Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму боргу за договором позики в сумі 5000,00 грн.; стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в сумі 125,00 грн. та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 04.05.2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, який сторони оформили розпискою в порядку, передбаченому ст. 1047 ЦК України. Відповідно до договору позики позивач передав у власність відповідача грошову суму в розмірі 5000,00 грн., які відповідач отримав від позивача готівкою у гривні. Відповідно до умов договору позики, відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти в строк до 30.06.2018 року, що підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою. В строк, зазначений в розписці, грошові кошти обумовлені договором відповідачем повернуті не були, що свідчить про порушення відповідачем взятого на себе зобов`язання. Позивач зазначає, що відповідач відмовляється виконувати свій обов`язок в добровільному порядку та не повертає грошові кошти за договором позики. Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку з порушенням відповідачем свого зобов`язання з повернення боргу, він має право на стягнення з відповідача 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, що становить 125,00 грн. Ухвалою суду від 02.10.2019 року відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. З отриманої інформації Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області від 21.08.2019 року, вбачається, що місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , яка відноситься до територіальної юрисдикції Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Копія даної ухвали разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами направлена відповідачу на адресу місця реєстрації, яка вказана в позовній заяві, однак повернулась на адресу суду неврученою, що підтверджується поштовими повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Оскільки ухвала суду від 02.10.2019 року направлялась відповідачу на адресу, вказану в позовній заяві, і повернулась на адресу суду неврученою, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та встановлення строку для подання відзиву. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавався. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в своїй заяві просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.05.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, який сторони оформили розпискою в порядку, передбаченому ст. 1047 ЦК України. Відповідно до договору позики, позивач передав у власність відповідача грошову суму в розмірі 5000,00 грн., які відповідач отримав від позивача готівкою у гривні. Відповідно до умов договору позики, відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти в строк до 30.06.2018 року, що підтверджується власноручно написаною відповідачем [PERSON] розпискою. В строк, зазначений в розписці, грошові кошти обумовлені договором відповідачем повернуті не були, що свідчить про порушення відповідачем взятого на себе зобов`язання. Відповідач відмовляється виконувати свій обов`язок в добровільному порядку та не повертає грошові кошти за договором позики. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладений з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що відповідач взятий на себе обов`язок не виконав. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач має заборгованість перед позивачем за договором позики від 04.05.2018 року в розмірі 5000,00 грн. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу.\~ Частина друга\~ст.\~625\~ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення 3% річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України це плата за користування чужими коштами. Відповідач прострочив виконання зобов`язання з повернення суми боргу на 304 дні, за період прострочення з 30.06.2018 року по 02.05.2019 року, а тому 3 % річних від простроченої суми боргу складає 125,00 грн., яка розраховується наступним чином: 5000,00 грн. (сума боргу) х 3 % : 365 днів х 304 дні (кількість днів прострочення ) = 125,00 грн. Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем відповідно до договору позики складає: 5000,00 грн. - сума основного боргу відповідача перед позивачем; 125,00 грн. 3 % річних від простроченої суми, а всього 5125,00 грн. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved