Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем у них не склалося через різні погляди на життя, життєві цінності та правила ведення господарства у звязку з чим в сімї відбувалися постійні сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми, а тому подальше перебування у шлюбі з відповідачем неможливе. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та зазначив, що позивач на даний час бажає створити нову сімю, примирення з відповідачем не можливе. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Однак, разом з цим суду пояснив, що в цілому відповідач згодна на розірвання шлюбу, але через надані пояснення представником позивача в судовому засіданні не бажає розривати шлюб з позивачем. Вислухавши представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони одружені з 09 жовтня 2009 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії І-КИ №346315 від 31 серпня 2016 року, виданого Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №852. Сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ №285402 від 30 березня 2010 року, виданого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №405. Згідно ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 своєї постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного\~з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у\~формі відкладення розгляду справи слуханням\~та надання сторонам\~строку на\~примирення.\~Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Ухвалою суду від 28 квітня 2017 року згідно вимог ст. 111 Сімейного кодексу, ч. 5 ст. 191 ЦПК України сторонам був призначений строк для примирення до 29 травня 2017 року і провадження у справі на цей час було зупинено. Згідно пояснень представників сторін, протягом зазначеного строку сторони не примирилися і позивач наполягає на розірванні шлюбу судом. Оскільки судом вжито заходів до примирення подружжя, які результатів не дали, можливості для примирення подружжя з урахуванням фактичних обставин справи на думку суду вичерпані, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають вирішенню по суті. Згідно з ч.2\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно зі\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved