Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позов до відповідача в якому просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: с. Вапнярка, Комінтернівського району, Одеської області, аліменти на утримання [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], в розмірі 1/5 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання і довічно, посилаючись на небажання сина надавати добровільно матеріальну допомогу. Позивач до судового засідання не з'явився, але на адресу суду надіслав клопотання в якому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглянути справу без його участі. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснивши що, [PERSON] усиновив [PERSON] лише у 17- річному році, а через 5 місяців відповідач покинув сім*ю, так як поступив до військового навчального закладу з постійним проживанням, тобто [PERSON] фактично вихованням дитини не займався, не піклувався про нього, матеріальної допомоги не надавав. Також у позивача є двоє рідних дітей, які також можуть і повинні надавати йому допомогу. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача та його представника, при наведених обставинах суд вважає позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], є пенсіонером і отримує пенсію в розмірі 1338 грн щомісячно. Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Статтею 205 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію усиновлення, [PERSON], [INFO], був усиновлений [PERSON] [INFO], тобто на момент усиновлення дитині було 17 років. Згідно військового квитка [NUMBER]; з 10.08.1972 року [PERSON] був зарахований курсантом до військового училища. Таким чином, з моменту усиновлення (виникнення батьківських прав та обов*язків); та до моменту залишення відповідачем сім*ї пройшло менш ніж 8 місяців. Під час навчання у військовому навчальному закладі особа забезпечується проживанням, їжею, одягом, та будь-якого додаткового матеріального забезпечення з боку батьків не потребує, будь-яких доказів такого матеріального забезпечення позивачем не надано. Також, менш ніж через рік відповідач став повнолітнім, що виключало з боку позивача обов'язок щодо його утримання. Таким чином, згідно матеріалів справи, позивач мав обов*язок утримувати відповідача на протязі короткого часу - менш ніж вісім місяців, що, на думку суду, виключає право його зворотної вимоги на довічне утримання, передбачене ст. 202 СК України. Також, суд враховує наявність у позивача двох повнолітніх працездатних дітей, які можуть утримувати батька. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed