Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 22 квітня 2011 р. він дав у борг відповідачу 8000 грн., про що відповідач написав йому відповідну розписку. Під час укладення договору позики сторонами було обумовлено отримання позикодавцем 50 відсотків від суми позики на день повернення боргу. Згідно зазначеної розписки, відповідач зобов'язався до 10 червня 2011 р. повернути 12000 грн.. Відповідач позиченими коштами фактично користується з 11 червня 2011 р. по день подання позову 25 грудня 2013 р.. Позивач просить суд стягнути з відповідача 12000 грн. боргу за договором позики, 2244,56 грн. - проценти за користування сумою позики відповідно до ст. 1048 ЦК України, 1254 грн. інфляційних збитків та трьох відсотків річних згідно ст. 625 ЦК України; 229,41 грн. витрат по сплаті судового збору та 1300 грн. витрат на правову допомогу, а всього 17027,96 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю, просили їх задовольнити. Відповідач ні в попереднє ні в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання, про що свідчить його підписи на повідомленнях про вручення судових повісток. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.224 цього ж Кодексу у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач та його представник не заперечували щодо заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, та згідно до ст.169 ЦПК України винести заочне рішення. Заслухавши, позивача, його представника та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого. Відповідно до розписки, 22 квітня 2011 р. відповідач позичив у позивача 8000 грн., зобов'язався в термін до 10 червня 2011 р. повернути кошти у розмірі на 50% більшому, ніж отримана в борг сума, тобто 12000 грн. (а.с.8, 27). За договором позики (ст.1046 ЦК України) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.509 ЦК України між сторонами виникло зобов'язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Згідно ст.1047 цього ж Кодексу, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно копії листа від 27 листопада 2013 р., позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення суми боргу (а.с. 26). Як видно з пояснень позивача, відповідач у визначений в розписці час та на момент розгляду справи в суді не повернув йому грошові кошти у визначеному договором розмірі. Оцінюючи дану розписку відповідно до ст.212 ЦПК України, суд з урахуванням вимог ст.ст.58, 59 цього Кодексу вважає її належним і допустимим доказом, оскільки він містить інформацію щодо предмета доказування та одержаний в передбаченому законом порядку. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних та інфляційні збитки за весь час прострочення (з 10 червня 2011 р. по 25 грудня 2013 р.) складають 1254 грн., що видно з розрахунку, наведеному в позовній заяві (а.с.3-5). Розпискою від 22 квітня 2011 р. було передбачено, що за користування сумою позики відповідач повинен сплачувати позивачу проценти в розмірі 50% від суми позики на день повернення боргу. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, відповідач зобов'язався повернути 12000 грн.. Оскільки позиченими коштами відповідач фактично користується з 10 червня 2011 р. по день пред'явлення позову 25 грудня 2013 р., то позивач має право вимагати сплату відповідачем процентів за вищезазначений період на рівні облікової ставки Національного банку України, що становить 2244,56 грн.. Відповідно до вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу (ст.526 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача на судовий збір у розмірі 229,41 грн. та на витрати на правову допомогу підтверджені відповідними квитанціями (а.с.1, 33) і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved