Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, вказавши наступне. Позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON], на праві спільної сумісної власності належало нежитлове приміщення [ADDRESS] на підставі свідоцтва № 2249 про право власності на приміщення, виданого 12.12.2001 року Запорізькою міською радою. Виділу часток у праві спільної сумісної власності ніколи і ніким із співвласників не проводилося. В квітні 2013 року позивачу стало відомо, що [PERSON], вчинив відчуження своєї частки в спільному сумісному майні на користь своєї дружини - [PERSON], а саме 19.10.2011 року між ними було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 3466. В п.2 даного договору зазначено, що «зазначена вище частина приміщення належить Дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на приміщення № 2249, виданого 12.12.2001 року Запорізькою міською радою 12.12.2001 року, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого ОП ЗМБТІ від 14.10.2011 р.». Однак зазначене не відповідає дійсності. Як видно з даного свідоцтва, частки кожного із співвласників не виділені. Крім того зазначила, що нею до ОП «ЗМБТІ» 01.09.2011 року подавалася заява, в якій вона просила не вчиняти ніяких дій щодо спірного нежитлового приміщення. Заяву було зареєстровано, прийнято до уваги та залучено до матеріалів інвентаризаційно-реєстраційної справи, що підтверджується відповіддю ОП «ЗМБТІ» від 07.09.2011 року за № 13530. Тому вважає, що вищезазначений договір дарування є незаконним, його укладення порушує її законні права та інтереси, договір має бути визнаний недійсним, так як відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 369 ЦК України, Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Однак такої згоди у позивача ніхто не питав, навіть до довів їй до відома щодо бажання розпорядитися своєю часткою у спільному майні. Нотаріальної згоди на відчуження майна вона не надавала. Нотаріусом при посвідченні цього договору дарування вищевикладені норми закону також не прийнято до уваги, вимог закону щодо розпорядження майном, що належить особі на праві спільної сумісної власності з іншими особами, дотримано не було. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати недійсним договір дарування ? частини нежитлового приміщення [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] та стягнути на користь Позивача витрати понесені по сплаті судового збору та правової допомоги у загальному розмірі 3 114,70 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просять задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних, просять відмовити у його задоволенні. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та просить прийняти рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, надані докази, заслухавши пояснення сторін, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що 19.10.2011 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування ? частини приміщення [ADDRESS], посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 3466, яка належала на праві приватної власності [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи зазначений договір дарування було укладено на підставі наступних документів: - свідоцтва на право власності № 2249 від 12.12.2001 року виданого Запорізькою міською радою, згідно якого право власності на нежиле приміщення належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON]; - витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 31665460 від 14.10.2011 року виданого ОП ЗМБТІ, згідно якого право власності на приміщення належить [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині; - витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №33410758 від 19.10.2011 року, згідно якого заборони, арешти на зазначене приміщення відсутні; - нотаріально посвідченої заяви [PERSON], згідно якою дана її згода чоловіку [PERSON] на дарування 1/2 частини приміщення; - свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] виданого 09.02.1979 року, актовий запис № 293; - паспортних документів сторін та ідентифікаційних кодів. Таким чином, при укладенні договору дарування 19.10.2011 року нотаріусом виконані всі вимоги, передбачені чинним законодавством при укладенні зазначеної угоди. Крім того встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу від 21.10.2000 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] у рівних частках кожному (п.1 Договору), який посвідчено [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за № 3140. Відповідно до реєстраційного посвідчення виданого ОП ЗМБТІ 24.10.2000 року (з відміткою про переведення квартири в не житлове приміщення), вказана вище квартира зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності по 1/2 частині. Як вбачається з листа Департаменту комунальної власності та приватизації від 29.09.2011 року № 2993/01-12/Н-193 (надісланого на адресу [PERSON]) було роз'яснено, що переведення житлового приміщення у нежитлове є юридичним фактом, який не змінює ні розміру часток кожного з співвласників цього приміщення, ні форму власності на це приміщення. Форма власності та розмір часток на нежитлове приміщення, яке утворилося внаслідок переведення до не житлового фонду та реконструкції квартири, є тотожні тим, які існували до такого переведення та реконструкції. Вищезазначені докази суд приймає до уваги при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У своєму позові позивач зазначає, що вищезазначений правочин повинен бути визнаний недійсним у зв'язку з тим, що відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України, Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Однак, Позивач не довів відсутності у відповідача [PERSON], який вчинив правочин, необхідних повноважень. Крім того, доводи позивача спростовуються вищевикладеним. Також, судом не встановлено факту спільної сумісної власності на зазначене спірне приміщення. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, такими, що спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed