Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання договорів інформаційного обслуговування та стягнення суми, в обґрунтування якого зазначив, що він уклав з відповідачем договір консультативного обслуговування щодо надання консультативних послуг на ринку оренди житла (від 15.01.2014 року № 40ББ-2), за надання інформації за даним договором сплатив 800,00 гривень та договір консультативного обслуговування щодо надання інформаційних послуг на ринку працевлаштування (від 15.01.2014 року № 40ББ-2), однак відповідач умов за договором не виконала, вказаних у договорах послуг не надала і взагалі не відповідала на його телефонні дзвінки. Посилаючись на вказані обставини, на положення Цивільного Кодексу України, на ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначаючи, що укладені договори порушують його права оскільки на думку позивача в оскаржуваних договорах існує дисбаланс договірних прав та обов'язків на його шкоду. Посилаючись на вказані обставини просить суд розірвати оскаржувані договори, стягнути з відповідача на його користь сплачених за договором800,00 гривень; 2457,92 гривні інфляційних витрат та упущену вигоду у розмірі 2436,00 гривень та 122,05 гривень витрат на проїзд. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином за місцем її реєстрації (абз. 4,5, ч.5 статті 74 ЦПК України), причини своєї неявки суду не повідомила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши надані позивачем докази приходить до наступного. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Як вбачається з копій наданих позивачем оспорюваних договорів, між сторонами 15.01.2014 року було укладено зазначені договори зі строком дії до 15.03.2014 року. Згідно даних договорів відповідач надає позивачу інформацію відповідно до параметрів інформації викладених позивачем у замовленні -заявці. Факт надання інформації оформлюється сторонами в письмовій формі (п. 2.1.2 та п. 2.1.3 Договорів). Відповідно до п.3.1 розділу 3 договорів клієнт усвідомлює (розуміє), що умовами договору передбачено виконання замовлення - заявки протягом всього строку дії договору. Як вбачається зі змісту договорів останні укладені на строк 2 місяці і діють до 15.03.2014 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладанні зазначених договорів позивач був ознайомлений та обізнаний щодо їх змісту, а тому посилання останнього щодо дисбалансу прав та обов'язків не на його користь суд вважає необґрунтованим та не доведеним. Крім цього, посилання позивача, що відповідач не відповідає на його телефонні дзвінки і не надає йому послуг за договорами, що змусило останнього звернутися до відповідача з претензією в лютому 2014 року, суд вважає не доведеним, оскільки позивач не надає суду жодного доказу того, що послуги за договорами йому надані не були, що він дійсно звертався до відповідача з претензією (розписка про вручення претензії, квитанція про поштове відправлення тощо). Також відповідно до п.3.1 договорів, послуги за договорами можуть бути надані впродовж всього строку дії договорів, тобто до 15.03.2014 року, що вказує на те, що послуги за договорами могли бути надані і після лютого 2014 року, доказів, які б це спростовували позивач не наводить. Як вбачається з договорів строк їх дії сплив 15.03.2014 року, таким чином на даний час вказані договори не діють, а тому не можуть бути розірвані. Отже, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведена наявність підстав для задоволення позовних вимог. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, в зв'язку із їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed