Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 04 липня 1988 року. Позивач вважає, що подальше продовження шлюбних відносин із відповідачем неможливе через те, що сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, спільних дітей не мають. Зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалось через відсутність взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного, втрату всіх фізичних та духовних зв`язків, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка проти позовних вимог заперечувала просила відмовити у їх задоволенні посиалючись на та, що сторони тривалий час проживали разом, конфліктну ситуацію між ними вважає тимчасовою. Зазначила, що бажає зберегти шлюб. Предстанвиком відповідачки в судовому засіданні заявлено клопотання відповідачки про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №319/908/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. У задоволенні вказаного клопотання судом відмовлено, оскільки об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи про стягнення аліментів судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 липня 1988 року, актовий запис № 39. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного, через що в сім`ї виникали сварки, у зв`язку з чим, сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Примирення і подальше спільне проживання неможливе і суперечить інтересам позивача. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Слід зазначити, що позов у даній справі надійшов до суду 01.02.2019 року, ухвалою суду від 08.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 28.02.2019 рік. У підготовчому засіданні суд ухвалою від 28.02.2019 року за клопотанням відповідачки надав сторонам строк для примирення в один місяць з 28.02.2019 року по 28.03.2019 рік включно, провадження у справі зупинив. Вказана ухвала суду була оскаржена відповідачкою в апеляційному порядку. Постановою Запорізького апеляційного суду від 26.06.2019 ухвала суду від 28.02.2019 року залишена без змін. Після повернення справи із суду апеляційної інстанції провадження у справі поновлено, призначено проведення підготовчого засідання на 31.07.2019 рік. На теперішній час з дати надходження позовної заяви до суду пройшло майже вісім місяців і за цей час сторони не примирились. Позивач на розірванні шлюбу наполягає та зазначає, що примирення між ним та відповідачкою неможливе. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу та посилається на те, що їх шлюб носить формальний характер, подружні відносини між ними припинено, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Судові витрати, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Outcome: approved