Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати за ним право власності в цілому на квартиру [ADDRESS] , що складається з: у житловому будинку літ.Б-2, житловою площею 23,5 кв.м., загальною площею 51,0 кв.м., 1 - тамбур, 2,5 - шафи, 3 - кухня-їдальня, 4,7 - житлова, 6 - санвузол, ганок літ. б2, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , належне померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 серпня 1996 року та в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що його матері [PERSON] та рідному брату [PERSON] в рівних частках належала квартира [ADDRESS] . [INFO] помер брат позивача - [PERSON] та спадщину після останнього в порядку частини третьої статті 1268 ЦК України прийняла як спадкоємець першої черги [PERSON] [INFO] померла мати позивача - [PERSON] та він як єдиний спадкоємець в шестимісячний строк звернувся до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, 17 вересня 2020 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відповідно листа КП «ДМБТІ» ДОР №17681 від 23 листопада 2018 року станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про реєстрацію спільної часткової власності на 69/100 часток квартири, що не перереєстровані за померлими [PERSON] та [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29 листопада 1997 року за реєстровим №4-3163, приміщення квартири [ADDRESS] поз. 10 - житлова, площею 13,1 кв.м., поз.11 - житлова, площею 10,4 кв.м., що складало 31/100 частки квартири [ADDRESS] відійшло до іншої особи та в подальшому на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної Ради №72/9 від 19 березня 1999 року було приєднано до квартири [ADDRESS] . Зазначений договір було зареєстровано в КП «ДМБТІ», на 31/100 частку квартири [ADDRESS] анульовано. Отже, перереєстрація правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] станом на 31 грудня 2012 року не проводилася, а тому 69/100 часток квартири [ADDRESS] не перереєстрована в одиницю. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у: Третьої дніпровської державної нотаріальної контори: копії спадкової справи №184/218, відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; дані щодо відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; копії матеріалів щодо посвідчення договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою ДДНК 29 листопада 1997 року за реєстровим №4-3163, приміщення квартири [ADDRESS] : поз.10 - житлова, площею 13,1 кв.м., поз.11 - житлова, площею 10,4 кв.м., що складало 31/100 частки квартири; Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради копію інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів та витребувано у Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області копії матеріалів щодо посвідчення договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою ДДНК 29 листопада 1997 року за реєстровим №4-3163, приміщення квартири [ADDRESS] : поз.10 - житлова, площею 13,1 кв.м., поз.11 - житлова, площею 10,4 кв.м., що складало 31/100 частку квартири. 22 грудня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] , в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено чим саме Дніпровська міська рада порушує права позивача на спірне нерухоме майно та не надано доказів того, що він намагався вирішити питання в позасудовому порядку, а тому звернення з позовом до суду є передчасним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Наголосила, що просить визнати право власності саме на квартиру [ADDRESS] у житловому будинку літ.Б-2, оскільки в технічному паспорті, що долучений до позову, саме житловий будинок Б-2 вказано. Чому в іншій документації вказано, що спірна квартира знаходиться в житловому будинку Б-1 пояснити не змогла. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань не подавав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Вислухавши представника позивача [PERSON] , дослідивши наявні докази, судом встановлені наступні фактичні обставини. Позивач є сином [PERSON] , померлої [INFO] , та рідним братом [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.6,7,50,57). [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS] , загальною площею 80 кв.м. (а.с.8). З додатку №1 на приватизовану квартиру [ADDRESS] вбачається, що станом на 1996 рік зазначена квартира складалася з 1 - тамбуру, площею 2,5 кв.м., 2-тамбуру, загальною площею 2,6 кв.м., 3-коридор, загальною площею 14,3 кв.м., 4-кухня, загальною площею 4,1 кв.м., 5-коридор, загальною площею 3,0 кв.м., 6-житлова, житловою площею 17,4 кв.м., 7-санвузол, загальною площею 3,6 кв.м., 8-коридор, загальною площею 2,6 кв.м., 9-житлова, житловою площею 5,4 кв.м., 10-житлова, житловою площею 14,1 кв.м., 11-житлова, житловою площею 10,4 кв.м., загальною площею 80, кв.м., житловою площею 47,3 кв.м. (а.с.118-120). З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , з яких 69/100 квартири належить [PERSON] та [PERSON] , та 31/100 - [PERSON] , станом на 12 листопада 1997 року встановлено, що зазначена квартира в будинку Б-1 складається з аналогічних складових, зазначених в додатку №1 на приватизовану квартиру [ADDRESS] станом на 1996 рік (а.с.67-69). 29 листопада 1997 року [PERSON] , яка також діяла на підставі доручення і від імені [PERSON] , уклала договір з [PERSON] про продаж останньому 31/100 частини квартири [ADDRESS] , що складається з 10-жилої кімнати жилою площею 14,1 кв.м., 11-жилої жилою площею 10,4 кв.м. в житловому будинку Б-1 кирпичному, загальною площею 80,0 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м. (а.с.123). Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради №72/9 від 19 березня 1999 року вирішено об`єднати частину квартири [ADDRESS] (приміщення 1-10, 1-11) та квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] ; вважати квартиру [ADDRESS] з кількістю кімнат - 4, житловою площею - 52,0 кв.м., загальною площею 81,6 кв.м. (а.с.124). Станом на 22 листопада 2018 року квартира [ADDRESS] літера Б-2 складається з: 1-тамбур, загальною площею 1,5 кв.м., 2-шафа, загальною площею 0,4 кв.м., 3-кухня-їдальня, загальною площею 20,6 кв.м., 4-житлова, житловою площею 15,6 кв.м., 5-шафа, загальною площею 0,9 кв.м., 6-санвузол, загальною площею 4,1 кв.м., 7-житлова, житловою площею 7,9 кв.м., всього загальною площею 51, кв.м., житловою площею 23,5 кв.м. (а.с.71-76). З відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за вих.№17681 від 23 листопада 2018 року встановлено, що перереєстрація правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] , житловою площею 22,8 кв.м., загальною площею 55,5 кв.м., КП «ДМБТІ» ДОР станом на 31 грудня 2012 року не проводилася (а.с.128 зворотна сторона). Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про відмову/прийняття спадщини ніхто не звертався та спадкова справа щодо майна померлого не відкривалася і свідоцтво про право на спадщину за законом/заповітом не видавалося (а.с.45). Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звертався лише позивач та 17 вересня 2020 постановою державного нотаріуса позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що згідно листа КП «ДМБТІ» ДОР №17681 від 23 листопада 2018 року станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про реєстрацію спільної часткової власності на 69/100 часток квартири, що не перереєстровані за померлими [PERSON] та [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29 листопада 1997 року за реєстровим №4-3163, приміщення квартири [ADDRESS] поз. 10 - житлова, площею 13,1 кв.м., поз.11 - житлова, площею 10,4 кв.м., що складало 31/100 частки квартири [ADDRESS] відійшло до іншої особи та в подальшому на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної Ради №72/9 від 19 березня 1999 року було приєднано до квартири [ADDRESS] . Вищезазначений договір, який було зареєстровано в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», на 31/100 частку квартири [ADDRESS] анульовано. Отже, перереєстрація правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] житловою площею 22,8 кв.м., загальною площею 55,5 кв.м. (площа зазначена після відокремлення кімнат) КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року не проводилась, тобто на сьогоднішній день 69/100 часток квартири [ADDRESS] не перереєстрована в одиницю (а.с.47 зворотна сторона, 93,95). Вирішуючи позовні вимоги суд приходить до наступного. Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне (а.с.67-69,121,121 зворотна сторона,123,128 зворотна сторона-129): -порівнюючи технічні паспорти на спірне житлове приміщення станом на 12 листопада 1997 року та станом на 22 листопада 2018 року встановлено, що спадкодавці були співвласниками квартири [ADDRESS] , яка була розміщена в будинку літ. Б-1, а не в будинку літ. Б-2, в якому позивач просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] ; -з копії договору купівлі-продажу від 29 листопада 1997 року вбачається, що [PERSON] , яка також діяла на підставі доручення і від імені [PERSON] , продала [PERSON] 31/100 частини квартири [ADDRESS] ; -з копії довідки-характеристики від 17 листопада 1997 року також вбачається, що спадкодавці були власниками квартири [ADDRESS] , що знаходиться в житловому будинку Б-1; -з копії листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 23 листопада 2018 року також вбачається, що спадкоємці мали право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] в житловому будинку Б-1. Докази щодо того, що спадкодавці були співвласниками квартири [ADDRESS] суду не надано. Відсутні й відомості щодо житлового будинку Б-2 за адресою: [ADDRESS] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Висновок з технічної інвентаризації від 22 листопада 2018 року з приводу того, що зменшення загальної площі спірної квартири на 4,5 кв.м. та збільшення житлової площі на 0,7 кв.м. відбулося за рахунок знесення тамбуру поз.1 переобладнання та перепланування квартири без втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування, що не потребує введення в експлуатацію, судом до уваги не приймається, оскільки він складений щодо іншої квартири, а саме стосовно квартири [ADDRESS] , співвласниками якої були спадкодавці (а.с.75 зворотна сторона). Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач просить визнати за ним право власності на відмінне нерухоме майно, аніж те, співвласниками якого були спадкодавці. Належні та допустимі докази того, що спірне нерухоме майно саме в житловому будинку Б-2 належало спадкодавцям або було збудовано спадкодавцями (спадкодавцем) у передбаченому законом порядку на земельній ділянці, яка була надана для цієї мети, відсутні. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Представник позивача [PERSON] наполягала на визнанні за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] , що знаходиться саме у житловому будинку літ.Б-2, своїми процесуальними правами щодо предмета спору, у тому числі передбаченими частинами другою та третьою статті 49 ЦПК України, розпорядилася на власний розсуд, будь-яких заяв чи клопотань не заявляла. Чому потрібно визнавати право власності на квартиру [ADDRESS] , співвласниками якої були спадкодавці відповідно до документації наданої суду КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, представник позивача [PERSON] пояснити не змогла. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] у визначених ним межах задоволенню не підлягають, що не перешкоджає позивачеві звернутися до суду за захистом свого права із застосуванням належного способу захисту. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed