Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в обґрунтування якої зазначив, що він має із відповідачкою спільну дитину, яка проживає разом із відповідачкою. Також, зазначив, що у зв`язку із перешкодами з боку відповідачки у його спілкуванні із сином, які полягають у дозволах відповідачки бачитись позивачу із сином тільки у той час, коли вона бажає і лише у її присутності, за зверненням позивача, органом опіки і піклування місцевої ради визначеного години його спілкування із сином кожної першої та третьої суботи з 10.00 години до 14.00 години за місцем проживання дитини і у присутності матері. Крім того, позивач вказує на те, що незважаючи на вказане рішення органу опіки і піклування щодо його участі у вихованні дитини, відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, оскільки не дотримується встановленого графіку побачень батька з дитиною, наполягає на попередньому повідомленні батька по телефону про його намір приїхати до дитини, не відповідає на телефонні дзвінки позивача та відмовляє в побаченні дитини із батьком через зайнятість та інші надумані причини. Під час розгляду справи, позивач подав заяву у якій змінив підстави позову, фактично доповнивши їх тим, що у зв`язку із перешкодами відповідачки йому у спілкуванні з дитиною, він з даного приводу звертався до органів Національної поліції (т.с. 1, а.с. 154 - 155). Посилаючись на відповідні норми сімейного законодавства, позивач просить зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкод у спілкуванні із їх сином та визначити спосіб участі батька у вихованні дитини, встановивши наступний графік побачень батька і сина: - кожну суботу з 19 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин неділі за місцем його (батька) фактичного проживання без присутності матері; - два тижні будь-якого із літніх місяців (за попередньою домовленістю) для спільного відпочинку та/чи оздоровлення батька разом із сином без присутності матері. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов та просили задовольнити його вимоги з викладених у заяві підстав. Позивач в судовому засіданні підтвердив обставини, що викладені ним у позовній заяві та пояснив, що з часу подачі позову про поділ майна між ними в травні - червні 2018 року відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з їх дитиною, а саме: не відповідає на його телефонні дзвінки та посилається на будь-які причини, як то хвороба дитини та інше, з метою унеможливити їх спілкування. Представник позивача [PERSON] під час розгляду справи в судовому засіданні повідомив суду, що визначені органом опіки і піклування дні та години побачень позивача з його дитиною є нетривалими у значний проміжок часу. Також, підтримав вимоги щодо побачень позивача із дитиною без участі матері, оскільки остання при їх спілкуванні створює напруження і негативні емоції. Відповідач і представник відповідача в судовому засіданні заперечили щодо вимог позивача та просили відмовити в задоволенні позову. Також, відповідачем надано заперечення на позов у якому вона зазначає про безпідставність вимог позивача, вказуючи на те, що зазначені у позові обставини не відповідають дійсності. Зокрема, зазначає про відсутність будь-яких доказів (наприклад актів чи інше) того, що вона чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з їх дитиною. Також, відповідач зазначила, що батько не виявляє бажання спілкуватись із дитиною та не має для цього відповідних здібностей через, що після їх побачень привозить дитину в хворобливому стані (т.с. 1, а.с. 157 - 158). Відповідачка в судовому засіданні підтримала обставини, що викладені нею у запереченнях на позов та пояснила, що вона не перешкоджає позивачу спілкуватись із дитиною, однак позивач не бажає спілкуватись із дитиною та бачив дитину останній раз в червні 2020 року. Також, відповідачка підтвердила той факт, що на вихідні їх дитина від`їжджає до дідуся за місцем проживання останнього в інший населений пункт. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечила щодо вимог первісного позову та пояснила, що відсутній факт перешкоджання відповідачки у спілкуванні позивача з їх дитиною; при цьому впевнена у необхідності спілкуванні батька із дитиною лише в присутності матері, оскільки позивач неналежно виховує дитину. Окремо слід зауважити, що вступне слово сторін та їх пояснення по суті спору, полягають у взаємну звинуваченні один одного у неналежному виконанні батьківських обов`язків щодо виховання дитини та за своїм змістом є вираженням особистого неприязного відношення сторін один до одного із негативною критикою дій опонента. Представник третьої особи в судовому засіданні наголосив на правах батька щодо участі у вихованні дитини та висловив думку про те, що визначення позивачу побачень із сином до 19 години 00 хвилин неділі призведе до того, що матір не буде мати вихідного дня неділі для спілкування із дитиною, оскільки фактично неділя буде в повному спілкуванні батька. Також, третьою особою по справі, як органом опіки і піклування надано висновок про доцільність визначити години спілкування [PERSON] із його сином кожної першої та третьої суботи в місяці з 10.00 до 17.00 години, а в літній період два тижні будь-якого із літніх місяців (за попередньою домовленістю) для спільного відпочинку та/чи оздоровлення батька з сином (т.с. 1, а.с. 171 - 172). Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю відповідачки та її колишній зять не відвідує дитину тривалий час, інколи обіцяв прийти до дитини і не прийшов. Також, пояснила, що її дочка не перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною. Батько відповідачки [PERSON] допитаний під час розгляду справи в якості свідка пояснив, що він не бачив щоб його дочка перешкоджала її колишньому чоловіку спілкуватись із їх дитиною. Також, свідок підтвердив ту обставину, що на вихідні дні він забирає онука малолітнього [PERSON] до себе за місцем свого проживання. Вислухавши вступне слово учасників справи, пояснення свідків та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. Сторони є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 березня 2013 року (а.с. 12). Дитина проживає окремо від батька разом із матір`ю. Вказану обставину сторони в судовому засіданні під час розгляду справи по суті не заперечили. Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради від 28.08.2018 року № 317, визначено години спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] кожної першої та третьої суботи з 10.00 до 14.00 години за місцем проживання дитини в присутності матері (т.с. 1, а.с. 18). З наданих позивачем на підтвердження своїх доводів письмових доказів, в саме: талонів-повідомлень єдиного обліку № 6277 від 04.05.2019 року і № 23 від 18.05.2019 року, вбачається, що позивач звертався до органів Національної поліції з приводу перешкод відповідачкою у його спілкуванні з їх сином та невиконання відповідачкою зазначеного Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради від 28.08.2018 року № 317 (т.с. 1, а.с. 107, 108). При цьому, відповідачкою подано відповідні звернення до місцевого відділу Національної поліції та органу опіки і піклування щодо обставин неможливості надати дитину для побачення із батьком 28.04.2019 року через хворобливий стан дитини та 04.05.2019 року через на її думку неналежну поведінку позивача (т.с. 1, а.с. 134 - 135. 136 - 137). Так, вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання відповідачки не чинити позивачу перешкод у спілкуванні із їх сином, суд враховує, що із незалежних від позивача обставин, в порушення визначеному за рішенням органу місцевого самоврядування графіку побачень позивача із його дитиною, такі побачення декілька разів не відбулись. Зокрема, та обставина, що відповідачка відправляє дитину на вихідні дні для перебування у її батька (діда дитини) в іншому населеному пункті, що підтверджено свідком [PERSON] , на думку суду, безпосередньо створює позивачу перешкоди у спілкуванні із його дитиною у дні та години визначені Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради від 28.08.2018 року № 317. У зв`язку із цим, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про зобов`язання відповідачки не чинити позивачу перешкод у спілкуванні із їх сином та необхідності визначення способу участі батька у вихованні дитини. При цьому, вирішуючи питання про встановлення відповідного графіку побачень батька і сина, суд переконаний, що вимоги позивача про визначення для їх спілкування кожної суботи з 19 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин неділі за місцем фактичного проживання батька, будуть прямо порушувати інтереси дитини, яка на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 16 лютого 2021 року висловила думку про те, що вона бажає спілкуватися з батьком, але не бажає ночувати за місцем проживання батька. Даний факт підтверджується листом служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради № 52/21/01-13 від 24.02.2021 року (т.с. 2, а.с. 8). Також, в останньому судовому засіданні 25 лютого 2021 року сторони підтвердили той факт, що напередодні малолітній [PERSON] перебував з батьком протягом усього дня суботи з ранку до 19.00 години без присутності матері та повернувся до матері задоволений і з позитивними емоціями. Стосовно вказаних обставин щодо можливості дитини залишатися на ніч із батьком, суд вважає за можливе узгодити і домовитись сторонам про це після спливу певного часу, з`ясування ними у дитини її думки стосовно цього та лише після виявлення дитиною особистого бажання залишатись на ночівлю із батьком за місцем проживання останнього. На даний час, станом на дату прийняття цього рішення, суд приходить до висновку про необхідність визначення позивачу для спілкування із його сином кожну суботу місяця з 10 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин без присутності матері не у житловому приміщенні за місцем її проживання. Зазначений висновок суду ґрунтується на тому, що спілкування дитини із батьком в присутності матері, не сприяє всебічному і гармонійному формуванні взаємовідносин батька і сина через особисті негативні відносини між сторонами та явно виражену неприязнь батьків дитини один до одного. Крім того, визначаючи позивачу для спілкування із його сином кожну суботу місяця з 10 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, тобто фактично увесь світловий день, без присутності матері не у житловому приміщенні за місцем її проживання, суд обов`язково враховує висновки психолога за результатами дослідження [PERSON] , відповідно до яких у останнього виявлено відсутність патологічних проявів схильності до агресивності і конфліктності, що говорить про можливість виховання сина, відсутність шкідливого впливу особистості батька на дитину (т.с. 1, а.с. 95 - 97). Також, за вказаним висновком, у позивача виявлено виражене позитивне ставлення і щирий інтерес до дитини, піклування без надмірної опіки, що сприяє особистісному зростанню дитини, формуванню впевненості в собі та самоконтролю, а результати дослідження дозволяють спрогнозувати позитивний вплив батька на розвиток і виховання сина. Так само, суд не визначає місцем спілкування батька і сина місце проживання дитини, оскільки дитина проживає разом із матір`ю, що створює передумови для перебування і нагляду матері при спілкуванні батька із сином. При цьому, суд не визначає місцем спілкування сина із батьком саме за місцем проживання останнього, оскільки вони мають право спілкуватись як за місцем фактичного проживання позивача, так і у будь-яких закладах (кафе, кінотеатрах, ігрових кімнатах) або в місцях дозвілля громадян (зоопарках, вуличних заходах та інше). Одночасно, суд враховує, що відповідно до акту від 11 березня 2019 року Крюківщинської сільської ради Київо-Святошинського району Київської області за місцем проживання позивача в окремій, світлій і просторій квартирі створені усі необхідні умови для комфортного проживання, а на території новозбудованого житлового комплексу розташовано дитячі та спортивні майданчики (т.с. 1, а.с. 87). Відносно вимог позивача про визначення способу участі батька у вихованні дитини, встановивши два тижні будь-якого із літніх місяців (за попередньою домовленістю) для спільного відпочинку та/чи оздоровлення батька разом із сином без присутності матері, суд вважає такі вимоги неконкретними і залежними від особистої думки сторін в конкретний період часу, що неможливо передбачити на майбутнє. Так, вибір двох тижнів будь-якого із літніх місяців прямо ставиться в залежність від попередньої домовленості сторін. Однак, за відсутності такої згоди сторін при розбіжності їх думок і можливостей щодо конкретного часу для спільного відпочинку або оздоровлення батька разом із сином, рішення суду фактично втрачає своє правове значення, оскільки не буде виконано сторонами за їх згодою та викличе наступний спір щодо перешкод одного із сторін визначити два тижні будь-якого із літніх місяців для спільного відпочинку або оздоровлення батька разом із сином. Під час розгляду справи в судовому засіданні з власних пояснень сторін судом достовірно встановлено, що між сторонами існують особисті неприязні відносини та суперечки щодо участі батька у спілкуванні з їх дитиною. Вирішуючи спір по суті, суд використовує наступні норми законодавства. Відповідно до норм частин і другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод; суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно зі статтею 141 СК України та частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За частинами другою і третьою статті 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із частинами першою і другою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно із статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 року № 9-1580/0/4-17, а також із змісту інформації, викладеної на офіційному веб-сайті Європейського суду з прав людини за посиланням https://hudoc.echr.coe.int/eng#\«languageisocode»:[«ENG»],«respondent»:[«UKR»],«documentcollectionid2»:[«GRANDCHAMBER»,«CHAMBER»],«itemid»:[«001-175140»]\ вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме її спілкування із батьком саме без присутності та участі матері, оскільки вона має із батьком дитини особисті неприязні відносини, що безумовно має негативний вплив на формування дитини. Отже, оскільки відповідачка перешкоджає позивачу, який проживає окремо від дитини, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, чим позивачка порушує норми статті 157 СК України, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати відповідача не чинити перешкод позивачу в спілкуванні із їх сином. Також, з метою дотримання наведених вимог сімейного законодавства щодо права позивача на підтримання з дитиною регулярних особистих стосунків і прямих контактів, суд визначає позивачу для спілкування із його сином час відмінний від запропонованого органом опіки та піклування. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню в обсязі, який суд вважає достатнім для поновлення і захисту особистих сімейних прав позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial