Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № П3764Е від 04.05.2007 року КС «Аккорд» надала відповідачу кредит в розмірі 7949 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,1151 за кожний день користування кредитом. Проте відповідач не виконує зобов'язання за кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 34 047, 28 грн., яку й просили стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, та зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву, у якій просила справу розглядати без їй участі . Позовні вимоги не визнала і просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що виконувала належним чином свої зобов'язання до 29.05.2008 року, після чого кредитор змінив своє місце знаходження, про що її не повідомив і в зв'язку з цим вона була позбавлена можливості здійснювати платежі за кредитом. Вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, тому просила з цих підстав відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що 04.05.2007 року між КС «Аккорд» та [PERSON] укладений кредитний договір № П3764Е, згідно з умовами якого Спілка надала Позичальнику кредит в розмірі 7949 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,1151 за кожний день користування кредитом з кінцевим терміном погашення 05.05.2008 року(а.с.10). Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що строк позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків має обчислюватись із моменту настання строку погашення кредиту за кожним черговим платежем, останній з яких настав 05.05.2008 року; виходячи з положень ч. 4 ст. 267 ЦК України позивач пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом, тому в цій частині позову слід відмовити. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин, нарахування штрафів за прострочення платежів, індексу інфляції та 3% річних, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності і по цих вимогах. Разом з тим, не заслуговують на уваги доводи представника позивача щодо Положення «Про кредитування членів КС «Аккорд», яким визначено, що у разі, якщо на день закінчення договору позичальник, згідно умов договору, не сплатив суму кредиту та нарахованих процентів за час фактичного користування кредитом, договір вважається пролонгованим на тих самих умовах і діє до повної сплати основної суми та нарахованих відсотків, оскільки доказів про наявність такого Положення та ознайомлення з ним відповідача матеріали справи не містять. Не вважає суд за поважну причину пропуску позивачем строку позовної давності виїмку кредитних справ слідчими органами, оскільки позивач мав законну можливість на отримання копій вилучених документів і доказів щодо відмови слідчого у їх наданні позивач не надав. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Відповідна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13). На підставі вкладеного та

Outcome: dismissed