Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом\~ мотивуючи тим, що\~ з 11.01.1995 року і\~ до цього часу постійно вільно володіє та користується нерухомим майном приміщенням колишньої трансформаторної підстанції котельні «Гайок», яке в 1995 році перебувало на балансі квартирно-експлуатаційної служби військової частини [NUMBER] . Приміщення перебувало в аварійному стані та згідно акта прийому-передачі від 11.01.1995 р. було передано позивачу на відповідальне зберігання. Наприкінці 1990-х років військова частина [NUMBER] була розформована, а приміщення колишньої ТП\~ списано з балансу юридичної особи. В лютому 2016 року позивач позивався до суду щодо визнання за собою права власності на нерухоме майно приміщення колишньої трансформаторної підстанції котельні «Гайок» за набувальною давністю. В позові було відмовлено та суд касаційної інстанції зазначив, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на приміщення колишньої ТП не як на об`єкт нерухомості, а як на будівельні матеріали, оскільки не було проведено державної реєстрації даного приміщення. Позивач вказує, що він вільно, безперешкодно більше 15 років користується вищезазначеною нерухомістю, а тому, уточнивши в судовому порядку позовні вимоги, просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на рухоме майно (будівельні матеріали цегла, перекриття, листове залізо, залізні ворота), які були використані в процесі будівництва приміщення колишньої трансформаторної підстанції котельні «Гайок». Позивач в судовому засіданні підтримав уточнений позов. Представник відповідача, згідно довіреності в справі, позов не визнала, суду направлено відзив на позов. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] під час перебування на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , звернувся з заявою до командира військової частини [NUMBER] про передачу йому на відповідальне зберігання приміщення бувшої трансформаторної підстанції котельні «Гайок», яке перебувало в полу аварійному стані\~ і яке знаходилося на балансі КЕВ. [PERSON] зобов`язувався приміщення зберігати, відремонтувати та використовувати для зберігання власних речей, а при надходженні вимоги, повернути його військовій частині. Згідно з актом\~ прийому передачі, затвердженого в січні 1995 року командиром В/Ч А-3654 будівля розміром 7,80 х 6,60 м., яка складається із стін цегляних, покрівлі бетонні перекриття та листове залізо, троє дерев`янихдверей, решітки металевої\~ було передано [PERSON] для зберігання майна військової частини та його власного майна (а.с.8). Встановлено, що в 2016 році позивач звертався вже до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю на ТП та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 29.06.2016 року позивачу було відмовлено у задоволенні позову. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01.12.2016 року рішення першої інстанції залишено без змін. Судом касаційної інстанції було розглянуто даний\~ спір, касаційну скаргу позивача залишено без задоволення.\~ Верховний Суд України в постанові від 14.02.2018 року у справі № 357\\1902\\16ц\~ роз`яснив, що в контексті вимог та підстав заявленого тоді позову, встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, вбачається наявність права позивача на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на приміщення колишньої трансформаторної підстанції котельні «Гайок», однак не як на об`єкт нерухомого майна, оскільки до проведення державної реєстрації права власності у встановленому законом порядку право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення) приміщення колишньої ТП котельні «Гайок». Як пояснив в судовому засіданні позивач, вказані роз`яснення Верховного Суду України по справі за його позовом, слугували підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на рухоме майно (будівельні матеріали цегла, перекриття, листове залізо, залізні ворота), які були використані в процесі будівництва приміщення колишньої трансформаторної підстанції котельні «Гайок», які позивач зберігав, відремонтував власним коштом, підтримував в належному стані та використовував приміщення, як власний гараж. Представник відповідача, заперечуючи позов, вказала на відсутність доказів безперервного володіння позивачем майном колишньої\~ ТП, відсутність доказів, що дане приміщення було списаним з балансу юридичної особи, вказала на відсутність доказів використання позивачем будівельних матеріалів в процесі будівництва (створення) приміщення колишньої ТП. Однак, заперечуючи позов, сторона відповідача не надала жодного доказу в підтвердження своїх заперечень. Так, відповідачем здійснено аналіз доказів сторони позивача, але не надано жодного доказу в спростування позиції позивача, не спростовано факт добросовісного, відкритого, безперервного\~ володіння позивачем\~ майном. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача зазначила, що територіальній громаді міста Біла Церква було передано цілісний майновий комплекс «Гайок», але при цьому стороною відповідача не надано доказу того, що приміщення колишньої ТП входить до цього майнового комплексу та що Білоцерківська міська рада є балансоутримувачем\~ вказаного приміщення, тобто є правонаступником власника майна. Натомість, позивач ствердив, що приміщення самої котельні «Гайок» вже тривалий час перебуває у власності фізичної особи та не може входити в майновий комплекс, який було передано громаді міста Біла Церква.\~ Згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, відповідач має не, лише, поставити під сумнів докази позовних вимог, а й надати докази своїх заперечень, довести обставини, які мають значення для справи і на які відповідач посилається як на підставу своїх\~ заперечень. Пунктом 13 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до ч. 1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майно - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. З 3 серпня 2004 р. набрав чинності Закон України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», який сформулював систему і порядок державної реєстрації прав на нерухомість, чим виконані вимоги ст. 182 ЦК. Пунктом 9 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову\~ практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. З огляду на вищевикладене, з урахуванням п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, норм 344 ЦК України, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Позивач\~ добросовісно і відкрито з січня 1995 року, тобто станом на січень 2001 року вже володів рухомим майном (будівельними матеріалами) приміщення колишньої ТП котельні «Гайок», ніхто із правонаступників власника майна В\\Ч [NUMBER] не заперечували право володіння [PERSON] зазначеним майном, а тому можливо визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на рухоме майно (будівельні матеріали цегла, перекриття, листове залізо, залізні ворота), які були використані в процесі будівництва приміщення колишньої трансформаторної підстанції котельні «Гайок».

Outcome: approved