Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 03.09.1996 позивачу та його батькам [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності, у рівних долях (по 1/3), належав одноквартирний житловий будинок [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини вказаного вище житлового будинку та земельної ділянки. [INFO] померла матір сторін [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді такого майна: земельна ділянка площею 6,9999 га, земельна ділянка площею 3,0702 га, 4/9 частини житлового будинку [ADDRESS] . Єдиними спадкоємцями першої черги, після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Задля прийняття спадкової маси позивач та відповідачка звернулися до Скадовської держнотконтори де було відкрито спадкову справу. 16.02.2010 позивач нібито відмовився від прийняття спадщини після смерті своєї матері, однак це трапилося через те, що він був введений в оману [PERSON] щодо природи вчиненого ним правочину, а нотаріус в свою чергу не переконався в дійсних намірах позивача щодо відмови від прийняття спадщини. Позивач вважав, що він підписував нотаріальну довіреність на ім`я [PERSON] задля її уповноваження на вчинення дій направлених на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки саме на цьому наголошувала відповідачка та вказувала, що позивачу буде незручно постійно приїжджати до нотаріальної контори зважаючи на віддаленість його місця проживання. Проте, восени 2016 позивачу від відповідачки стало відомо про дійсну природу вчиненого 16.02.2010 правочину. Просив визнати заяву про відмову від спадщини після смерті [PERSON] від 16.02.2010 - недійсною. Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане Скадовською державною нотаріальною конторою 23.01.2017. 13.05.2019 надійшов відзив на позовну заяву згідно якого, відповідачка позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивач писав заяву про відмову від спадщини добровільно і повністю розуміючи значення своїх дій. Жодних довіреностей на оформлення спадщини на нього, позивач не надавав. Причиною відмови від спадщини слугувала домовленість з [PERSON] про оформлення документів на спадковий будинок приблизно порівну, а враховуючи, що позивач і так є власником 4/9 частин будинку земельних ділянок то від спадкування решти майна він відмовився (а.с.38-40). Ухвалою Скадовського районного суду від 22.04.2019 відкрито провадження по вказаній справі. Ухвалою від 22.05.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували з підстав викладених у відзиві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Скадовської нотаріальної контори Херсонської області при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази та матеріали цивільної справи №663/1963/17, приходить до наступного. Відповідно до свідоцтв про народження батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12-13) 07.05.1985 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] після чого їй присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.05.1985 (а.с.24) Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 03.09.1996 Радгоспом «Скадовський-90» Скадовського району Херсонської області житловий будинок [ADDRESS] належав на праві приватної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.04.2017 виданим повторно (а.с.16). 24.05.2000 державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Куліш Л.Г. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] де зазначено, що спадкоємцями майна померлого в рівних частках є дружина [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 1/3 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18 ). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.09.2009 (а.с.17). 17.01.2017 державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області Сисаком Д.П. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] де зазначено, що спадкоємцем майна померлої є її дочка - [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 6,9999 га, яка розташована на території Радгоспненської сільської ради Скадовського району Херсонської області. 23.01.2017 державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області Сисаком Д.П. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] де зазначено, що спадкоємцем майна померлої є її дочка - [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 3, 0702 га, яка розташована на території Радгоспненської сільської ради Скадовського району Херсонської області. З заяви, посвідченої державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області Сисаком Д.П. 16.02.2010, яка міститься в копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що [PERSON] відмовляється від спадщини, яка складається з житлового будинку, земельної ділянки та іншого майна (а.с.129 м.с.663/1963/17). Допитаний в судовому засіданні, в якості свідка, державний нотаріус Скадовської нотаріальної контори Херсонської області Сисак Д.П. суду повідомив, що позивач писав заяву про відмову від спадщини добровільно і повністю розуміючи значення своїх дій, йому було роз`яснено наслідки відмови від спадщини. Причини відмови позивача від спадщини ним не з`ясовувалися. Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. У постанові «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією із сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним (пункт 19 постанови). Аналіз наведених норм матеріального права та роз`яснень Верховного Суду України з приводу застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави зробити висновок про те, що недійсним з підстав його вчинення під впливом помилки може бути визнано правочин, якщо особа, яка вчинила цей правочин, помилилася щодо обставин, неправильне сприйняття яких вплинуло на її волевиявлення. Правочини, вчинені під впливом помилки, належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. У даній справі [PERSON] не посилався на наявність обставин, під впливом яких він допустив помилку щодо сприйняття природи відмови від спадщини, а стверджував, що він не бажав відмовлятися від спадщини, а підписуючи заяву, думав, що підписує довіреність на ім`я [PERSON] задля її уповноваження на вчинення дій направлених на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Тобто, на думку суду, помилка мала місце через власне недбальство, внаслідок чого позов задоволенню не підлягає. Враховуючи відмову у визнанні недійсною заяви про відмову від спадщини, також, не підлягає задоволенню вимога про визнання частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом виданого Скадовською державною нотаріальною конторою 23.01.2017. Заява представника відповідача про сплив строків позовної давності судом не розглядається, оскільки в позові відмовлено по суті через його необґрунтованість. Суд не приймає до уваги допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] які показали, що: [PERSON] проживав в житловому будинку [ADDRESS] та доглядав за ним; батьки хотіли щоб будинок залишився позивачу, а земля - відповідачці; позивач не мав наміру відмовлятися від спадщини, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях та спростовуються матеріалами справи. Таким чином, суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed