Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, в якому просив солідарно стягнути з них на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 80817,28 грн, яка складається із суми 78817,28 грн, що є різницею між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою, 2000 грн витрат на послуги експерта по складанню висновку експертного дослідження; моральну шкоду у сумі 20865 грн, витрати по оплаті правової допомоги та витрати зі сплати судового збору. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 17 жовтня 2018 року в м. Дніпрі на нерегульованому перехресті вул. Титова та вул. Новокримська, водій транспортного засобу Hyundai, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] повертаючи ліворуч на зелений сигнал світлофору, не переконався, що це буде безпечно, не дав дороги та допустив зіткнення із автомобілем Daihatsu Terios, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача, який рухався прямо в зустрічному напрямку, в результаті чого автомобілю позивача завдана матеріальна шкода. Вказує, що автомобіль Hyundai, реєстраційний номер [NUMBER] , належить відповідачу [PERSON] Пригода сталася з вини відповідача [PERSON] , що підтверджується постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року. Зазначає, що згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 12 листопада 2018 року, вартість матеріального збитку з урахуванням зносу складає 76942,72 грн. ПрАТ «СК «Перша» здійснила страхову виплату у розмірі оціненої матеріальної шкоди з урахуванням зносу у загальному розмірі 75942,72 грн. Однак вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача, згідно вищевказаного висновку експерта, становить 154760 грн, тому просить стягнути з відповідачів різницю між даною сумою та фактичною страховою виплатою. Також вказує, що позивачу була завдана моральна шкода, що полягала в душевних стражданнях, нервових порушеннях у зв`язку із пригодою. Такі психотравматичні фактори призвели до погіршення здоров`я, депресії, порушення сну, стомлюваності, дратівливості, позивач втратив душевний спокій та мав витрачати додатковий час та відволікатися від звичайних занять, тому просить стягнути з відповідачів моральну шкоду. Ухвалою Красногвардійського районного суду від 29 березня 2019 року року за даною позовною заявою відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша». Ухвалою Красногвардійського районного суду від 13 червня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» належним чином засвідчену копію страхової справи, яка була заведена на підставі дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17 жовтня 2018 року об 11 год.40 хв. у м. Дніпро на нерегульованому перехресті вул. Титова та вул. Новокримська, за участю транспортних засобів Хюндай, реєстраційний номер [NUMBER] , з Daihatsu Terios, реєстраційний номер [NUMBER] . 24 липня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] в якому він вказав, що не визнає позов та просить відмовити у задоволенні позовної заяви. Вважає, що у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді винний також і позивач, що підтверджується висновком експертного дослідження від 23 липня 2019 року №12/10.1/38. Згідно даного висновку, у дорожній обстановці, в якій сталася дорожньо-транспортна пригода, дії позивача не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з пригодою. Окрім того, на його думку, посилання позивача при здійсненні математичних розрахунків у позовній заяві на висновок експерта-товарознавця [PERSON] від 12 листопада 2018 року є також безпідставним, оскільки його не можна вважати допустимим доказом. На обґрунтування моральної шкоди, на думку відповідача [PERSON] , позивачем також не надано жодних доказів. Стосовно вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, вказав, що [PERSON] на час надання послуг позивачу не отримав ще в установленому законом порядку свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Ухвалою Красногвардійського районного суду від 13 вересня 2019 року клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено частково та зобов`язано фізичну особу-підприємця [PERSON] надати наступну інформацію: чи підписувався ним Акт виконаних робіт №75 від 28 грудня 2018 року, де замовником вказано [PERSON] щодо ремонту автомобіля Дайхатцу Теріос, реєстраційний номер [NUMBER] на суму 154750 грн та які саме були виконані ремонтні роботи; чи видавав він [PERSON] квитанції до прибуткового касового ордера №50 від 16 листопада 2018 року на суму 40000 грн, №55 від 30 листопада 2018 року на суму 40000 грн, №56 від 12 грудня 2018 року на суму 27230 грн, №57 від 28 грудня 2018 року на суму 47530 грн та чи отримував він від [PERSON] грошові кошти згідно вказаних квитанцій у зазначеному розмірі. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року представнику відповідача [PERSON] - [PERSON] відмовлено у задоволенні клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи у зв`язку з тим, що транспортний засіб Daihatsu Terios, реєстраційний номер [NUMBER] , на час розгляду справи вже відремонтовано, а питання, які представник відповідача [PERSON] [PERSON] просить поставити перед експертом стосуються безпосереднього огляду пошкодженого автомобіля, про надання якого експерту представник відповідача [PERSON] просить суд зазначити в ухвалі. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовну заяву, просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не подавала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши позивача, представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] [PERSON] , дослідивши докази, судом встановлені наступні фактичні обставини. Позивачу на праві власності належить транспортний засіб Daihatsu Terios, реєстраційний номер [NUMBER] , а транспортний засіб Hyundai, реєстраційний номер [NUMBER] , - відповідачу [PERSON] (т.1 а.с.7,104,111). Цивільно правова відповідальність власника транспортного засобу Hyundai, реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Перша». Страховий ліміт відповідальності, спричиненої майну складає 100000 грн (т.1 а.с.51,98). Цивільно правова відповідальність власника транспортного засобу Daihatsu Terios, реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» (т.1 а.с.106). 17 жовтня 2018 року об 11 год. 40 хв. у м. Дніпро на нерегульованому перехресті вул. Титова та вул. Новокримська, водій [PERSON] керуючи автомобілем Хюндай, номерний знак [NUMBER] , повертаючи ліворуч на зелений сигнал світлофору не переконався, що це буде безпечно, не дав дороги та допустив зіткнення з автомобілем Дайхатсу, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався прямо в зустрічному напрямку. У результаті ДТП обидва ТЗ отримали механічні пошкодження. При цьому водій [PERSON] порушив п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України. Відповідно до постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року, яка набрала законної сили 27 листопада 2018 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (т.1 а.с.9). Частиною 6 ст.82\~ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 18 жовтня 2018 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Перша» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про здійснення відшкодування оціненої шкоди (т.1 а.с.107-110). 16 листопада 2018 року відповідач [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Перша» з повідомленням про настання страхового випадку за договором страхування цивільної відповідальності (т.1 а.с.103). Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №5981, складеного 12 листопада 2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Daihatsu Terios, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 150331,16 грн, а вартість матеріального збитку складає 76942,72 грн (т.1 а.с.113-142). Вартість відновлювального ремонту автомобіля Daihatsu Terios, реєстраційний номер [NUMBER] , за розрахунком складним фізичною особою-підприємцем [PERSON] , склала 154760 грн, що підтверджується актом виконаних робіт №75 від 28 грудня 2018 року, рахунком №75 від 15 листопада 2018 року та копіями квитанцій до прибуткового касового ордера №50, 55,56,57 (т.1 а.с.32-38). 19 грудня 2018 року та 18 січня 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «Перша» складено страхові акти №ЦВ2115850 та №ЦВ2115850-1, в яких визначено, що розмір страхового відшкодування позивача складає 68579,28 грн та 7363,44 грн, що разом складає 75942,72 грн (т.1 а.с.99-102). Таким чином, позивачу було здійснено страхове відшкодування від ПрАТ «Страхова компанія «Перша» на суму у загальному розмірі 75942,72 грн (т.1 а.с.10-11). Однак, вартість відновлювального ремонту автомобіля Daihatsu Terios, реєстраційний номер [NUMBER] , склала 150331,16 грн, тобто не відшкодованими залишаються 74388,44 грн (150331,16-75942,72). При визначенні розміру не відшкодованої позивачу шкоди судом враховується саме висновок експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №5981, складеного 12 листопада 2018 року, оскільки даний висновок було враховано ПрАТ «Страхова компанія «Перша» при розрахунку страхового відшкодування, з яким позивач погодився отримавши страхове відшкодування. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Daihatsu Terios, реєстраційний номер [NUMBER] , за розрахунком складним фізичною особою-підприємцем [PERSON] , судом до уваги не приймається з огляду на наступне. Частиною 10 ст. 84 ЦПК України визначено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року про витребування доказів від фізичної особи-підприємця [PERSON] останнім виконано не було, для допиту в судове засідання він також не з`явився, підтвердити чи спростувати доводи представника відповідача [PERSON] через таку поведінку ФОП [PERSON] не виявилося можливим. Позивач та його представник [PERSON] не сприяли явці [PERSON] [PERSON] до суду на підтвердження своїх доводів. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заява, що надійшла до суду від імені [PERSON] 03 грудня 2019 року поштовим зв`язком, судом до уваги не приймається, оскільки суд не може пересвідчитися в особі, яка її направила до суду. Таким чином, позивачем не доведено суду, що розмір завданої йому матеріальної шкоди становить 154760 грн. Станом на час розгляду справи відповідачем [PERSON] не відшкодовано позивачу матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 17 жовтня 2018 року з його вини. Питання щодо наявності вини позивача у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 17 жовтня 2018 року, судом у межах розгляду даної справи не вирішувалося. Пунктом 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Враховуючи викладене, відповідач [PERSON] не є особою, яка завдала позивачу шкоди, а є лише власником транспортного засобу, яким керувала винна особа на відповідній правовій підставі, а тому у задоволенні позову до відповідача [PERSON] слід відмовити. Згідно 2 ст. 22\~ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Частиною 2 ст. 1192 ЦК України\~передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Також з відповідача [PERSON] , як з особи, що винна у спричиненні шкоди позивачу, підлягають стягненню витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000 грн (а.с.31). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача про стягнення на його користь матеріальної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 76388,44 грн (74388,44+2000). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (стаття 23 ЦК України). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд виходить з того, що сам факт порушення прав позивача, що проявився в пошкодженні транспортного засобу, свідчить про перенесені останнім моральні страждання, оскільки позивач об`єктивно був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 2000 гривень, а тому позовні вимоги слід в даній частині задовольнити частково. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути матеріальну шкоду у розмірі 76388,44 грн, моральну шкоду у розмірі 2000 грн, а всього 78388,44 грн. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. \~ \~ \~ \~Згідно ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі 761/11472/15-ц викладено правову позицію, відповідно до якої вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою. На час подання позову до суду ціна позову складала 101682,28 грн (80817,28+20865) та позивач, згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», повинен був сплати судовий збір у розмірі 1016,82 грн, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 783,88 грн (1016,82*78388,44/101682,28). Щодо решти суми сплаченого судового збору, що складає 609,75 грн (1626,57-1016,82) судом враховуються вимоги ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Так пунктом 1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Отже, решта суми сплаченого судового збору поверненню судом позивачу не підлягає, оскільки на час розгляду справи у суду відсутнє відповідне клопотання позивача про повернення судового збору у зв`язку внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Також судом враховується, що у позивача відсутні перешкоди для звернення до суду з відповідним клопотанням про повернення судового збору пізніше. Щодо судових витрат у виді 5000 грн на оплату правової допомоги судом враховується наступне. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №15/02/19-52 від 15 лютого 2019 року, укладений між позивачем та суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] , квитанцію №15/02/19-52 від 15 лютого 2019 року про оплату правової допомоги у розмірі 5000 грн, розрахунок правової допомоги до договору про надання правової допомоги №15/02/19-52 від 15 лютого 2019 року, акт приймання-передачі послуг правової допомоги від 06 березня 2019 року, копію диплому спеціаліста [PERSON] , копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] , копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо [PERSON] , копію свідоцтва платника єдиного податку та копію довіреності (а.с.39-48). В обґрунтування правомірності стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу позивач вказує, що [PERSON] є фахівцем у галузі права, а тому його вимоги в даній частині підлягають задоволенню. У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правничу допомогу. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009). Звернення до суду для захисту конституційного права кожного на правову допомогу безпосередньо на підставі частини третьої статті 8 Конституції України гарантується. За статтею 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правничу допомогу, регламентовано у пункті 1 частини третьої статті 133, статтях 137, 141, 142 ЦПК України. Положеннями статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено розподіл судових витрат, які пов`язані з професійною правничою допомогою, яка надається лише адвокатом. Заявник самостійно вирішує питання про вибір свого представника у суді, однак держава гарантує такій особі право на відшкодування витрат на правничу допомогу, надану лише адвокатом. Враховуючи, що правову допомогу позивачу було надано фізичною особою-підприємцем [PERSON] , який на день подання позову не мав статусу адвоката, правові підстави для віднесення до судових витрат сум, сплачених заявником за послуги, надані їй особою, яка не є адвокатом, відсутні.

Outcome: partial