Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. Позов обґрунтовується тим, що у них за час перебування у шлюбі народилось двоє дітей син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб між ними розірвано згідно рішення суду. Дітей залишено проживати з ним. Відповідач як мати зовсім не цікавиться життям своїх синів починаючи з січня 2014 року. Вона покинула сім'ю, не виховує дітей, не цікавиться їхнім станом здоров'я, матеріальним забезпеченням, не навідує їх у садочку. В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити та зазначив, що відповідач і до січня 2014 року могла тривалий час не появлятися вдома та не цікавиться життям дітей. Після чого появлялись і в них були скандали з цього приводу. А самий тривалий період її немає починаючи із січня 2014 року. Ствердив, що відповідач згадала про дітей тільки у вересні під час розгляду даної справи. А останній раз вона приїхала до дітей 19 грудня цього року, але не заходила до них і не проводила з ними час. Попросила по телефону, щоб старший син вийшов на двір де вона йому дасть подарунки. Коли син близько 19-00 години вийшов на вулицю і він спостерігав за цим, то відповідач передала дитині з автомобіля, на якому вона приїхала і в якому сильно грала музика, пакет та поїхала. В пакеті було два маленьких подарунки цукерок, іграшка тракторець та пляшка пива, після чого син побачивши це в будинку засмутився. Представник прокуратури підтримала даний позов, просила задовольнити з наведених в заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні 09.10.2014 року заперечила проти даного позову та подала письмове заперечення. Ствердила, що вона спочатку року була хворою і лікувалась в м.Кіцмань, а пізніше працювала до травня 2014 року в м.Чернівці на базарі. З травня 2014 року вона була в цей час на роботі в Польщі і передавала зароблені кошти на утримання сім'ї. Після повернення з Польщі вона дізналась, що позивач подав на розлучення та звернувся до суду з даним позовом. Ствердила, що це позивач її не пустив додому і вона змушене проживати в с.Дубки в батька, що він перешкоджає їй бачитись з дітьми. Зазначила, що позивач за час проживання з нею неодноразово вчиняв насильство по відношенню до неї у зв'язку з чим вона зверталась в міліцію. В судові засідання призначені на 22.10.2014 року та 26.12.2014 року відповідач не з'явилась з невідомих суду причин, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд вислухавши осіб, що брали участь під час розгляду даної справи, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Також Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. В судовому засіданні встановлено, що: У сторін по справі, за час перебування у шлюбі народилось двоє неповнолітніх дітей син [PERSON], [INFO], що підтверджується записом у свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] виданого Рашківською сільською радою 22.01.2009 року та сина [PERSON], [INFO], що також підтверджується записом у свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] виданого Рашківською сільською радою 14.07.2011 року (а.с.12-13). Сторони розірвали шлюб згідно рішення Городенківського районного суду від 17.11.2014 року. Дітей залишено проживати біля батька. В цьому рішенні встановлено, що сторони не проживають разом з січня 2014 року, діти проживають з позивачем, відповідач за місцем реєстрації не проживає. Також свідки [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні повідомили, що вони працюють вихователями в дитячому садочку який відвідують діти сторін. Вони ствердили, що дітьми опікується з початку 2014 року тільки батько, який приводить в садочок і забирає дітей, оплачує за садочок, що діти доглянуті. Матір вони бачили в садочку тільки в кінці літа 2014 року коли вона прийшла до дітей. Свідок [PERSON] ствердила, що до того випадку мати була в садочку ще на святкуванні Нового року в 2012 році. Згідно вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи чи особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також той факт, що дітьми опікується під час відвідування садочка тільки батько, підтверджується і довідками з дитячого садочка, де також зазначено, що з січня 2014 року відповідач дітьми не цікавиться (а.с.11,61). Згідно характеристики позивач за місцем проживання характеризується позитивно. Дбайливий господар. Не зловживає спиртними напоями. Без участі матері виховує двох дітей (а.с.9). Відповідач зарекомендувала себе проживаючи в с.Рашків посередньо. На неї скаржились родичі, що вона не займається вихованням дітей (а.с.10). Про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від участі у вихованні своїх синів на протязі останнього року, а саме на цікавиться їхнім життям, здоров'ям, матеріальним станом, їхнім вихованням, що підтверджується крім тверджень позивача і матеріалами справи, ще і показаннями свідка. А саме свідка [PERSON], що проживає в сусідньому господарстві сторін, який підтвердив, що відповідач з початку 2014 року не проживає із своєю сім'єю і він не бачив, щоб вона навідувалась до дітей. У висновку органу опіки і піклування Городенківської РДА від 09.09.2014 року зазначено, що сини сторін проживають разом із батьком. З початку 2014 року вона проживала в м.Кіцмань і працювала на базарі в м.Чернівці. З травня 2014 року по серпень 2014 року була на роботі в Польщі. Протягом всього цього часу до дітей не навідувалась. Орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача. Також факти неявки відповідача в судові засідання по даній справі розцінюються судом як підтвердження того, що відповідач [PERSON] не сумлінно ставиться до своїх батьківських обов'язків по відношенню до своїх малолітніх синів [PERSON] та [PERSON]. Судом не береться до уваги твердження відповідача про те, що вона лікувалась певний час в м.Кіцмань з січня 2014 року, у зв'язку з чим не мала змоги приїхати до дітей, оскільки відповідачем не подано жодного доказу на підтвердження даного факту. Також відповідач не подала доказів того, що вона не мала фізичної змоги спілкуватись з дітьми, а саме відвідувати їх, телефонувати до них чи спілкуватись іншим чином з січня до серпня 2014 року. Крім того відповідач не подала доказів того, що саме вона передавала якісь кошти на утримання дітей на протязі 2014 року. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітніх дітей, а саме вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує їх необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, тому даний позов слід задовольнити та позбавити батьківських прав стосовно малолітніх синів [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved