦК України, в редакції на момент виникнення (укладення оспорюваних договорів) не передбачала, що договір, який підлягає державній реєстрації є укладеним з моменту державної реєстрації. Згідно із частиною першою статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved