Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування свого позову позивач вказала, що вона, [PERSON], є власником квартири, що за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.02.2015 року. Під час укладення договору їй стало відомо, що у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], яки був зареєстрований 29.11.1996 року з дозволу попередньої власниці, яка на даний час померла. Відповідач, [PERSON], не є близьким родичем попередніх власників та не проживає за даною адресою більше ніж 10 років, він не мав ніяких прав власності на зазначену квартиру. На даний момент він залишається зареєстрований у квартирі позивача, але фактично в ній не проживає, участи в оплаті комунальних послуг та утриманні житла відповідач не приймає, чим перешкоджає у здійсненні її права власності на нерухоме майно. У зв'язку з чим позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур'єр» від 21 квітня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого, позивач не заперечувала. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 16.02.1915 року, який зареєстрований в реєстрі за №132, [PERSON] купила в особисту приватну власність квартиру [ADDRESS] (а.с.6). З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 33693200 та №33693017 від 16.02.2015 року (а.с.9-10), вбачається, що за формою приватної власності квартира за адресою [ADDRESS], належить [PERSON]. З довідки, виданою КП «Добропільська служба єдиного замовника» 02.03.2015 року вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований з 29.11.1996 року за адресою [ADDRESS] (а.с.11). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], не мешкає в квартирі за адресою [ADDRESS], понад десять років без поважних причин, наведене підтверджується актом від 02.03.2015 року складеним головою ОСМД «Комсомольська», за результатами опитування мешканців будинку [ADDRESS] на предмет проживання [PERSON] [INFO] в квартирі [ADDRESS] (а.с.10). За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред'явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] понад десять років без поважних причин не мешкає за адресою [ADDRESS], суд вважає, що останній втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою.

Outcome: approved