Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позов і свої вимоги обґрунтовує тим, що на момент передання Сумською міською радою у власність відповідачів спірної земельної ділянки, межі земельної ділянки не були встановлені в натурі, без законних на те підстав було змінено цільове призначення земельної ділянки, по земельній ділянці проходять мережі КП «Міськводоканал» Сумської міської ради, а також, особи, що є співвласниками ОСББ «Бориса Гмирі «7А» не мають можливості користуватися спірною земельною ділянкою. Тому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Судської міської ради від 25.04.2018 №3348-МР «Про надання у власність земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка знаходиться у них у користуванні», а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати. 10.03.2020 року ухвалою суду відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі. 13.08.2020 року підготовче провадження у цивільній справі закрите, призначене судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача Кузченко Т.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] [PERSON] вказав, що доводи позивача є необґрунтованими, а позовні вимоги незаконними, тому просив відмовити у їх задоволенні, пославшись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Представник Сумської міської ради у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, про що зазначив також у відзиві, вказавши, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 5910136600:13:005:0004 була сформована без врахування забезпечення проїзду до другого під`їзду багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] , крім того, на момент формування спірної земельної ділянки права, свободи чи інтереси позивача не були порушені, оскільки ОСББ «Бориса Гмирі, 7а» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 17.08.2018 року. Тому Сумська міська рада заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що на підставі договору міни № 2274 від 27.10.2017 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В., відповідачі [PERSON] , [PERSON] та малолітній [PERSON] набули у власність по 1/3 житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з п. 1.2 вказаного договору, житловий будинок розташований на земельній ділянці Сумської міської ради Сумської області площею 0,0970 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 5910136600:13:005:0004. Рішенням Сумської міської Ради від 25.04.2018 року № 3348-МР затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надано у власність відповідачів [PERSON] , [PERSON] та малолітнього [PERSON] по 1/3 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,097 га, що розташована у [ADDRESS] , кадастровий номер: 5910136600:13:005:0004. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Згідно з ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на різні категорії, зокрема, землі житлової та громадської забудови. Частиною 1 ст. 20 Земельного кодексу України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Таким чином, зміна цільового призначення земельних ділянок, тобто переведення земельної ділянки з однієї категорії, визначеної ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України в іншу, здійснюється за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури. Однак, наведені позивачем у позові види цільового призначення земельних ділянок за кодами: 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); 02.03 - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку; 02.10 - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, належать до однієї секції (В) Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему України № 548 від 23.07.2010р. і відповідають одній категорії, визначеній п. б ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України - землі житлової та громадської забудови. Тобто, використання земель за будь-яким видом цільового призначення в межах однієї секції за КВЦПЗ не є зміною цільового призначення земельної ділянки в розумінні Земельного кодексу України. Як зазначено у ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Отже, зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель (за виключенням земель сільськогосподарського призначення та земель оборони), здійснюється її власником (користувачем) самостійно. Відповідно до витягу № НВ-5906214402017 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.10.2017 року земельна ділянка кадастровий номер: 5910136600:13:005:0004, площею 0.097 га, цільове призначення: 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) була зареєстрована в Державному земельному кадастрі 13.10.2017 року. Підставою для державної реєстрації земельної ділянки була Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблена ФОП [PERSON] . Таким чином, на момент набуття відповідачами [PERSON] , [PERSON] у власність нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] , земельна ділянка [ADDRESS] (кадастровий номер: 5910136600:13:005:0004, площею 0.097 га) вже була зареєстрована в Державному земельному кадастрі та її межі вже було встановлено в натурі (на місцевості) на підставі технічної документації із землеустрою. Як вбачається з акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 15.10.2017 року складеному між ФОП [PERSON] та [PERSON] , межі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,097 га, що відводиться за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками в кількості 8 шт. Тобто, вищезазначене спростовує твердження того, що межі земельної ділянки кадастровий номер: 5910136600:13:005:0004, площею 0.097 га не були встановлені в натурі на момент передання Сумською міською радою вказаної земельної ділянки відповідачам [PERSON] , [PERSON] , оскільки, межі даної земельної ділянки були встановлені на місцевості ще в жовтні 2017 року. Конституцією України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Проте з поданого позивачем позову не вбачається яке саме право та/або цивільний інтерес позивача порушено відповідачами. Крім того, слід зазначити, що позивач як юридична особа набув відповідних цивільних прав з моменту його державної реєстрації, яка відбулася 17.08.2018 року. У даному позові позивач вказує на порушення його прав рішенням відповідача № 3348-МР від 25.04.2018 року. Проте фактом виконання оскаржуваного рішення Сумської міської ради є реєстрація відповідачами [PERSON] , [PERSON] права власності на земельну ділянку, яка відбулася 14.05.2018 року. Отже, станом на квітень-травень 2018 року жодні права Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бориса Гмирі «7А» не могли бути порушені оскаржуваним рішенням Сумської міської ради у зв`язку з відсутністю у нього на цей час жодних цивільних прав та інтересів. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бориса Гмирі «7А» щодо визнання незаконним та скасування рішення Судської міської ради від 25.04.2018 №3348-МР «Про надання у власність земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка знаходиться у них у користуванні» задоволенню не підлягають через їх необґрунтованість. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed