Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми попередньої оплати товару та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем ФОП [PERSON] був укладений договір про виготовлення й придбання за індивідуальним заказом дверей та їх монтаж. Строк виконання був встановлений сторонами 45 днів з дня замовлення. Ціна договору складала 24555 грн. На виконання умов договору позивач вніс аванс в розмірі 17 000 грн.. Однак відповідач свої зобов'язання за договором по теперішній час не виконав, двері не виготовлені. Більш того, ФОП [PERSON] припинило свою діяльність за адресою, де позивач робив замовлення. У зв'язку із цим позивач просить відшкодувати завдані збитки у розмірі 17 000 грн., які були сплачені позивачем згідно умов договору, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн.. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 250 грн., та витрати на оплату юридичних послуг у розмірі 3 000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтвердив позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, про явку до суду був повідомлений належним чином через оголошення у пресі, яке знаходяться в матеріалах справи. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або, якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач неодноразово викликався в судові засідання, будучи своєчасно та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, заперечень на позов суду не надіслав. Отже, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає дану цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. Судом встановлено, що 06 серпня 2012 року між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] була укладений договір на виготовлення й придбання за індивідуальним заказом дверей та їх монтаж. Вартість робіт за замовленням становить 24 555 грн. Позивач вніс аванс у розмірі 17 000 грн., що підтверджується заказом від 06.08.2012р, якій містить підпис та печатку ФОП [PERSON] (а.с.10). У графі про встановлення виготовлених дверей будь-які записи відсутні. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України). Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності угоди, якщо її недійсність прямо не встановлена законом або якщо вона не визнана судом недійсною. Відтак, оскільки спірний договір є чинним, відповідачем у судовому порядку не оспорений, недійсним судом не визнаний, він підлягає виконанню, а в разі його невиконання наступають наслідки, передбачені законом. Згідно замовлення позивачем (замовником) внесено, а відповідачем отримано передоплату у розмірі 17 000 грн. 06 серпня 2012 року (а.с.10). Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явилась та своїх доказів, які би спростували позовні вимоги позивача, що є її обов'язком відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, суду не надала. Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У відповідності з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. З огляду на обставини, що встановлені в судовому засіданні, а також оцінивши докази, надані суду, суд вважає , що позовні вимоги [PERSON] про повернення суми попередньої оплати в розмірі 17000 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди у разі невиконання договору в установлені строки, суд вважає необхідним в позовних вимогах позивача про стягнення в порядку відшкодування моральної шкоди 5000 грн. відмовити. Оскільки суду не надано документально підтверджених доказів оплати позивачем витрати, пов'язаних з оплатою правової допомоги, крім того враховуючи, що ЦПК України не відносить до судових витрат витрати за послуги представника, суд вважає, що на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Згідно зі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтвердженні судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial