Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він, починаючи з 12 січня 2010 року по 25 березня 2013 рік працював у ПрАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» на посаді провідного інженера відділу планування директорату з виробництва комплексу інженерно-технічного забезпечення. Також позивач вказав, що 25.03.2013 відповідно до наказу №1045-ос від 22.03.2013 його звільнили з роботи за власним бажанням, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Крім того, позивач вказав, що Подільським районним судом м. Києва 08.05.2013 видано судовий наказ №758/5337/13-ц, відповідно до якого його вимоги задоволено повністю. Також позивач зазначив, що відповідач з дня звільнення позивача до дня звернення до суду, не провів кінцевий розрахунок, не виплатив належні позивачу грошові кошти: заробітну плату за період лютий 2013 - квітень 2013. Також позивач вказав, що заробітна плата лютий 2013 - квітень 2013 року відповідачем не виплачені. У зв'язку з зазначеним позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку, розмір якої на день подання позовної заяви становить 232089,66 грн. В позовній заяві позивач також просив розглянути справу без його участі за наявними в матеріалах справи документами. Оскільки позивач просив розглядати справу без його участі, то суд приходить висновку, що позивач не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі. Відповідач своє право на участь в судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 12.01.10 р. по 25.03.13 р. працював в ПрАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» на посаді провідного інженера відділу планування директорату з виробництва комплексу інженерно-технічного забезпечення відповідно до записів в трудовій книзі (а.с. 7). 08.05.2013 року Подільським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з ПрАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 49709 грн. 56 коп. (а.с. 14). При звільненні розрахунок з [PERSON] у встановлені ст. 116 КЗпП строки України відповідачем проведено не було. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, диспозиція статті 117 КЗпП України встановлює обов'язок роботодавця виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, і дана норма закону будь-яких обмежень її дії не встановлює. Суд проводить розрахунок середньої заробітної плати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Визначаючи розмір середньої заробітної плати суд керується даними про розмір заробітної плати [PERSON] за останні 2 повні місяці, які передували звільненню. Відповідно до довідки про заробітну плату [PERSON], в січні 2013 року нараховано заробітну плату у розмірі 8740,10 грн., в лютому 2013 року - 6666,28 грн. (а.с. 8). Відповідач в позовній заяві вказав, що фактично за вказаний період ним було відпрацьовано 31). З урахуванням зазначеного, середньоденна заробітна плата складає 496,98 грн. (8740,10 + 6666,28) / (18+13), де 31 - кількість відпрацьованих робочих днів в січні та лютому 2013 року. З урахуванням зазначеного, середня заробітна плата у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні за період затримки з 26.03.2013 по 16 лютого 2015 року становить 232089,66 грн., виходячи з розрахунку 496,98 х 476 (де 476 - кількість робочих днів за вказаний період). Однак, позивач просив стягнути з відповідача середню заробітну плату у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні за період затримки розрахунку в розмірі 232089,66 грн., а тому позов підлягає задоволенню у вказаному розмірі. На підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved