Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 08 липня 2013 року на засіданні Наглядової ради ЗАТ «Завод «Технопривод» його обрано директором вказаного товариства та укладено контракт. 31.10.2013 року Додатковою угодою №1 від 31.10.2013 року дію контракту продовжено до 31.12.2014 року. 18 квітня йому стало відомо, що 10 квітня 2014 року на засіданні Наглядової ради було прийнято рішення не продовжувати з ним контракт та обрано іншого директора, який і приступив до виконання обов'язків. Оскільки його звільнено безпідставно, з порушенням порядку звільнення, просить поновити його на займаній посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що працював за строковим контрактом директором ЗАТ «Завод «Технопривод».18 квітня 2014 року голова наглядової ради повідомив його про звільнення з займаної посади та обрання нового директора. Звільнення було мотивоване тим, що наглядова рада на засіданні 10 квітня вирішила не продовжувати з ним контракт. Крім того, при звільненні з ним не проведено розрахунку, трудова книжка також залишається на підприємстві. Оскільки, вказане звільнення відбулося всупереч укладеному з ним контракту та додаткової угоди до нього, будь-яких законодавчо визначених підстав для його звільнення не було, про можливе припинення (розірвання) контракту його завчасно ніхто не попереджав, а тому просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив, пояснив, що 10 квітня 2014 року на засіданні наглядової ради Товариства було констатовано закінчення контракту з позивачем, та вирішено не продовжувати з ним контракт, призначено нового директора. Вважає, що Додаткова угода №1 до Контракту від 31.10.2013 року укладена з [PERSON] неповноважною особою, а тому просить не приймати її до уваги. Оскільки строк контракту з позивачем закінчився 31.12.2013 року вважає звільнення останнього правомірним. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань суду не подав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], згідно контракту від 08 липня 2013 року призначений на посаду директора ЗАТ «Завод «Технопривод». Вказаним контрактом визначено строк дії контракту з 08 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року, права та обов'язки, відповідальність сторін, порядок оплати праці, соціально-побутове забезпечення директора, інше. Крім того, п.6.2 визначено, що Контракт перестає діяти: після закінчення дії строку Контракту; по згоді сторін; при зміні власника; по ініціативі «Роботодавця» до закінчення строку дії Контракту, якщо Директор систематично не виконує без поважних причин обов'язків, покладених на нього даним Контрактом, та у випадку одноразового грубого порушення директором законодавства, або обов'язків, передбачених контрактом; по ініціативі директора до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених законодавством, та якщо «Роботодавцем» систематично не виконуються обов'язки по Контракту. За два місяці до закінчення строку чинності Контракту він може бути за згодою сторін продовжений, або укладений на новий строк. При достроковому розірванні Контракту, він розривається з попередженням відповідної сторони за два тижні. Додатковою угодою №1 до Контракту від 31.10.2013 року змінено строк його дії до 31 грудня 2014 року та зазначено, що при достроковому розірванні він розривається з попередженням відповідної сторони за два тижні, а у випадку дострокового припинення дії контракту як з ініціативи Роботодавця, надаються всі гарантії та виплачуються всі грошові суми, встановлені трудовим законодавством. Як вбачається з протоколу №2 засідання Наглядової ради ЗАТ від 10 квітня 2014 року Пальчевського В.В. обрано директором відповідача, оскільки з [PERSON] було укладено контракт до 31.03.2014 року. Згідно повідомлення №1 від 11.04.2014 року, адресованому Головою Наглядової Ради, [PERSON] останнього повідомлено про прийняття 10 квітня 204 року рішення про не продовження з ним контракту, укладеного до 31.03.2014 року та призначення іншого директора. З копії реєстраційної картки ЗАТ «Завод «Технопривод» вбачається, що директор Пальчевський В.В. призначений на посаду директора вказаного підприємства з 10.04.2014 року. Вказані вище обставини, на думку суду підтверджують звільнення позивача з займаної посади. Неотримання ним трудової книжки та розрахунку відповідачем не заперечується. Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного. Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії , права, обов'язки і відповідальність сторін ( в т.ч. матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін. Підстави і порядок звільнення працівників з ініціативи власника або уповноваженого ним органу встановлені ст.36,40,41 КЗпП України. Як встановлено судом при звільненні позивача не було дотримано умов та порядку визначених розділом 6 Контракту. Інших підстав для звільнення [PERSON] також судом не встановлено. Доводи представника відповідача, що строк дії контракту закінчився в грудні 2013 року і укладення додаткової угоди до контракту мало місце неповноважною особою є безпідставними, оскільки позивач працював на підприємстві, виконував свої обов'язки до дня звільнення, а згідно ст.39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Проаналізувавши надані в ході розгляду справи докази, вичерпавши можливість в наданні сторонами будь-яких інших доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поновлення на роботі [PERSON] підлягають задоволенню, як і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що згідно поданої суду довідки про заробітну плату позивача становить з часу звільнення до постановлення судом рішення у справі - 36271 грн. 71 коп. (51 день х 711,21 грн). Як вказує [PERSON] про звільнення з займаної посади йому стало відомо 18 квітня 2014 року, трудову книжку на час розгляду справи він не отримав, відповідачем дані обставини не спростовані, а тому суд приходить до висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Оскільки неправомірні дії відповідача призвели до істотних вимушених змін в життєдіяльності позивача, суд вважає, що підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з ЗАТ «Завод «Технопривод» моральної шкоди, оскільки вказані вимоги відповідають ст.237-1 КЗпП України. Однак при визначенні розміру моральної шкоди суд враховуючи, вимоги розумності і справедливості, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 1000 грн. Позивач просить допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі, що відповідає ст.367 ЦПК України, а тому суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в даний частині.

Outcome: partial