Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 30.11.2012 року та 29.04.2015 року між ним та співвласниками майнових паїв ТОВ «Агрофірма Успенка», в особі відповідача було укладено договори купівлі-продажу мана що перебуває у їхній спільній частковій власності, а саме насінневого дерев`яного складу №1146 та цегляного складу №1151, що знаходяться в по [ADDRESS] . Відповідно до умов договору від 30.11.2012 року він передав співвласникам майна 17000 грн. та договору від 29.04.2015 року 36000 грн. і прийняв придбане майно згідно акту приймання-передачі, набувши вказане майно. Для реєстрації вказаних договорів купівлі-продажу він звернувся до нотаріуса, однак було встановлено, що придбане майно не зареєстровано, що унеможливило його посвідчення нотаріусом. За викладених обставин просив визнати вище зазначені договори купівлі-продажу дійсними та визнати за ним право власності на вказане майно. Ухвалою суду від 24.06.2019 року відкрито провадження за вказаним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Враховуючи, що розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також те, що відповідачка надала до суду заяву про визнання позову, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Реформування аграрного сектору економіки на засадах приватної власності розпочалося після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» від 10.11.1994 року № 1529/99. Зокрема ст.1 зазначеного Указу Президента України встановлено здійснити заходи щодо реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями і створення на їх основі інших суб`єктів господарювання. Також передбачена передача окремих будівель, споруд, техніки, робочої і продуктивної худоби, птиці, знарядь праці тощо членам сільськогосподарських підприємств. Відповідно до ст.9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 року №2114-ХІІ, пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пунктом 7 статті 31 цього Закону встановлено, що у разі реорганізації підприємства паї його членам або їх спадкоємцям видаються правонаступниками цього підприємства за рахунок майна, яке було віднесене до складу пайового фонду підприємства на дату його реорганізації і передане на баланс правонаступниками. Судом встановлено, що в 1930 році на території Успенської сільської ради був створений колгосп ім. Леніна, який 16.04.1995 року зборами уповноважених колгоспників було перейменовано в АПТЗТ «Успенське». 09.10.1998 року вказане товариство було реорганізовано в ТОВ «Успенське», а 11.03.2003 року - в ТОВ «Агрофірма Успенка», що підтверджується архівною довідкою Успенської сільської ради, протоколами загальних зборів ТОВ «Успенське» від 09.02.2000 року та протоколом зборів засновників ТОВ «Успенське» від 09.03.2000 року, яким також було затверджено і перелік пайового фонду, що підлягає паюванню, в тому числі будівлі та споруди на загальну суму 2666100 грн.. З переліку майна пайового фонду що підлягає паюванню (а.с.40-41) вбачається, що до нього також ввійшло і нерухоме майно, в тому числі: насінневий дерев`яний склад №1146 та цегляний склад №1151 та інші будівлі. Відповідно до рішення зборів співвласників земельних і майнових паїв ТОВ «Агрофірма Успенка» від 26.02.2004 року головою співвласників комісії ради пайщиків було обрано [PERSON] , що вбачається з Витягу з протоколу №1 зборів співвласників земельних і майнових паїв по ТОВ «Агрофірма Успенка» (а.с.42). 09 лютого 2007 року загальними зборами співвласників майнових паїв та майна ТОВ «Агрофірма Успенка», було прийнято рішення про продаж майна, що перебувало у їхній спільній частковій власності, в тому числі, насінневий дерев`яний склад №1146 та цегляний склад №1151 (а.с.8,11). При цьому [PERSON] , як голову співвласників майнових паїв, було уповноважено укласти від їх імені відповідні договори купівлі-продажу, отримати грошові кошти по них та розділити між співвласниками пропорційно вартості частки в майні, що підтверджується відповідною довіреністю співвласників майнових паїв та майна ТОВ «Агрофірма Успенка» (а.с.13-25). Згідно договору купівлі-продажу майна, що знаходиться в спільній частковій власності від 30 листопада 2012 року [PERSON] (позивач по справі) купив склад насінневий дерев`яний № 1146 , «Літер Б-1» (виробничий будинок), загальною площею 605,5 кв.м, що розташований по [ADDRESS] за 17000 грн., що підтверджується договором купівлі продажу, Витягом з протоколу №2 загальних зборів співвласників ТОВ «Агрофірма Успенка» від 09.02.2007 року, актом приймання передачі від 30.11.2012 року, розпискою відповідачки та накладною (а.с.10-12,37,43). Відповідно до договору купівлі-продажу майна, що знаходиться в спільній частковій власності від 29 квітня 2015 року [PERSON] (позивач по справі) купив склад цегляний №1151, «Літер А-1» (виробничий будинок), загальною площею 338,4 кв.м, що розташований по [ADDRESS] за 36000 грн., що підтверджується договором купівлі продажу, Витягом з протоколу №2 загальних зборів співвласників ТОВ «Агрофірма Успенка» від 09.02.2007 року, актом приймання передачі від 30.11.2012 року, розпискою відповідачки та накладною (а.с.7-9,38,44). З технічного паспорту придбаного нерухомого майна (а.с.68-76) вбачається, що воно було збудовано в період 1948-1972 років. Згідно рекомендацій, викладених в листі Міністерства аграрної політики України від 20.04.2005 року №37-17-2/5492, при викупі майнових паїв договори купівлі-продажу укладаються з кожним власником цих паїв і підписуються сторонами договору або відповідною довіреною особою. Договір купівлі-продажу продажу майнового паю не потребує обов`язкового нотаріального посвідчення, проте його можна посвідчити нотаріально за бажанням сторін. Разом з тим, судом встановлено, що позивач не придбавав майнові паї, а лише частину розпайованого нерухомого майна, решта майна залишилася у співвласників майнових паїв, у зв`язку з чим свідоцтва про право власності на майновий пай у їх власників не вилучалися та не переоформлялися, що підтверджується матеріалами справи. Однак ст.657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню... Позивач звернувся до нотаріуса для посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 30.11.2012 року та 29.04.2015 року, однак отримав відмову, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності на придбане майно (а.с.63). Але згідно довідки виконавчого комітету Успенської сільської ради (а.с.45) придбане позивачем майно належить саме співвласникам майнових паїв ТОВ «Агрофірма Успенка», і ця обставина не викликає сумніву у суду, оскільки повністю підтверджується наведеними вище та дослідженими судом доказами. Реєстрація даного нерухомого майна в ході реформування колективного сільськогосподарського товариства не проводилися і в теперішній час співвласники майнових паїв зазначені дії вчинити не спроможні, оскільки підприємство, де воно перебувало на балансі, припинило свою діяльність. Таким чином суд приходить до висновку, що договори купівлі-продажу від від 30.11.2012 року та 29.04.2015 року, які відбулися між сторонами підлягають нотаріальному посвідченню, відповідачка разом з співвласниками ТОВ «Агрофірма Успенка» і є власниками відчуженого майна і воно може бути самостійним об`єктом права власності, сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне його виконання, однак відповідачка разом з співвласниками ТОВ «Агрофірма Успенка» ухиляються від його нотаріального посвідчення, так як не спроможні надати позивачу правовстановлюючі документи на розпайоване майно, яке перебувало у їх власності, оскільки діяльність колективного сільськогосподарського товариства, в структуру майнового фонду якого воно входило, припинено. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до вимог ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає, що згідно ст. 328 ЦК України право власності на нежитлові приміщення позивач набув на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочину і маються підстави для визнання за ним цього права. 17.07.1997 року Верховною Радою України прийнято Закон України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, а 09.02.2006 року - Закон України «Про ратифікацію Протоколів №12 та №14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», якими поширено на Україні юрисдикцію Європейського суду з прав людини. Виходячи з приписів ст.9 Конституції України, дана Конвенція є частиною національного законодавства України, а тому може використовуватися при вирішенні спірних правовідносин в цивільній юрисдикції. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами права. Таким чином суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, його права порушуються і він не може належним чином здійснювати своє право власності на придбане ним майно, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved