Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.11.2018 року він надав в борг відповідачеві за договором позики грошові кошти в сумі 2000 американських доларів, про що останній склав відповідну розписку. Кошти [PERSON] зобов`язався повернути у строк до 15.12.2018 року зі сплатою 8% від суми боргу, що становить 160 американських доларів. Однак, кошти до цього часу не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання. В добровільному порядку питання щодо повернення суми позики між сторонами не вирішено. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 27.11.2018 року в розмірі 2160 американських доларів (з урахуванням відсотків за користування позикою), що за офіційним курсом Національного банку України на день звернення до суду еквівалентно 56827,01 грн., кошти в розмірі 768,40 грн на відшкодування понесених судових витрат, а також 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яку [PERSON] зазнав внаслідок неправомірних дій відповідача. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивач в наданій заяві свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглянути у його відсутності. Відповідача в наданому відзиві на позовну заяву повідомив, що він дійсно брав в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 американських доларів до 15.12.2018 року зі сплатою 8 % від суми боргу, що становить 160 американських доларів за час користування грошовими коштами, про що він склав розписку. Однак, не погоджується з розміром заявлених вимог, оскільки він уже повернув позивачеві частину боргу в сумі 200 американських доларів. Також не погоджується з вимогами щодо стягнення моральної шкоди, оскільки в цій частині не надано відповідних доказів. Тому вважає позовні вимоги [PERSON] частково обґрунтованими. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за договором позики, позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що 27.11.2018 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 американських доларів та зобов`язався повернути їх до 15.12.2018 року зі сплатою 8% від суми боргу, що становить 160 американських доларів. На підтвердження цього відповідач склав розписку (а.с. 9) від 27.11.2018 року. Факт отримання позики, а також зобов`язань, які виникли у зв`язку з цим, відповідач не заперечує, визнаючи доводи позивача в цій частині в повному обсязі, про що він вказує у відзиві на позовну заяву (а.с. 90-92). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з цим відповідач свої зобов`язання щодо повернення у визначений строк суми боргу не виконав, що створило заборгованість. 24.01.2019 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з претензією (а.с. 10), в якій просив повернути йому негайно суму боргу та відсотки за користування грошовими коштами. Однак, такі його вимоги залишилися без задоволення. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на викладене, суд вважає, що права позивача були порушені, а тому вони підлягають захисту. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд не може погодитися з запереченням відповідача в тій частині, що ним була повернута частина боргу в сумі 200 американських доларів, оскільки на підтвердження своїх доводів [PERSON] не надав суду жодних доказів, а відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини чи заперечення, на які вона посилається. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] боргу за договором позики та відсотків за користування позикою в повному обсязі. В частині стягнення на користь позивача моральної шкоди суд враховує вимоги ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно з якими особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно ч. 1 до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. На думку суду позивачеві дійсно була завдана дана шкода, оскільки відповідач вчинив щодо нього протиправну поведінку, чим порушив законні права [PERSON] , а тому наявні підстави для задоволення заявлених вимог в цій частині. Визначаючи розмір грошового відшкодування маральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних [PERSON] моральних страждань, ступінь вини відповідача, характер і тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у його житі, що він був вимушений досить тривалий час прикладати зусиль для поновлення в судовому порядку своїх порушених прав, а також виходить із засад розумності, виваженості і справедливості, та вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у заявленому позивачем розмірі 5000 грн. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог [PERSON] у повному обсязі. Оскільки рішення ухвалене на користь позивача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 768,40 грн. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved