Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що 18 березня 2014 року, приблизно о 15 годин 35 хвилин в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участі автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобілю [NUMBER] під керуванням [PERSON], з яким 30.08.2013 року позивачем було укладено договір №006-2002150/07НТ добровільного страхування наземного транспорту. В наслідок отриманих під час ДТП пошкоджень застрахованим транспортним засобом Lexus, його власнику були спричинені матеріальні збитки на суму 73464,38 гривень, відшкодовані у подальшому позивачем на підставі вищезазначеного договору. За наслідками цього ДТП постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2014 року [PERSON] визнано винним\~ у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Покликаючись на норми ст.993, 1166, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, позивач просив суд стягнути з відповідача в порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі 23464,38 гривень, що утворює різницю між розміром спричинених збитків та лімітом відповідальності страховика ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування», який видав [PERSON] поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АС/3227404, згідно якому такий ліміт встановлений сумою 50000 гривень. У судове засідання представник позивача не прибув, подав суду заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи за його відсутністю. [PERSON] того, відповідачем долучено до справи письмове заперечення проти позову, в якому зазначено, що відповідач не погоджується з розміром матеріального збитку, завданого страхувальнику позивача внаслідок ДТП, значеному у звіті про визначення вартості матеріального збитку №1588 від 03.04.2014 року, оскільки відповідач не був\~ присутній при огляді транспортного засобу\~ та не підписував дефектну відомість.\~Окрім того, відповідач зазначив, що згідно п.4.2. звіту про визначення вартості матеріального збитку №1588 від 03.04.2014 року коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого в ДТП транспортного засобу (Ез) визначено таким, що дорівнює нулю. Проте він ставить під сумнів той факт, що застрахований автомобіль не мав пошкоджень, які були б спричинені раніше при інших дорожньо-транспортних пригодах, а відповідно до п.п. 7.38-7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, зазначення коефіцієнту фізичного зносу не може прийматися таким, що дорівнює нулю, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації. Дослідивши доводи сторін, викладені у позові та запереченнях, зміст поданих сторонами доказів, суд встановив наступні фактичні обставини справи. 18 березня 2014 року приблизно о 15.35 годин на перехресті вулиць Тургенівська та Павлівська в місті Києві сталось ДТП за участю транспортного засобу Lexus, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілю Daewoo, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2014 року [PERSON] було визнано винним\~ у вчиненні адміністративного правопорушення за вищевказаних обставин, та призначено адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП у виді штрафу (а.с.11). Згідно цієї постанови [PERSON] свою вину у вчиненні правопорушення визнав. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль [NUMBER] належить [PERSON]В.(а.с. 9). Відповідно до договору №006-2002150/07НТ добровільного страхування наземного транспорту від 30 серпня 2013 року страхова сума транспортного засобу по Договору становить 796544,67грн.(а.с. 5, 6, 7). Зі звіту про визначення вартості матеріального збитку №1588 від 03.04.2014 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] складає 73464,38 гривень (а.с. 16-50). Зазначена сума в повному обсязі була виплачена позивачем власнику пошкодженого автомобілю, що підтверджується копією страхового акту №51439/1 від 22.04.2016 року, копією наказу про виплату №51439/1/1 від 22.04.2014 року та копією платіжного доручення №3865 від 25.04.2014 року (а.с.12-15). Дослідивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з наступного. Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України, діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Частина друга цієї статті передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою. Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст.1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже судом встановлено та не спростовано відповідачем факт спричинення шкоди за яку відповідальний [PERSON] та виникнення права регресної вимоги у позивача, який здійснив відшкодування потерпілому. Доводи позивача про те, що відшкодування здійснене в розмірі різниці між визначеним розміром спричинених збитків та лімітом відшкодування страхувальника за полісом страхування цивільно-правової відповідальності водія [PERSON] відповідають положенням п.9.2 ст.9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», оскільки цим Законом передбачено саме такий ліміт відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілого - в сумі 50000 гривень. Цей довід обґрунтовує різницю між розміром позовних вимог в бік зменшення від загального розміру спричиненої шкоди і, навіть, не зважаючи на відсутність в матеріалах справи копії полісу цивільно-правової відповідальності [PERSON], в контексті положень ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, є прийнятним. Доводи відповідача про неналежність висновків, визначених у звіті про вартість матеріального збитку від 03.04.2014 р. суд приймає, але не погоджується з ними, оскільки в умовах змагального цивільного процесу відповідач, зі свого боку, не подав будь-яких доказів розміру спричиненого збитку. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень… Відповідно до п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі не згоди з поданим позивачем письмовим доказом щодо вартості спричиненого збитку, відповідач мав би подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів, зокрема шляхом ініціювання проведення відповідної судової експертизи. Проте відповідач своїми правами в цьому контексті не скористався. Судом, у цьому складі, а також раніше, під час розгляду справи попереднім складом суду, про що свідчать матеріали цивільної справи, двічі були задоволені клопотання відповідача про призначення по справі судової експертизи з метою визначення відповідності пошкоджень автомобіля Lexus обставинам ДТП та визначення вартості майнового збитку. Однак, експертизи в обох випадках проведені не були через відсутність оплати відповідних судових витрат з боку відповідача (а.с.96-112, 129-142). Клопотань про зменшення розміру судових витрат чи про звільнення від їх сплати відповідачем до суду не подавалось. Таким чином, доказів, що спростовували б визначений позивачем розмір збитку, відповідачем не надано. [PERSON] того, вирішуючи справу, суд не може спиратись на доводи відповідача щодо участі пошкодженого автомобілю Lexus в інших ДТП у минулому та, отже, невірного визначення оцінювачем коефіцієнту фізичного зносу, оскільки будь-яких доказів цієї обставини відповідач не подав. Натомість, згідно витребуваної за клопотанням відповідача та наявної в матеріалах цивільної справи довідки УДАІ УМВС України в Житомирській області від 21.08.2015 р. №6/3612, згідно баз даних АІПС ДТП та НАІС ДДАІ МВС України на території Житомирської області дорожньо-транспортних пригод за участю автомобілю [NUMBER] не зареєстровано (а.с.81). У відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого в доход держави судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. належить стягнути з відповідача. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 993, 1187, 1188, 1194 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved