Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, третьої особи, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її сина - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; малолітнього [PERSON] , [INFO] , передати органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради для вирішення подальшої долі дитини. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.04.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі тапризначено справу до судового розгляду по суті Представник позивача Органу опіки та піклування в особі виконкому Миколаївської міської ради надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач надала заяву про розгляд справи у її відсутності та позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного. Батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно положення статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батько дитини у свідоцтві про народження вказаний відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно довідки-характеристики від 11.02.2019 року, наданої Центральним ВП в Миколаївській області, відповідач [PERSON] систематично порушує громадський порядок та підтримує відносити з громадянами, які ведуть антигромадський спосіб життя. У вживанні алкогольних напоїв за адресою: [ADDRESS], помічалась неодноразово. Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.11.2019 року у справі № 490/6895/19 [PERSON] притягувалася до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України. У 2018 році [PERSON] покинула дитину у своєї бабусі [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] неодноразово зверталася до служби у справах дітей адміністрації Центрального району м. Миколаєва із заявами про те, що не може встановити місце знаходження матері [PERSON] , [INFO] . Згідно відповіді Центрального ВП ГУНП у Миколаївській області від 20.11.2018 року №17200/50111-18 місце знаходження відповідача [PERSON] не встановлено. У лютому 2019 року відповідач написала заяву, в якій вказала, що згодна з позбавленням її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та вказала, що не має намір займатися вихованням дитини. 11.03.2019 року за №837/02.02.01-22/14/19 Органом опіки та піклування, виконкомом Миколаївської міської ради складено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги Висновок Органу опіки та піклування, виконкому Миколаївської міської ради № 837/02.02.01-22/14/19 від 11.03.2019 року, суд дійшов висновку щодо правомірності вимог позивача про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , - з підстав самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого ухилення від виховання та утримання дитини, відсутності бажання на виконання батьківських обов`язків, на спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, відсутності прояву інтересу до внутрішнього світу дитини, що не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень статей 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідачі, як батьки дітей, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлені права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дітьми, так і з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved