Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідач по справі є батьком дитини [PERSON], яку народила [INFO] її (позивача) дочка [PERSON] від фактичних шлюбних стосунків з відповідачем, в яких вони перебували з 2005 року. 15.05.2008 року її (позивача) дочка [PERSON], в результаті чергового її побиття відповідачем на грунті особистих, неприязних стосунків, померла. Відповідач скоїв тяжкий злочин відносно матері дитини, за вчинення якого вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 13.02.2009 року він був засуджений до семи років 6 місяців позбавлення волі і відбував покарання з березня 2009 року по травень 2013 року в Бучанській виправно-трудовій колонії. При житті дочки стосунки останньої з відповідачем були дуже погані, він постійно схиляв її до вживання спиртних напоїв, скоював конфлікти та сварки за місцем спільного проживання, вчиняв фізичні розправи над дочкою, принижував жіночу гідність. Вихованням дитини відповідач не займався, навпаки він своєю поведінкою негативно впливав на психологічний стан малолітньої дитини. Після смерті дочки та засудження відповідача онука постійно знаходиться на її особистому утриманні та вихованні. За час відбування відповідачем покарання за вчинений злочин онука не спілкувалася з відповідачем і, враховуючи її малолітній вік, не знала про його існування. Її (позивача) вона називає своєю мамою, тому що вона фактично такою для неї є. У 2008 році вона зверталася до Дніпровської районної адміністрації з метою призначення її опікуном, оскільки крім неї у онуки нікого з близьких людей не залишилося. Розпорядженням №741 від 13.08.2008 року її було призначено опікуном над неповнолітньою дитиною [PERSON]. Свої обов'язки вона виконує сумлінно і з задоволенням, оскільки онука - це найсвітліша пам'ять про її дочку. Після повернення відповідача з місць позбавлення волі наприкінці травня 2013 року він спочатку погодився щоб дитина і далі перебувала на її утриманні, оскільки у нього немає коштів на її утримання, і крім цього, у неї значно кращі побутові і матеріальні умови для проживання і виховання дитини. Однак, в подальшому відповідач почав періодично телефонувати їй, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, та заявляти, що вона дитині ніхто, а він - батько, та почав погрожувати, що забере від неї дитину силоміць. Така поведінка відповідача є неприпустимою, як неприпустимо і сама передача неповнолітньої дитини на виховання відповідачеві і подальше проживання онуки в квартирі, де мешкає відповідач, виходячи з наступного. Існує моральний фактор, який свідчить про те, що відповідач скоїв умисний злочин проти матері дитини, позбавивши її життя. Після повернення відповідача з місць позбавлення волі і його погроз, за рекомендацією працівників служби у справах дітей Дніпровського району міста Києва, вона звернулася разом з неповнолітньою онукою до лікаря-психолога, який порадив розповісти дитині правду про її батька і про те, що він скоїв по відношенню до її матері. Однак, при цьому і сам відповідач неодноразово заявляв, що він сам розкаже доньці правду про скоєний злочин, і що йому байдуже, як це сприйме дитина. Враховуючи брутальну поведінку відповідача до скоєного, його безвідповідальне ставлення до можливості завдати моральної травми дитині, та

Outcome: approved