Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, 24.01.2020 представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із заявою про зміну предмета позову, у якій просить визнати протиправними дії ПП «Будівельний департамент «Південна Пальмира» по розірванню в односторонньому порядку Договору № ЮДЖ-1Б-105 купівлі продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 04.06.2018, визнати право власності на новозбудоване майно: нежитлове приміщення номер 91, розрахунковою площею 57,2 кв. м., яке розташоване на 10 поверсі багатоквартирного житлового будинку Житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та стягнути штраф з ПП «Будівельний департамент «Південна Пальмира» у розмірі 123 890,35 грн. за Договором № ЮДЖ-1Б-105 купівлі продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 04.06.2018 на користь [PERSON] . В обґрунтування вимог посилається на те, що за первісним переліком позовних вимог, позивач обрав спосіб захисту своїх цивільних прав, шляхом зобов`язання виконувати умови договору, а саме зобов`язати ПП «Будівельний департамент «Південна Пальмира» виконувати умови Договору № ЮДЖ-1Б-105 купівлі продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 04.06.2018 з огляду на те що, на момент подачі позовної заяви об`єкт будівництва не було введено в експлуатацію, проте відповідно до Сертифікату серії ОД №162193032097 Відділу Державного архітектурно будівельного контролю Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради від 30.10.2019, виданого на підставі акту готовності об`єкт нерухомого майна до експлуатації від 17.10.2019, а саме багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] готовий до експлуатації. З огляду на те, що підстави позову залишаються не змінними, а саме оспорюваний договір Договору № ЮДЖ-1Б-105 купівлі продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 04.06.2018, Позивач змінює спосіб захисту порушених прав, та відповідно предмет позову (відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України) шляхом визнання права власності на новозбудоване майно: нежитлове приміщення номер 91, розрахунковою площею 57,2 кв. м., яке розташоване на 10 поверсі багатоквартирного житлового будинку Житловий будинок [ADDRESS] . Позивачем повністю сплачено відповідачу вартість приміщення та виконано умови договору, будинок зданий у експлуатацію, однак, документи для оформлення права власності позивачем по даний час не отримано, окрім того у зв`язку з простроченням передачі майнових прав за Договором № ЮДЖ-1Б-105 з боку Відповідача виник обов`язок сплатити штраф за несвоєчасне виконання умов Договору у розмірі - 123\~890, 35 грн. 13.02.2020 представник відповідача подав до суду відзив на уточнену позовну заяву в якому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, в зв`язку з простроченням позивачем строків сплати щомісячних платежів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.07.2019 цивільну справу за вищезазначеним позовом передано за підсудністю до Южного міського суду Одеської області. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 09.09.2019 позов залишений без руху. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 01.11.2019 відкрито провадження та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, причина неявки суду не відома, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що згідно Договору № ЮДЖ-1Б-105 купівлі продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 04.06.2018 (надалі Договір), укладеного між ПП «Будівельний департамент «Південна Пальміра» (Продавець) та [PERSON] (Покупець), продавець зобов`язується передати у власність Покупця Майнове право, а Покупець прийняти Майнове право і сплатити Продавцю суму Договору та по закінченню будівництва дата та факт передачі майнових прав Покупцю зазначається у акті приймання-передачі, а також факт отримання Покупцем документів, необхідних для оформлення та реєстрації права власності на новозбудоване майно, як нерухомість на нежитлове приміщення на 10-му поверсі площею 57,2 кв.м. №91. Сума Договору складає 286 000 (двісті вісімдесят шість тисяч) грн. (а.с.14-21,59-66). Позивач зобов`язання за вищевказаним договором виконала у повному обсязі, сплативши відповідачу суму у розмірі 286 000 грн., що останнім не заперечувалось. ПП «Будівельний департамент «Південна Пальміра» відповідно до п.6.1 Договору зобов`язувалося після сплати Покупцем 100% суми Договору та протягом 35 робочих днів з дати надання Продавцю документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкту проектній документації, передати Покупцю, а саме позивачу майнові права на об`єкт купівлі-продажу та документи, що підтверджують право власності Продавця на майнові права та інші документі, які необхідні для отримання Покупцем свідоцтва про право власності на Новозбудоване майно за актом приймання-передачі. Будинок, складовою частиною якого є спірне нежитлове приміщення, було введено в експлуатацію 17 жовтня 2019 року, що підтверджується сертифікатом відповідності від 30 жовтня 2019 року, серії ОД №162193032097, який був виданий на підставі акту готовності об`єкта до експлуатації від 17 жовтня 2019 року. Поштова адреса зазначеному об`єкту нерухомості присвоєна на підставі Рішення Виконавчого комітету Южненської міської ради. Таким чином, оскільки 17 жовтня 2019 року багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] був прийняти до експлуатації, то відповідач після отримання сертифікату відповідності та акту готовності об`єкта до експлуатації був зобов`язаний за актом акту прийому - передачі передати спірне нежитлове приміщення у власність позивача. Згідно із статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Отже за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Указаними нормами права визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (стаття 3 Закону). Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Разом з тим статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Новостворене нерухоме майно стає об`єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб`єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб`єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно. Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. При цьому рішення суду про захист порушеного права та визнання за позивачем прав на спірне майно є підставою для реєстрації такого права. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Виходячи з пункту 6.1. Договору позивач повинен був отримати у власність закріплені за ним майнові права після введення об`єкту будівництва до експлуатації та актом приймання-передачі. До завершення будівництва проінвестованого об`єкта нерухомого майна та прийняття його до експлуатації інвестору належить не право власності на цей об`єкт, а майнові права на нього. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Таким чином, після прийняття будинку в експлуатацію у позивача виникло право власності на спірне нежитлове приміщення, а саме на новозбудоване майно - нежитлове приміщення №91, розрахунковою площею 57,2 кв.м., розташоване на 10 поверсі багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно ст. 653 ЦК України зміна у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України Договір може бути розірвано на вимогу однієї сторони у разі істотного його порушення другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Повідомлення про розірвання в односторонньому порядку Договору за вих№42 від 03.07.2019 було направлено позивачу та отримано нею 12.07.2019. При цьому відповідач посилається на порушення п.п.7.2.1, 8.5, 8.6 Договору позивачем, а саме: позивачем систематично порушувались строки оплати платежів. Станом на 03.07.2019 позивач сплатив позивачу суму Договору у розмірі 245 800 грн. з переплатою на суму 23 368 грн., що не може свідчити про відмову від виконання грошових зобов`язань перед відповідачем. Взагалі позивач сплатив відповідачу суму Договору у розмірі 286 000 грн., що не заперечувалось відповідачем у своєму Відзиві на позовну заву та підтверджується банківськими квитанціями (а.с.22-23,47-48,67-68). Таким чином відсутні підстави вважати, що Позивач своїми діями позбавив Відповідача можливості отримати грошові кошти на які Відповідач розраховував в обмін на передачу майнових прав Позивачу. Дії відповідача свідчать фактично не про розірвання Договору в односторонньому порядку, а відмову від його виконання в односторонньому порядку з боку Відповідача, в розумінні ст.615 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що зі сторони [PERSON] Договір № ЮДЖ-1Б-105 купівлі продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 04.06.2018 виконано повністю. Як вбачається із матеріалів справи Об`єкт готовий до експлуатації відповідно до Сертифікату серії ОД №162193032097 Відділу Державного архітектурнобудівельного контролю Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради від 30.10.2019, виданого на підставі акту готовності об`єкт нерухомого майна до експлуатації від 17.10.2019, а саме багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно, новозбудоване майно квартири, нежитлові приміщення, що знаходяться в цьому будинку, повинні вважаються майном як самостійним - відмінним від майнового права - об`єктом цивільного обороту в розумінні статей 177, 190 ЦК, нерухомою річчю (ч.1 ст.181 ЦК). З огляду на встановлені судом обставини справи можна стверджувати, що назва договору «купівлі-продажу майнових прав» в даному випадку не відповідає змісту договору в частині його предмету, тобто назва договору як така несе здебільшого інформаційне навантаження і не має пріоритету перед його змістом при юридичній кваліфікації відносин; перевага при з`ясуванні сутності зобов`язання, яке виникло з цього договору, має надаватися умовам договору про права та обов`язки сторін, а при вирішенні спору також з урахуванням конкретних обставин справи. Як вбачається із матеріалів справи фактично сторонами було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення як об`єкта нерухомості (речі, яка є оборотоздатним об`єктом), тобто майна, а не майнових прав. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, за наявними у справі матеріалами, покупець має право на застосування речово-правових способів захисту, в тому числі за ст. 392 ЦК, оскільки у нього виникло право власності на майно на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна. В цьому випадку вимога про визнання права власності подається для підтвердження реального його існування. Застосування цього способу захисту не залежить від того, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру за позивачем відсутня. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Щодо способу захисту майнового права як об`єкта цивільного права, яке обрав Позивач, Суд виходить з наступного. Відповідно до статті 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу, має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: 1)\~застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; 2)\~обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; 3)\~застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; 4)\~застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права. Кожен спосіб захисту цивільних прав призначений для усунення наслідків конкретного цивільного правовідношення. Аналіз змісту ст. 392 ЦК дає підстави стверджувати що вона містить дві (диспозиції), за яких власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності: 1)\~якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою; 2)\~у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Перша диспозиція передбачає наявність спору про право, який є предметом позовного провадження. Із змісту Відзиву на Позовну заяву, Відповідач оспорює та не визначає право власності на новостворене майно Позивача. Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав та охоронюваних законом інтересів передбачене і в ст.16 ЦК. З огляду на це Суд посилається на правову позицію, сформульовану Верховним Судом України в постановах від 12.11.2014 у справі № 6-129цс14, від 13.04.2016 у справі № 6-160цс16, від 10.02.2016 у справі № 6-2124цс15 про те, що захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України. За таких обставин, судом встановлено порушення прав Позивача, які підлягають до захисту шляхом визнання за [PERSON] права власності на нежитлове приміщення номер 91, розрахунковою площею 57,2 кв. м., яке розташоване на 10 поверсі багатоквартирного житлового будинку Житловий будинок [ADDRESS] . Також, із змісту оспорюваного Договору вбачається, відповідно до п. 4.3. Договору Плановий строк введення житлового будинку в експлуатацію третій квартал 2018 року. Відповідно до п. 7.3.1. Продавець зобов`язаний ввести об`єкт в експлуатацію у період зазначений у Договорі, тобто як це передбачено п.4.3. Договору. Відповідно до п.7.4.4. в ході будівництва Будинку у зв`язку з технологічною необхідністю та іншими обставинами, які обумовлюють затримку будівництва Будинку, Продавець має право переносити термін закінчення будівництва Будинку, але не більше ніж на 6 (шість) місяців від періоду зазначеному в п.4.3. Договору. Термін будівництва вважається продовженим за умови письмового повідомлення Покупців про таке продовження з обов`язковим зазначенням причин такого перенесення термінів. Дане письмове повідомлення Покупця буде невід`ємною частиною Договору. Із матеріалів справи та Відзиву Відповідача не вбачаються наявні докази направлення Позивачу та отримання ним подібних письмових повідомлень. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При таких обставинах суд дійшов висновку про те, що Відповідач в односторонньому порядку порушив умови Договору в частині строків його виконання, не повідомивши при цьому Позивача про строки виконання своїх зобов`язань. Відповідно до п.8.7 Договору за прострочення передачі Майнових прав Продавець сплачую Покупцю штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від грошової суми, фактично сплаченої Покупцем Продавцю згідно Договору за кожен день прострочення. Згідно статей\~526,\~527,\~530 Цивільного Кодексу України\~зобов`язання повинні\~виконуватись належним\~чином і\~в установлений\~строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. З огляду на те, що Відповідач не виконав свої зобов`язання в строк, позовна вимога по стягненню суми штрафу, відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку складає 123\~890, 35 грн. (сто двадцять три тисячі вісімсот дев`яносто) гривень 35 коп. та підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 5939,51 грн. При цьому, що стосується стягнення з відповідача на користь позивача 26000 грн. витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне відмовити, так як витрати позивача на правничу допомогу не підтверджені жодним належним та допустим доказом. \~ \~ \~ \~ На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial