Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та в обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на наступне. Так [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті чоловіка вона отримала у спадщину земельну ділянку площею 4,70 га., розташовану на території Кремидівської сільської ради та житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами розташований в с. Кремидівка. Рішенням сесії ХХ111 скликання Комінтернівської ради народних депутатів від 28.09.200 р №141 [PERSON] було надано в постійне користування земельну ділянку площею 5,3 га для ведення селянського фермерського господарства, та 30 квітня 2001 року [PERSON] отримав Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою [NUMBER] від 30.04.2001 року, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку надану в постійне користування [PERSON] їй було відмовлено, у зв'язку з чим позивачка була вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, представник позивача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Кремидівської сільської ради Лиманського району Одеської області [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, ознайомившись з доводами сторін суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Кремидівської сільської ради Комінтернівського району Одеської обласі, актовий запис №8.(а.с.6) [PERSON] [INFO] була дружиною померлого [PERSON], свідоцтво про одруження [NUMBER] від 11 серпня 1969 року.(а.с. 7). На підставі рішення ХІІІ сесії Комінтернівської районної ради ХХІІІ скликання від 28 вересня 2000 року №141-ХХІІІ [PERSON] надано в постійне користування 5,3 га ріллі, та 30 квітня 2001 року видано державний акт [NUMBER] на право постійного користування. (а.с.8-9). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступного. За змістом положень статті 182 ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Таким чином, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 5 жовтня 2016 року (у справі №6-2329цс16) та від 23 листопада 2016 року (у справі №6-3113цс15) Із матеріалів справи вбачається, що між власником спірних земельних ділянок (орган місцевого самоврядування) та [PERSON] не укладались договори, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а тому згідно вимог частин першої, другої статті 407 ЦК України, відсутні правові підстави для визнання за спадкоємицею права користування чужими земельними ділянками. За таких обставин, суд вважає, що право користування земельною ділянкою, що виникло у [PERSON] на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і не передається спадкоємцям у порядку спадкування за законом без укладення відповідного договору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed