Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, третьої особи, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дочки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з неї аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; встановити опіку над дитиною та визначити його опікуном. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.09.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.08.2020 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Слухання справи неодноразово відкладалось із-за неявки сторін. Відповідач відзиву проти позову не надала. Представник позивача Органу опіки та піклування в особі виконкому Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності. Судом ухвалено про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного. Батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно положення статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Служба у справах дітей адміністрації Центрального району м. Миколаєва з метою соціального захисту дитини, передала дитину на виховання з лікарні №2. За умови її проживання у родині дядька - [PERSON] . Дитина проживає у родині позивача. Мати покинула дитину, та не займається її вихованням та утриманням. Згідно повідомлення Адміністрації ЦПМСД №4 у мкр. Тернівка по вул. Річковій, 27 взята на облік новонароджена дитина [PERSON] . Будівля знаходиться у аварійному стані, на первинному патронажному обстеженні в будинку антисанітарні умови, бруд, напалено, дід та баба знаходяться у нетверезому стані, умови для перебування дитини не створені. За повідомленням Національної поліції в особі ГУ УНП в Миколаївській області від 03.04.2019 року, було виявлено факт грубого невиконання батьківських обов`язків, так як [PERSON] Неодноразово покидала своє місце проживання, залишаючи малолітню з матір`ю [PERSON] , яка зловживає спиртними напоями. Рішенням № 396 від 26.04.2019 року [PERSON] надана повна цивільна дієздатність. 01.08.2019 року за № 3985/020201-22/25/14/19 Органом опіки та піклування, виконкомом Миколаївської міської ради складено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із ухиленням від виховання та утримання дитини. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батькоможуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. За п. 16 Постанови ВС від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Відповідно до п. 17 вказаної Постанови ізпідстав, передбаченихп.2, 4, 5 ч.1 ст. 164 СК, особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки в разі досягнення ними повноліття. Позбавлення батьківських прав неповнолітніх батька, матері можливе лише у випадках, визначених п.1, 3 ч.1 ст. 164СК, а саме якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважних причин і протягом шести місяців . Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крімхронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. За приписами п. 18 цієї ж Постанови , відповідно до ст. 165 СКУкраїни з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги Висновок Органу опіки та піклування, виконкому Миколаївської міської ради№ 3985/020201-22/25/14/19від 01.08.2019року, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав, передбачених ч.1 п.п.1,3,6 ст.164 СК України щодо можливості позбавлення батьківських прав неповнолітньої [PERSON] . Водночас, враховуючи поведінку неповнолітньої матері, вказані вище обставини справи, суд вважає за необхідне, враховуючи інтереси малолітньої дитини, попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, з покладенням обов`язку на орган опіки та піклування контролю за виконанням нею батьківських обов`язків та відібрати дитину- [PERSON] , [INFO] від матері - [PERSON] з передачею органу опіки та піклування. За такого, позов підлягає частковому задоволенню. За приписами ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. За ч. 2 ст. 244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. За приписами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Оскільки позивач не звертався до органу опіки та піклування з даного питання, орган опіки та піклування не досліджував та не надав висновку щодо можливості встановлення опіки над малолітньою дитиною [PERSON] , суд вважає, що ці заявлені вимоги задоволенню не підлягають . Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень статей 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідачі, як батьки дітей, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлені права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дітьми, так і з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial