Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, у подальшому збільшивши свої позовні вимоги, в якому просить суд: зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Відповідач) відновити порушені права позивача - [PERSON] , шляхом відновлення стану карткового рахунку, який відкритий та обслуговується на підставі угоди №SАMDNWFC00010037275 від 02.10.2014 року та карткового рахунку, який відкритий та обслуговується на підставі угоди №SАMDNWFC00010035725 від 02.10.2014 року, що існував станом на 16:43:08 16.04.2018, до списання коштів внаслідок проведення операцій (транзакцій) [INFO] після 16:56:35; припинити нарахування [PERSON] за картковим рахунком, який відкритий та обслуговується на підставі угоди №SАMDNWFC00010035275 від 02.10.2014 року в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПРИВАТБАНК» щомісячних платежів, пені, відсотків за користування кредитним лімітом, що утворився в результаті списання коштів внаслідок проведення операцій (транзакцій) 16.04.2018 року після 16:56:35; скасувати нарахування [PERSON] заборгованості за картковим рахунком, який відкритий та обслуговується на підставі угоди №SАMDNWFC00010035725 від 02.10.2014 року в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у тому числі пеню, відсотки та невиконані періодичні зобов`язання; стягнути з Відповідача на користь позивача судові витрати у справі. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 02.10.2014 року позивачем було укладено з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (раніше - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») угоду №SАMDNWFC00010037275 про відкриття та обслуговування карткового рахунку № [NUMBER] (картка «Для виплат»), а також угоду №SАMDNWFC00010035725 про відкриття та обслуговування карткового рахунку (картка «Універсальна»), на якій станом на 16:43:08 16.04.2018 року [PERSON] особисто було обрано та встановлено кредитний ліміт 10 000, 00 грн. 16.04.2018 року невідомі йому особи невідомим шляхом, ймовірно з використанням мобільної мережі «Київстар» та банківської системи АТ КБ «ПРИВАТБАНК», провели безготівкові операції (транзакції) у валюті карток, з врахуванням комісії банку, кошти на які списувалися з належних позивачеві карткових рахунків в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Так, невідомі особи неодноразово змінювали кредитний ліміт за картковим рахунком, який відкритий та обслуговується на підставі угоди №SАMDNWFC00010035725 від 02.10.2014 року в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Також, невідомі особи здійснили дві безготівкові операції (транзакції) з використанням IVR-меню (фактично це спілкування з роботом) в результаті яких було здійснено перекази з вказаної картки на іншу належну позивачеві картку за № [NUMBER] о 16:56:35 год. на суму 15 002, 00 грн. (сума у валюті картки) та о 17:00:10 год. на суму 8 322, 08 грн. (сума у валюті картки). В подальшому, залишок особистих грошових коштів на належній [PERSON] картці № [NUMBER] у сумі 3 045, 59 грн. та грошові кошти у сумі 22 885, 00 грн. (сума без врахування суми комісій АТ КБ «ПРИВАТБАНК», перераховані з картки № [NUMBER] ), 16.04.2018 було списано з належної позивачеві картки. 17.04.2018 року та 20.04.2018 року позивач звернувся із заявами до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (вх. 03/1785 від 17.04.2018 року та вх. 03/7931 від 20.04.2018 року), в яких повідомив, що жодного відношення до безготівкових операцій (транзакцій), які відбувались 16.04.2018 року з 16:56:35 год. не має. Однак, як вбачається з виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Відповідач розпочав нараховувати позивачу заборгованість за картковим рахунком, у тому числі пеню, відсотки та невиконані періодичні зобов`язання, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Бродько А.І. подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні пред`явлених позовних вимог. Свої заперечення представник Відповідача мотивує тим, що позивач не надав доказів, що у нього шахраї вкрали номер фінансового телефону, а також відповідно до розслідування банком процедури зняття коштів усі операції з картою відбулись з дозволу клієнта. Позивач, в свою чергу, подав до відповідь на відзив, в якій виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, але надали письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, 02.10.2014 року [PERSON] було укладено з Акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (раніше - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК») угоду №SАMDNWFC00010037275 про відкриття та обслуговування карткового рахунку № [NUMBER] (картка «Для виплат»), а також угоду №SАMDNWFC00010035275 про відкриття та обслуговування карткового рахунку (картка «Універсальна»). Позивач 17.04.2018 року та 20.04.2018 року звертався до Відповідача із заявами про незгоду з транзакціями, які відбулись 16.04.2018 року (а.с.26-27), та 17.04.2018 року до Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з відповідною заявою. Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12018040750000910 (а.с.25) [PERSON] звернувся з письмовою заявою з проханням притягнути до відповідальності невідому особу, котра 16.04.2018 року, таємно, шляхом вільного доступу викрала грошові кошти знявши їх з банківської картки банку ПАТ «Приватбанк» оформленої на ім`я заявника. Згідно відповідей Саксаганського ВПКВП ГУНП в Дніпропетровській області від 02.11.2019 року (а.с.75) та 02.04.2019 року (а.с.95) [PERSON] визнано потерпілим в зазначеному кримінальному провадженні, на теперішній час тривають слідчі (розшукові) дії. Факт списання коштів 16.04.2018 року з рахунків позивача в АТ КБ «Приватбанк», та нарахування [PERSON] заборгованості за картковим рахунком, відкритим на підставі угоди №SАMDNWFC00010035275 від 02.10.2014 року підтверджується наданими позивачем виписками (а.с.9-15). Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-XII (далі Закон №1023-XII), права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Згідно ч. 1-2 ст. 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1092 ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п.п. 7-9 Розділу 6 «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 за №705 (надалі за текстом - Положення від 05.11.2014 за №705), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. У свою чергу, представником відповідача не надано належних доказів, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача у відзиві на «Довідку розслідування (читати з кінця)» так як вказана «Довідка розслідування (читати з кінця)» не відповідає вимогам до оформлення документів, передбачених ДСТУ 4163-2003 й по своїй суті є просто викладом тексту із зазначенням прізвищ невстановлених осіб, а також відповідей та коментарів за заявкою №11985272. Представником відповідача не надано Правил проведення таких розслідувань, затверджених наказом по АТ КБ «ПриватБанк», з яких можна було б встановити, зокрема, порядок проведення відповідного розслідування, уповноважених осіб на його проведення, порядок оформлення результатів розслідування тощо. Крім того, «Довідка розслідування (читати з кінця)», на яку посилається представник відповідача, не підтверджує, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначений висновок відповідає правовим позиціям, викладеним в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року за №6-71цс15, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2016 року за №6-32775ск15, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року у справі №752/16363/15-ц, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року в справі №202/10128/14-ц, постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі №127/23496/15-ц, постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №691/699/16-ц (у вказаних постановах наявне посилання на п.п. 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 30.04.2010 №223, яке на даний момент втратило силу, проте у вищевказаних п.п. 7,9 Розділу 6 Положення від 05.11.2014 за №705 закріплено аналогічні норми), а також у правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 14 лютого 2018 року в справі №127/23496/15-ц та правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 20 червня 2018 року в справі №691/699/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч.1,2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Отже, з аналізу статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката має стягуватись лише на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Суду на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копії договору про надання юридичної (правничої) допомоги №б/н від 04.05.2018 року (а.с.28-31), додаткової угоди до договору про надання юридичної (правничої) допомоги №б/н від 04.05.2018 року (а.с.32), акту прийому-здачі наданих послуг за договором від 07.05.2018 року (а.с.33), квитанції від 05.05.2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с.34), договору про надання юридичної (правничої) допомоги №б/н від 24.07.2018 року (а.с.61-64), додаткової угоди до договору про надання юридичної (правничої) допомоги №б/н від 24.07.2018 року (а.с.63), квитанції від 24.07.2018 року (а.с.66), оригінал ордеру серії ДП №732/045 від 03.10.2018 року (а.с.67), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю за №2223 виданого [PERSON] Дніпропетровською обласною КДКА 20.12.2010 (а.с.68), оригінал акту прийому-здачі наданих послуг за договором від 30.05.2019 (а.с.99). Вказані документи підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн. та які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, та ним одночасно заявлено три немайнові вимоги (зобов`язати відновити порушені права шляхом відновлення стану карткового рахунку; припинити нарахування щомісячних платежів, пені, відсотків за користування кредитним лімітом; скасувати нараховану заборгованість), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в загальному розмірі 2 114, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved