Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому зазначає, що його матір'ю є [PERSON], [INFO]. 18 жовтня 1975 року вони з рідним батьком позивача [PERSON] одружилися. [INFO] року народився позивач. В свідоцтві про його народження було зазначено відомості про батьків так: в графі «відомості про батька» російською мовою [PERSON], в графі «відомості про мати» російською мовою [PERSON]. Актовий запис про народження було здійснено 25 липня 1979 року за № 61. В 1983 році батьки позивача розлучились на підставі рішення суду. Потім мати позивача вдруге вийшла заміж. 04 червня 1983 року нею було укладено шлюб з [PERSON]. Сімейний бюджет в основному наповнювала мати, так як працювала головним бухгалтером, завжди мала високу заробітну плату. Згодом у них народився ще один син [PERSON]. 25 липня 1985 року було зроблено актовий запис № 16 про усиновлення позивача вітчимом. На підставі цього запису його прізвище було змінено на «[PERSON]», по батькові - на «[PERSON]», відомості про батька стали містити замість інформації про рідного батька [PERSON], [INFO], на відомості про вітчима - [PERSON], [INFO]. У матері позивача був свій будинок. Вона його продала та купила інший, більший. Хоча гроші на придбання будинку були материні, але будинок було придбано у шлюбі, та мати вирішила його записати на свого чоловіка, щоб він відчував себе господарем. Коли мати виплатила останні гроші за нього, вітчим проявив свій характер в повній мірі. Позивач вказує, що вітчим виявився дуже жорстокою людиною. Він жорстоко поводився з усіма членами сім'ї. Найбільше від нього страждали мати і позивач. Навіть до свого рідного сина він не проявляв любові. Позивач зазначає, що хоч був ще малий, але розумів приниження. На підставі рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду від 17.03.1993 року мати з відповідачем розлучилась. Хоча за рішенням суду від 19.04.1996 року було поділено будинок по 1/2 частці матері та вітчиму, будинок зобов'язано переобладнати, зробити окремі входи, але жити навіть в своїй половині було неможливо. Неодноразово мати була змушена викликати правоохоронні органи, щоб якось захиститись від колишнього чоловіка. Позивач не бажає мати відповідача за батька з тих причин, що відносин, нормальних для батька та дитини, у них не склалося, відповідач дуже жорстоко поводився з ним з дитинства, завдав йому багато фізичних та психологічних страждань, тому просить скасувати усиновлення [PERSON], [INFO], його, [PERSON], [INFO], що було проведено відділом запису актів цивільного стану виконавчого комітету Кам'янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області, актовий запис № 16. Також просить присвоїти йому прізвище та по батькові, які він мав до усиновлення, а саме: прізвище - «[PERSON]», по батькові «[PERSON]». Відомості про батька просить змінити з [PERSON], [INFO], на [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору, підтвердили позовні вимоги, надали пояснення, аналогічні тим, що зазначені у позові. Відповідач до суду не з'явився, належним чином та вчасно був повідомлений про день та час розгляду справи, про що свідчать розписки з його підписом та поштове повідомлення про вручення повістки, які є в матеріалах справи. Від третьої особи надійшов лист з проханням справу розглядати за їх відсутності. Суд, в порядку ст. ст. 224-226 ЦПК України, враховуючи думку позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. Свідок [PERSON] суду пояснив, що жив з позивачем та його матір'ю і вітчимом по сусідству. Знає, що відповідач часто вживав спиртні напої, напідпитку агресивно себе поводив до членів своєї сім'ї, бувало, що позивач тікає від відповідача аж на вулицю, а його мати проситься, щоб заховатися у дворі сусідів. Знає, що на виклики матері позивача приїжджала міліція, іноді забирала відповідача, та він потім відбував адміністративне покарання. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працювала разом із матір'ю позивача, часто бачила, що вона приходила на роботу зі слідами побоїв, знає, що діти не могли увійти до двору, доки мати не прийде додому, а потім або вона за них зможе заступитися, або всі від батька тікають, якщо він нетверезий чи злий. Щодо ставлення відповідача до пасинка пояснила, що ставився він дуже погано, дитина росла переляканою, замкненою. Свідок [PERSON] суду дала пояснення, аналогічні поясненням свідка [PERSON] Додала, що неодноразово на власні очі бачила, як позивач, ще будучи дитиною, ховався від вітчима, який часто його бив, погрожував йому, принижував. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю позивача, дуже важку долю обрала як собі, так і дітям, звинувачує себе в тому, що заради збереження сім'ї прийшлось терпіти знущання не тільки їй, а ще й дітям. Пояснила, що відповідач є дуже жорстокою людиною. Ці свої риси він виявив, коли вона придбала більший будинок, продавши той, що належав їй особисто, та доплативши за нього грошима від власного заробітку. Тоді він відчув себе господарем та став творити все, що хотів, часто ображав всю сім'ю нецензурною лайкою, бив її, дітей, навіть, свою хвору мати. Це все відбувалося на очах у дітей. Коли вже вона з ним розлучилась та отримала свою половину будинку за рішенням суду, він все одно не давав їм спокійного життя, підпалював, хуліганив, за що неодноразово був притягнутий до адмінвідповідальності. До пасинка ставився весь час дуже погано, з жорстокістю та агресією. Заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 240 Сімейного Кодексу України). Судом встановлено, що на підставі актового запису відбулося усиновлення [PERSON] [PERSON] Позивачу було присвоєно прізвище «[PERSON]», по батькові - «[PERSON]», відомості про батька було змінено. Про це свідчить відповідь РАГСу. Також, судом встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Сторони з моменту розлучення матері позивача з відповідачем не підтримують сімейні відносини з позивачем, ствлення відповідача до пасинка було вкрай негативне, що підтверджено такими матеріалами справи, як постановами Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, рішенням суду про розподіл житлового будинку, поясненнями позивача та показами свідків. Відповідно до ч. З, ч. 4 ст. 238 Сімейного Кодексу України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду після досягнення дитиною повноліття за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач не надав до суду заперечень проти позову та жодних належних і допустимих доказів, які б спростовували обставини зазначені позивачем. Отже, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню. Також, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 239 Сімейного Кодексу України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов'язки, що виникли у зв'язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами. Згідно із ч.5 ст. 239 Сімейного Кодексу України, у разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по батькові, які вона одержала у зв'язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім'я, по батькові, які вона мала до усиновлення. Відповідно до ст. 241 Сімейного Кодексу України, після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов'язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Outcome: approved