Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], зареєстрований 01.01.1992 року Камянка-Бузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівської області, актовий запис №1, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що причиною розпаду їхньої сім'ї послужило те, що у них різні погляди на життя та сімейні відносини. Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння і взаємоповаги між ними, часті конфлікти та суперечки. Проживають вони окремо протягом останніх декількох років, подружніх відносин не підтримують, спільного господарство не ведуть. Ухвалою суду від 29.08.2018 р. провадження в справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не подав. Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позову не заперечує, просить такий задовольнити. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З повторного свідоцтва про шлюб серії I-СГ № 354741, виданого Камянка-Бузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівської області 26.07.2018, вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 січня 1992 року, актовий запис №1. Від подружнього життя мають повнолітню дочку: [PERSON], 27.01.1994р.н. /а.с.10/. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім'ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Суд вважає, що причини, які спонукали сторін наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідач позовні вимоги визнала, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Також, варто зазначити, що згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із квитанції № 0.0.1097593429.1 від 31.07.2018 при поданні позову до суду сплачено судовий збір у відповідності до п.п.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 704 грн. 80 коп. Враховуючи визнання позову відповідачкою до початку розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, що позивачу [PERSON] слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 352,40 грн. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме, 352,40 грн. судового збору.

Outcome: approved