Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом і в його обґрунтування пояснив, що є власником квартири за адресою [ADDRESS]. Договір дарування вищевказаної квартири від 01.12.1993 року було втрачено, оригіналу основного правовстановлюючого документу не має. Державна нотаріальна контора відмовила в видачі дубліката договору дарування. Просив визнати за ним право власності на квартиру№5 будинку № 144 по вул. К.Маркса у м. Лисичанську. У судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки невідомі. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутність, про що надав відповідну заяву. Представник відповідача у судове засідання не зявився, позовні вимоги визнав, просить справу розглядати у його відсутність, про що надав відповідну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини Кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно копії договору дарування від 01.12.1993 року за реєстром № 2-7382 [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] двохкімнатну квартиру за вказаним адресом (а.с.8). Відповідно до домової книги та технічного паспорту квартира [ADDRESS] належить на підставі договору дарування від 01.12.1993 року [PERSON]. (а.с.9,10). Згідно довідки Лисичанського комунального підприємства БТІ про належність нерухомого майна, квартира [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON](а.с.12). Відповідно до постанови про відмову вчинення нотаріальної дії, було відмовлено [PERSON] в видачі дубліката договору дарування в звязку з відсутністю у Лисичанській ДНК, другого примірника втраченого договору.(а.с.13). Згідно ст.41 Конституції України «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю». «Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.» Згідно ст.321 ЦКУ «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадку, встановлених законом» Відповідно до ст.328 ЦКУ «Право власності отримується по підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.368 ЦКУ власник має право на захист свого права власності. Згідно ст. 392 ЦКУ Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно абз.9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації прав власності та інших речових прав є, зокрема: «рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно» Беручи до уваги наведене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 3,15,16,317,319,328,386,392 ЦК України та

Outcome: approved