Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, просив суд ухвалити рішення, яким розірвати між ним та відповідачкою шлюб, який зареєстрований 04 червня 2004 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 218. До початку розгляду справи по суті позивач направив до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти запропонованого відповідачкою строку на примирення категорично заперечує. Відповідачка у жодне з призначених судом засідань не з`явилась, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином. Зокрема, 28 липня 2020 року відповідачка не з`явившись до суду направила клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням відповідачки у відпустці, яке судом було задоволено та відкладено розгляд справи до 25 серпня 2020 року. 25 серпня 2020 року відповідачка повторно не з`явилась до суду не повідомивши про причини своєї неявки, не отримавши при цьому судової повістки про виклик до суду на вказану дату, у зв`язку з чим судом черговий раз було відкладено розгляд справи до 01 вересня 2020 року. 01 вересня 2020 року відповідачка не з`явилась, направила суду клопотання з проханням не розглядати справу за її відсутності у зв`язку з її хворобою. Судом було задоволено копання відповідачки та відкладено розгляд справи. Також, 26 жовтня 2020 року відповідачка черговий раз не з`явилась в судове засідання не повідомивши про причини своєї неявки. За таких обставин, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки відповідачка будучи обізнаною про розгляд справи не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву на позов не подала та не направила свого представника у судове засідання. При цьому суд враховує кількість перенесених судових засідань за клопотанням відповідачки та тривалість перебування справи у провадженні суду. Суд дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 червня 2003 року, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. У шлюбі у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони проживали однією сім`єю, проте як зазначає позивач, вони як подружжя тривалий час не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов`язків. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейні відносини відсутні. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось, відтак у суду відсутні підстави для надання сторонам строку на примирення оскільки позивач категорично заперечує проти надання такого строку та наполягає на розлученні. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141-142 ЦПК України судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved