Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись, що ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.11.2012 року по справі № 2-4361/2010 р. визнано мирову угоду, укладену між публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та [PERSON], за якою відповідач визнав свою заборгованість перед ним на момент укладення мирової угоди відповідно до умов Договору № 719 від 04.10.2007 року в сумі 5928,36 доларів США та гарантував повне проведення розрахунків з вересня 2012 року по жовтень 2014 року, яке має здійснюватися до 30 числа кожного місяця. Відповідачем, у зазначений термін, заборгованість не погашена і таким чином, ним не виконані взяті на себе, за мировою угодою, зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 04 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Український професійний банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» та [PERSON], укладено кредитний договір № 719, згідно з вимоги якого банк надав позичальнику кредит у вигляді відкличної кредитної лінії, що не поновлюється з лімітом заборгованості 22309,10 доларів США, з яких 19307,00 доларів США на придбання автомобіля та 3002,10 доларів США на оплату страхових платежів, строком до 10.09.2012 р. зі сплатою 12 процентів річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості про програмі «Авто в кредит» - 0,14 процентів від суми фактично виданого кредиту (п.п. 1.2-1.6 Договору). 30 листопада 2010 року рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва задоволено позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» та стягнуто з [PERSON] заборгованості в розмірі 16623, 84 доларів США, що еквівалентно 131827 грн. 05 коп. з яких: заборгованість по строковому кредиту - 7428,18 доларів США; заборгованість по простроченому кредиту - 8811,90 доларів США; заборгованість по строковим процентам - 149,90 доларів США; заборгованість по простроченим процентам - 209,41 доларів США; заборгованість по строковій комісії - 27,88 доларів США, яке набрало законної сили 13 грудня 2010 року. 25 січня 2011 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 2-4361, який був пред'явлений до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, на підставі якого ухвалою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 31132522 від 12 липня 2012 року. 20 вересня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та [PERSON] укладено мирову угоду на стадії виконання рішення суду №27-09/3119, відповідно до якої боржник та стягував погодили, що в строк до 30 числа кожного місяця, починаючи з вересня 2012 року, боржник вносить в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору на рахунок [NUMBER], кошти у розмірі відповідно до графіку до повного виконання зобов'язань (п.2 Мирової угоди). 02 листопада 2012 ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва за поданням відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області визнано мирову угоду на стадії виконання рішення суду за позовом публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо розстрочки виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Український професійний банк», яке має здійснюватися до 30 числа кожного місяця, починаючи з вересня 2012 року, на рахунок [NUMBER] відповідно до графіку погашення заборгованості. 23 квітня 2013 року постановою головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області Кравчуком А.О. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4361 виданого 25.01.2011 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва. 29 листопада 2016 року за вих. №040-29-1/4711 на адресу [PERSON] направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору (а.с. 17). 30 жовтня 2017 року за вих. № 01-10/2309 на адресу [PERSON] направлено вимогу про усунення порушення (а.с.35). Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 13.12.2017 року складає 5928,36 доларів США., - заборгованості по простроченому кредиту. Відповідно до пункту першого частини другої ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Оскільки мирова угода є одним із видів цивільно-правовових угод, то до неї застосовуються загальні правила Цивільного кодексу України і на чому наголосив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своєму Інформаційному листі від 05.12.2011 року, яким викладено позиції Верховного Суду щодо застосування окремих норм матеріального права і в тому числі щодо правової природи мирової угоди і який визнав неправильними висновки судів про те, що мирова угода, затверджена судом, не може вважатися зобов'язанням у цивільно-правовому сенсі. За вимогами статтей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом і зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у визначений у йому строк (термін). Відповідно до положень статтей 610, 614 ЦК Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) і особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із встановлених обставин справи на підставі наявних у справі наданих позивачем доказів вина відповідача у невиконанні умов укладеної між сторонами спору та визнаної судом мирової угоди є очевидною, а тому на переконання суду обраний позивачем у відповідності до положень статті 16 ЦК України спосіб захисту свого порушеного права ґрунтується на вимогах закону. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2416,74 грн.

Outcome: approved