Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з нею у шлюбі з 29 жовтня 2005 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалось. Відповідач нехтувала сімейними цінностями, не піклувалася про створення в сім»ї моральної атмосфери, основаної на почуттях взаємної любові, поваги та взаємодопомоги, не допомагала йому під час лікування від отримання поранення, не піклується про дитину. Зловживання відповідачем алкоголем та ведення аморального способу життя негативно впливало на сімейні відносини, призводило до з»ясування стосунків та сварок, шлюбні відносини припинені. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, категорично заперечивши можливість примирення. Суду пояснив, що відносини з відповідачем припинені з 20 грудня 2015 року, основною причиною розладу сімейних відносин є пияцтво дружини, збереження сім»ї не відповідає його інтересам та інтересам їх дитини, яка не бажає проживати з матір»ю через її поведінку. Відповідач позов не визнала, вказала, що вживає спиртні напої не постійно, сімейні відносини припинені з вини матері позивача, яка оговорює її перед чоловіком. Проти розірвання шлюбу заперечує, оскільки бажає розібратись у сімейних проблемах. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані документи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 жовтня 2005 року, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданими виконавчим комітетом Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області 29 жовтня 2005 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області 20 лютого 2006 року. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. Маючи різне відношення до сімейних обов»язків та різні погляди на сімейне життя, з 20 грудня 2015 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Навівши різні мотиви таких відносин, сторони фактично підтвердили, що сім»я розпалась. Суд дійшов висновку, що шлюбні відносини між подружжям припинились з вини відповідача. Твердження позивача про її нехтування сімейними цінностями, ненадання допомоги йому після поранення в зоні АТО та ухилення від утримання і виховання дитини не оспорені відповідачем, підтверджені наданими позивачем письмовими доказами: характеристикою дитини сторін, зі змісту якої вбачається, що мати дитини в школі жодного разу не з»являлася, успіхами сина не цікавилася, дитиною не опікується; характеристикою сім»ї сторін за місцем проживання, за змістом якої відповідач спілкується з неблагонадійними особами, зловживає алкоголем, до сільської ради надходять скарги з приводу її поведінки. Мотивуючи свою позицію тим, що не бажає розірвання шлюбу, відповідач не навела жодної обставини, що свідчила б про її дійсний намір на збереження шлюбу. З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку, що дійсні наміри відповідача є іншими. В свою чергу позивач виявив стійкий намір на розірвання шлюбу, категорично заперечивши можливість примирення. Встановлено, що конфлікт між подружжям є досить тривалим і носить глибинний характер, причини розладу подружніх відносин є справжніми, відсутня будь-яка можливість збереження сім'ї. Ці обставини свідчать про недоцільність надання строку для примирення сторін. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та малолітньої дитини сторін. Зважаючи на викладене, відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Відсутні підстави, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу, встановлені статтею 110 Сімейного кодексу України. Вимог про відновлення дошлюбного прізвища позивач не заявила. Оскільки позивач відповідно до п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, згідно правил статті 88 ЦПК України судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved