Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 грудня 2014 року \~між ним та [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким останній отримав у борг 5000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 05 грудня 2015 року, про що надав відповідну розписку, проте у встановлений строк борг не повернув. В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги , надіславши на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій остаточно прохав стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 125\~976, 50 грн. ( еквівалент суми боргу у гривнях, відповідно до встановленого курсу НБУ станом на 05.05.2016 року), інфляційні нарахування у розмірі 881,80 грн. та 3 % річних, а всього - борг в сумі 127 241,40 грн. Від позивача до суду надійшла заяви про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, прохає задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час слухання справи, шляхом публікації оголошення про виклик відповідача у пресі, у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, тому відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає , що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Встановлено, що 04 грудня 2014 року \~між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким останній отримав у борг 5000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 05 грудня 2015 року, про що надав відповідну розписку, проте у встановлений строк борг не повернув. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню , необхідно стягнути на користь позивача борг в сумі 125 767, 50 грн . ( еквівалент суми боргу у гривнях, відповідно до встановленого курсу НБУ 25,19 грн. станом на 05.05.2016 року (час постановлення рішення суду ) ; розрахунок : 5 000 доларів США х 25,19 грн. = 125 967, 50 грн. ). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інших розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, розрахунок 3% річних від простроченої суми здійснюється наступним чином: Заборгованість за прострочення розрахунку відповідно до договору позики за період з 06.12.2015 р. по 12.01.2015 р. становить 125 976,50 грн., таким чином кількість прострочених днів виконання зобовязання на день постановлення рішення становить 152 календарні дні. Вираховуємо розмір 3% річних: (3% *суму основного боргу*кількість прострочених днів) / 365(кількість днів у році) (3% *125 976,50*152 ) / 365 = 1573,84 грн. Отже, 3 % річних від суми боргу склала 1573,84 грн. Таким чином , позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми підлягають задоволенню . Суд вважає , що позовні вимоги в частині стягнення суми інфляції 881,80 грн. не підлягають задоволенню виходячи з наступного. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Така ж правова позиція викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.01.2016 р. № 6-771цс15 , яка є обов`язковою для всіх судів Ураїни в силу положень ст.360-7 ЦПК України. Таким чином , оскільки між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті , а не в грошовій одиниці України , то відповідно в даному випадку вимоги про стягнення суми інфляції не грунтуються на вимогах закону та є безпідставними. Також з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем, документально підтвердженні судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1 194,30 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial