Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач веде бродячий спосіб життя, народила дитину в пологовому будинку м. Білгород-Дністровськ Одеської області, хоча зареєстрована в [ADDRESS], де має власну квартиру, але в квартирі безлад, давно не роблений ремонт, відсутні меблі та батареї водяного опалення. Відповідач проживає невідомо де і в квартирі з'являлася вкрай рідко, про що свідчать сусіди. Останній раз була в травні 2013 року, коли була ще вагітна. 16 серпня 2013 року вона приїхала в [ADDRESS] разом з новонародженою донькою і була влаштована до дитячого відділення Красноокнянської ЦРЛ, де 21 серпня 2013 року залишила дитину, про що складено акт про покинуту дитину. Народження малолітньої дитини [PERSON], яка народилася [INFO], зареєстровано службою у справах дітей. За розпорядженням голови Красноокнянської райдержадміністрації від 11.09.2013 року, дитина влаштована до Одеського спеціалізованого будинку дитини №1. За повідомленням адміністрації будинку дитини, за час перебування там дитини, ніхто з родичів допомоги на утримання дитини не надає, її долею не цікавиться. Лише 09.10.2013 року дитину відвідала мати - [PERSON], від якої був відчутний запах алкоголю та тютюну. Відомості про батька дитини внесені відповідно до ст.135 Сімейного Кодексу України. В судовому засіданні представник позивача на заявлених вимогах наполягав. Відповідач позов не визнала та пояснила, що дійсно, будучи вагітною, вона поїхала до знайомих до м. Білгород-Дністровськ на відпочинок. Там у неї почались передчасні пологи і вона народила доньку, після чого її направили під нагляд за місцем реєстрації - в [ADDRESS]. Так як її квартира була непридатною для проживання з дитиною, то її з дитиною залишили в дитячому відділенні Красноокнянської ЦРЛ. Так як деякі необхідні їй речі залишились у знайомих в м. Білгород-Дністровськ, вона хотіла відпроситись у педіатра на кілька днів, щоб їх привезти. Їй це не дозволили, тому вона все ж таки залишила дитину в лікарні та без дозволу поїхала за своїми речами. Через матеріальні труднощі, вона не змогла повернутися протягом двох днів, а повернулася аж на одинадцятий день, після того, як вже було складено акт про покинуту дитину. Вона визнає, що її вчинок був безвідповідальним та недопустимим, про це вона дуже шкодує, але від дитини вона не відмовлялася і не збиралась її назавжди покидати. Після того, як вона дізналася, де знаходиться дитина, вона її відвідувала, цікавилась її здоров'ям, привозила підгузки та неодноразово пропонувала допомогу, на що їй відповідали, що в будинку дитини є все необхідне. Жодного разу вона не відвідувала доньку з запахом алкоголю, від неї міг бути запах лише тютюну, а з запахом алкоголю була її подруга, яка відвідувала дитину разом з нею. Зараз вона зробила невеликий ремонт у квартирі, придбала дитяче ліжко, візок, дитячу постіль, іграшки, конвектор для обігріву квартири. В квартирі є можливість для приготування їжі. Вона любить свою доньку, хоче її виховувати, так як сама виросла в дитячому будинку та не хоче життя без матері і для своєї дитини. Тому вона просила у позові відмовити та не позбавляти її батьківських прав по відношенню до її доньки [PERSON]. Прокурор позов не підтримав, вважаючи, що на час розгляду справи в суді відповідач змінила на краще своє відношення до дитини і на теперішній час підстав для позбавлення батьківських прав немає. Вислухавши пояснення представника органу опіки та піклування Красноокнянської районної державної адміністрації, відповідача, думку прокурора, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідач є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO] /а.с.3/. Державна реєстрація народження дитини жіночої статі [PERSON], [INFO], проведена відповідно до частини другої статті 135 Сімейного кодексу України на підставі Рішення Красноокнянської районної державної адміністрації №427 від 30.08.2013 року /а.с.6/. Згідно повідомлення служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради від 09.08.2013 року №08-32/02-674, до м. Білгород-Дністровський на відпочинок приїхала [PERSON], [INFO], яка, з її слів, є особою з числа дітей-сиріт. У [PERSON] передчасно почались пологи і вона народила дитину в пологовому будинку в м. Білгород-Дністровськ /а.с.8/. 21 серпня 2013 року складено акт «Про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину», згідно якого 20.08.2013 року о 13.00 год. мати [PERSON] самовільно пішла з дитячого відділення Красноокнянської ЦРЛ, покинувши дитину [PERSON], [INFO]. Письмову відмову від дитини не написала /а.с.9/. Відповідно до розпорядження Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області №286/А-2013 від 11.09.2013 року «Про влаштування малолітньої [PERSON]», малолітню [PERSON] влаштовано в будинок дитини на повне державне забезпечення /а.с.7/. З початку перебування дитини в будинку дитини, відповідач вперше відвідала дитину лише 09 жовтня 2013 року, при цьому під час відвідування від [PERSON] був відчутний запах алкоголю та тютюну. В подальшому відповідач 25.10.2013 року, 28.10.2013 року та 12.12.2013 року відвідала доньку. За час перебування дитини в будинку дитини, допомоги на виховання та утримання дитини відповідач не надавала. Дитина перебуває в групі часто хворіючих дітей, яким необхідний постійний нагляд лікаря педіатра та лікаря невролога /а.с.11, 43, 62/. Відповідач проживає без реєстрації в [ADDRESS]. За час проживання на території Жеребківської сільської ради, будь-яких скарг на неї не надходило. Проживає на квартирі без побутових умов. Власних речей для користування не має /а.с.25/. Згідно акту соціального інспектування від 26.11.2013 року, відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS] на квартирі. Ліжка для дитини немає. [PERSON] має статус сироти, отримує пенсію по втраті годувальника. Рекомендовано придбати необхідні речі для виховання дитини, не вживати спиртні напої, вести здоровий спосіб життя /а.с.26-27/. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 18.12.2013 року, відповідач проживає в [ADDRESS] в будинку, який належить [PERSON] Санітарно-побутові умови задовільні. Будинок глинобитний, оштукатурений, покрівля шиферна. В будинку дві житлові кімнати, в яких проживає 3 дорослих людей. Будинок обладнано меблями. Відповідач придбала дитячі речі, ліжко, візок, іграшки. Грошима відповідач розпоряджатися не вміє, вживає алкогольні напої. Комісія заперечує проти повернення малолітньої дитини у сім'ю [PERSON] /а.с.41, 57/. Мати відповідача, [PERSON], яка померла, залишила заповіт, яким заповіла відповідачу належну їй 1/2 частину квартири [ADDRESS] /а.с.44/. Відповідно до акту обстеження умов проживання відповідача в [ADDRESS] від 16.01.2014 року, комісією встановлено, що в однокімнатній квартирі, яка знаходиться на другому поверсі двоповерхового будинку відповідач постійно не проживає. На даний час вона приїхала з Ананьївського району, щоб зробити ремонт в квартирі. У кімнаті та коридорі поклеїла нові шпалери. Підлога застелена. У кімнаті є ліжко, дитяче ліжко, візок для дитини. Дитяче ліжко застелене, є постільна білизна, дитяча ковдра. Є дитячий одяг, підгузки. На кухні немає нічого, крім одного стільця і двох каструль. Кімната опалюється електрообігрівачем, є електрична плитка. На момент перевірки з продуктів харчування не виявлено нічого /а.с.63/. Свідок [PERSON] повідомила, що відповідач веде бродячий спосіб життя, ніде не працює, схильна до вживання алкогольних напоїв та тютюнокуріння, безвідповідальна, часто веде себе неконтрольовано, за нею спостерігаються часті зміни настрою: то плаче, то сміється. Має житло, але не приводить його до порядку. До квартири на другий поверх потрапляє по дереву через вікно, так як загубила ключі. Покинула навчання в ПТУ. Кошти, які їй були виділені як дитині-сироті витратила невідомо куди. Доньку в будинку дитини відвідала лише кілька разів. Свідок [PERSON] повідомила, що вона є сусідкою [PERSON] в [ADDRESS]. [PERSON] є безвідповідальною, загубила ключі від квартири і деякий час потрапляла до своєї квартири через її балкон. Особисто вона не впевнена, чи можна їй повертати дитину. Свідок [PERSON], яка працює педіатром в Красноокнянській ЦРЛ, підтвердила, що дійсно [PERSON] хотіла залишити дитину в лікарні та відпроситися у неї на кілька днів, щоб поїхати за своїми речами до м. Білгород-Дністровська, але так як дитина була ще дуже маленька, вона їй не дозволила. Однак [PERSON] все ж таки поїхала без її дозволу, але повернулася не через 2 дні, як збиралася, а через 10, коли вже було складено акт про покинуту дитину. Вона вважає, що відповідач є безвідповідальною, тому, на її думку, дитину їй повертати не можна. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що з відповідачем соціальною службою неодноразово проводились бесіди. За цей час вони можуть зазначити, що відповідач поступово змінюється, вона усвідомлює недопустимість вчинених нею дій та шкодує про них, бажає сама виховувати свою дитину. На їх думку, їй можна повернути дитину, при цьому органами опіки та піклування і соціальною службою слід контролювати її ставлення до дитини та виконання нею батьківських обов'язків. Свідок [PERSON] повідомила, що дійсно [PERSON] проживає на квартирі в її будинку в [ADDRESS]. Відповідач дуже хоче забрати та особисто виховувати свою доньку, в чому вона згодна їй допомогти. Для цього відповідач придбала необхідний дитячий одяг, постіль, візок, іграшки. Про те, що залишила дитину, [PERSON] шкодує. Свідок [PERSON] повідомила, що вона є подругою відповідача. Відповідач дійсно залишила дитину в лікарні і повернулася за нею пізніше, ніж збиралася, про що вона дуже шкодує, так як любить дитину, хоче забрати та самостійно її виховувати. В будинку дитини вона неодноразово її відвідувала, привозила підгузки. Зараз у відповідача є хлопець, який працює та допомагає їй матеріально. Тому вона вважає, що їй можна повернути дитину. Крім того, в судовому засіданні судом оглянуті фотознімки квартири відповідача, в якій проведено ремонт. Представник позивача та свідок [PERSON] підтвердили, що на фото дійсно квартира відповідача. Висновком органу опіки та піклування визнано доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] /а.с.12/. Таким чином, судом встановлено, що дійсно відповідач, в порушення ст.ст. 150, 180 СК України, свідомо не виконувала своїх батьківських обов'язків, щодо утримання та виховання дитини [PERSON], залишила її без нагляду в лікарні і на час звернення до суду у позивача були підстави для вимог про позбавлення батьківських прав. Однак, на час розгляду справи в суді було встановлено, що відповідач усвідомлює недопустимість такої поведінки, шкодує про свій вчинок, виправляється, створила умови для проживання дитини, неодноразово її відвідувала в будинку дитини, ще до надходження позову до суду, любить дитину та своїми діями показує, що дійсно бажає її виховувати, що підтвердилось в судовому засіданні, а також беручи до уваги, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою впливу на батьків та виходячи із інтересів дитини, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки підстави для позбавлення батьківських прав, передбачені ст.164 СК України відпали. Разом з тим, суд попереджує відповідачку, що у разі продовження протиправної поведінки вона може бути позбавлена батьківських прав.

Outcome: dismissed