Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 26.10.2015 року, свої позовні вимоги остаточно уточнив 24.02.2016 року (арк.справи 143-146) Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним 26 листопада 2008 року між позивачем [PERSON] та боржником [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір позики, за яким позивач передав боржнику в позику 118 000 доларів США, а боржник прийняв їх і зобовязався повертати частинами по 3 000 доларів США не пізніше 26 числа кожного місяця в період до 26 квітня 2009 року і здійснити остаточне повернення позики в сумі 103 000 доларів США не пізніше 26 травня 2009 року В забезпечення виконання зобовязань боржника за договором позики від 26 листопада 2008 року, боржник передав позивачеві в іпотеку належні йому нежитлові приміщення підвальної частини № 13, 14, 16-:-21, III, V, VIII, IX площею 225,2 кв.; місця загального користування № II площею 8,4 кв. м., та приміщення 1-го поверху № 1-:-5, 7 площею 124,0 кв. м., що в цілому загальною площею 357,6 кв. м. в житловому будинку літ. «А-4», що розташоване за адресою: місто Харків, вулиця Динамівська, будинок № 2, про що між ними був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 4120 . З моменту укладення договору позики боржник частинами повернув позивачеві з позичених коштів суму в розмірі 15 000 доларів США, після чого попросив додатково позичити йому ще коштів і відстрочити кінцевий термін повернення боргу до кінця осені 2009 року. Позивач пішов на зустріч боржнику і 29 квітня 2009 року між сторонами був укладений додатковий договір № 1 до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 1733 Цим додатковим договором № 1 були внесені зміни до договору позики від 26 листопада 2008 року, згідно яких боржник отримав від позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 136 000 доларів США, які зобовязався повертати частинами по 3 000 доларів США не пізніше 26 числа кожного місяця в період до 26 жовтня 2009 року і здійснити остаточне повернення позики в сумі 103 000 доларів США не пізніше 26 листопада 2009 року. 30 липня 2009 року боржник черговий раз звернувся до позивача з проханням позичити йому ще 63 500 доларів США та продовжити строк дії договору та відстрочити остаточне вико-нання ним його зобовязань до літа 2010 року. Позивач [PERSON] погодився і 30 липня 2009 року сторони уклали додатковий договір № 2 до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 3141 Цим додатковим договором № 2 були внесені зміни до договору позики від 26 листопада 2008 року, згідно яких боржник отримав від позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 199 500 доларів США, які зобовязалася повертати частинами по 3 000 доларів США не пізніше 26 числа кожного місяця в період з 26 січня 2010 року до 26 червня 2010 року і здійснити остаточне повернення позики в сумі 154 500 доларів США не пізніше 26 липня 2010 року. Крім того, у звязку з укладенням додаткового договору № 1 та додаткового договору № 2 до договору позики до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за № 4120 були укладені додатковий договір № 1, посвідчений 29 квітня 2009 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за № 1735 та додатковий договір № 2, посвідчений 30 липня 2009 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за № 3143. В зазначених документах вказано про те, що вони є невідємною частиною договору іпотеки від 26 листопада 2008 року за реєстровим № 4120 Боржник не виконав у повному обсязі свій обовязок з повернення позивачеві позичених у нього коштів за договором позики від 26 листопада 2008 року в редакції відповідно до додаткового договору № 1 від 29 квітня 2009 року та додаткового договору № 2 від 30 липня 2009 року та повернув лише 18 000 доларів США. Неповернутими залишилися кошти в сумі 181 500 доларів США. Оскільки позивач використав всі можливі визначені законом способи позасудового врегулювання спору, які виявились недієвими, він змушений був звернутися в Дзержинський районний суд м. Харкова з позовом до боржника [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2013 року вказаний позов [PERSON] задоволено і вирішено стягнути на його користь з боржника [PERSON] суму заборгованості у розмірі 261 855 доларів США, що еквівалентно 2 093 007 (два мільйони девяносто три тисячі сім) гривень, та неустойку в розмірі 148 800 000 (сто сорок вісім мільйонів вісімсот тисяч) гривень, та 3 441 грн. 00 коп. судових витрат ,заочне Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2013 року набрало законної сили. Оскільки боржник [PERSON] вказане вище судове рішення, яке набрало законної сили, про стягнення з нього заборгованості не виконав і борг позивачу так і не повернув, позивач [PERSON] змушений був звернутися в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатами розгляду якого Дзержинський районний суд м. Харкова ухвалив заочне рішення від 02 лютого 2015 року, яким позов [PERSON] задоволено в повному обсязі і вирішено в рахунок задоволення вимог [PERSON] до [PERSON] за договором позики від 26 листопада 2008 року в редакції відповідно до додаткового договору № 1 від 29 квітня 2009 року та додаткового договору № 2 від 30 липня 2009 року на суму, визначену заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2013 року в розмірі 150 896 448 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення підвальної частини № 13, 14, 16-:-21, III, V, VIII, IX площею 225,2 кв.; місця загального користування № II площею 8,4 кв. м., та приміщення 1-го поверху № 1-:-5, 7 площею 124,0 кв. м., що в цілому загальною площею 357,6 кв. м. в житловому будинку літ. «А-4», що розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Динамівська, будинок № 2 із застосуванням визначеної процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю [PERSON] права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд. Виселено [PERSON] з іпотечного майна та передано це майно в управління [PERSON] на період до його реалізації за визначеною процедурою продажу. Вирішено питання про розподіл судових витрат ,рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року також набрало законної сили. Оскільки боржник [PERSON] так і не повернув позивачу суму заборгованості, позивач був змушений знайти покупця, який погодився придбати іпотечне майно, після чого звернутися до нотаріуса з проханням на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року посвідчити договір купівлі-продажу іпотечного майна. Однак, виконати заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року, реалізувати іпотечне майно і хоча б частково задовольнити свої грошові вимоги до [PERSON] за договором позики позивач не зміг, оскільки на іпотечне майно різними державними виконавчими службами та правоохоронними органами були накладені обтяження, що перешкоджають і унеможливлюють укладення і нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу предмета іпотеки. Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме май-но та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта за № 45857316 від 19 жовтня 2015 року, на нежитлові приміщення підвальної частини № 13, 14, 16-:-21, III, V, VIII, IX площею 225,2 кв.; місця загального користування № II площею 8,4 кв. м., та приміщення 1-го поверху № 1-:-5, 7 площею 124,0 кв. м., що в цілому загальною площею 357,6 кв. м. в житловому будинку літ. «А-4», що розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Динамівська, будинок № 2, які знаходиться в іпотеці у позивача, накладено наступні обтяження :№ з/п Тип обтяження Реєстр. номер Реєстратор Підстава Обєкт обтяження Заявник 1 Арешт нерухомого майна 1434070 ПН ХМНО [PERSON] Постанова ДВ [PERSON] про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: 21764590, від 20.10.2010 року. Все нерухоме майно [PERSON] ВДВС Харківського міського управління юстиції обтяжувач 2 Арешт нерухомого майна 6410820 Державний реєстратор ХМУЮ [PERSON] Постанова ВПВР ДВС України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44098796 від 21.07.2014 року. Все нерухоме майно Відділ примусового виконання рішень ДВС України обтяжувач 3 Арешт нерухомого майна 4791400 Державний реєстратор ХМУЮ [PERSON] Постанова Старшого ДВ [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, ВП № 26561839, від 25.02.2014 року. Все нерухоме майно в межах суми стягнення 4 823 699,76 Відділ примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Харківській області обтяжувач 4 Арешт нерухомого майна 9035605 Шоста Харківська державна нотаріальна контора Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова № 2-8581/09 від 08.09.2009 року Невизначене майно, нерухоме майно Дзержинський районний суд м. Харкова 5 Арешт нерухомого майна 9069639 Харківська філія ДП «Інформаційний центр» МЮУ Постанова [PERSON] ВДВС ХМУЮ про відкриття виконавчого провадження, б/н від 18.09.2009 року. Невизначене майно, нерухоме майно в межах суми позовних вимог в розмірі 4 235 900,00 грн. [PERSON] ВДВС ХМУЮ 6 Арешт нерухомого майна 9078254 Шоста Харківська державна нотаріальна контора Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова № 2-9090/09 від 17.09.2009 року. Невизначене майно, нерухоме майно Дзержинський районний суд м. Харкова 7 Арешт нерухомого майна 9292883 Шоста Харківська державна нотаріальна контора Ухвала Апеляційного суду Харківської області № 22-ц-5332/09 від 02.11.2009 року. Невизначене майно, все майно Апеляційний суд Харківської облас-ті 8 Арешт нерухомого майна 10590492 Харк. філія ДП «Інформаційний центр» МЮУ Постанова ДВ [PERSON] про відкриття виконавчого провадження, 23143161, від 09.12.2010 року. Невизначене майно, на все майно в межах суми 2 183 610,01 грн. [PERSON] ВДВС ХМУЮ 9 Арешт нерухомого майна 11775895 Харк. філія ДП «Інформаційний центр» МЮУ Постанова ДВ [PERSON] про арешт майна боржника, 29514557, від 27.10.2011 року. Невизначене майно, в межах суми боргу в розмірі 33 916,62 грн. [PERSON] ВДВС ХМУЮ№ з/п Тип обтяження Реєстр. номер Реєстратор Підстава Обєкт обтяження Заявник 10 Арешт нерухомого майна 11971279 Харк. філія ДП «Інформаційний центр» МЮУ Постанова [PERSON] ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 30392541, від 15.12.2011 року. Невизначене майно, все майно в межах суми боргу в розмірі 365 065,45 грн. [PERSON] ВДВС ХМУЮ. Позивач в особі своїх представників за дорученням позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити Відповідач ПАТ «Мегабанк» в особі представник за дорученням проти позову не заперечував. Відповідачі [PERSON], [PERSON], ПАТ «Банк «Золоті ворота» в судове засіданні не з»явилися, про час розгляду справи попереджені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістили. Треті особи, Державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції [PERSON], Державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] [PERSON] відділ Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, Харківське міське управління юстиції в судове засідання не зявилися, про час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістили. Третя особа , Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції Харківської області проти позову заперечував з посиланням на вимоги ст.54 Закону України «Про виконавче провадження». Третя особи Приватний нотаріус ХМНО [PERSON] та Шоста Харківська державна нотаріальна контора в судове засідання не з»явилися, про час розгляду справи попереджені своєчасно та належним чином, просили суд розглядати справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, які з»явилися, ознайомившись з волевиявленням сторін та доказами повідомлення про час розгляду справи сторін , які не з»явилися,, суд приходить до наступного : Судом неодноразово роз»яснені учасникам процесу вимоги ст..ст.10,11,60 ЦПК України стосовно тим обставинам, що докази подаються сторонами ,а судом тільки оцінюються. Суд вважає, що позивач довів суду обґрунтованість своїх вимог та надав суду докази їх законності У відповідності з ч 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь тіж часмі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. 26 листопада 2008 року між позивачем [PERSON] та боржником [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір позики, за яким позивач передав боржнику в позику 118 000 доларів США, а боржник прийняв їх і зобовязався повертати частинами по 3 000 доларів США не пізніше 26 числа кожного місяця в період до 26 квітня 2009 року і здійснити остаточне повернення позики в сумі 103 000 доларів США не пізніше 26 травня 2009 року В забезпечення виконання зобовязань боржника за договором позики від 26 листопада 2008 року, боржник передав позивачеві в іпотеку належні йому нежитлові приміщення підвальної частини № 13, 14, 16-:-21, III, V, VIII, IX площею 225,2 кв.; місця загального користування № II площею 8,4 кв. м., та приміщення 1-го поверху № 1-:-5, 7 площею 124,0 кв. м., що в цілому загальною площею 357,6 кв. м. в житловому будинку літ. «А-4», що розташоване за адресою: місто Харків, вулиця Динамівська, будинок № 2, про що між ними був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 4120 З моменту укладення договору позики боржник частинами повернув позивачеві з позичених коштів суму в розмірі 15 000 доларів США, після чого попросив додатково позичити йому ще коштів і відстрочити кінцевий термін повернення боргу до кінця осені 2009 року. Позивач пішов на зустріч боржнику і 29 квітня 2009 року між сторонами був укладений додатковий договір № 1 до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 1733 Цим додатковим договором № 1 були внесені зміни до договору позики від 26 листопада 2008 року, згідно яких боржник отримав від позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 136 000 доларів США, які зобовязався повертати частинами по 3 000 доларів США не пізніше 26 числа кожного місяця в період до 26 жовтня 2009 року і здійснити остаточне повернення позики в сумі 103 000 доларів США не пізніше 26 листопада 2009 року. 30 липня 2009 року боржник черговий раз звернувся до позивача з проханням позичити йому ще 63 500 доларів США та продовжити строк дії договору та відстрочити остаточне вико-нання ним його зобовязань до літа 2010 року. Позивач [PERSON] погодився і 30 липня 2009 року сторони уклали додатковий договір № 2 до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 3141 Цим додатковим договором № 2 були внесені зміни до договору позики від 26 листопада 2008 року, згідно яких боржник отримав від позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 199 500 доларів США, які зобовязалася повертати частинами по 3 000 доларів США не пізніше 26 числа кожного місяця в період з 26 січня 2010 року до 26 червня 2010 року і здійснити остаточне повернення позики в сумі 154 500 доларів США не пізніше 26 липня 2010 року. Крім того, у звязку з укладенням додаткового договору № 1 та додаткового договору № 2 до договору позики до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за № 4120 були укладені додатковий договір № 1, посвідчений 29 квітня 2009 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за № 1735 та додатковий договір № 2, посвідчений 30 липня 2009 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за № 3143. В зазначених документах вказано про те, що вони є невідємною частиною договору іпотеки від 26 листопада 2008 року за реєстровим № 4120 Боржник не виконав у повному обсязі свій обовязок з повернення позивачеві позичених у нього коштів за договором позики від 26 листопада 2008 року в редакції відповідно до додаткового договору № 1 від 29 квітня 2009 року та додаткового договору № 2 від 30 липня 2009 року та повернув лише 18 000 доларів США. Неповернутими залишилися кошти в сумі 181 500 доларів США. Оскільки позивач використав всі можливі визначені законом способи позасудового врегулювання спору, які виявились недієвими, він змушений був звернутися в Дзержинський районний суд м. Харкова з позовом до боржника [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2013 року вказаний позов [PERSON] задоволено і вирішено стягнути на його користь з боржника [PERSON] суму заборгованості у розмірі 261 855 доларів США, що еквівалентно 2 093 007 (два мільйони девяносто три тисячі сім) гривень, та неустойку в розмірі 148 800 000 (сто сорок вісім мільйонів вісімсот тисяч) гривень, та 3 441 грн. 00 коп. судових витрат ,заочне Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2013 року набрало законної сили. Оскільки боржник [PERSON] вказане вище судове рішення, яке набрало законної сили, про стягнення з нього заборгованості не виконав і борг позивачу так і не повернув, позивач [PERSON] змушений був звернутися в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатами розгляду якого Дзержинський районний суд м. Харкова ухвалив заочне рішення від 02 лютого 2015 року, яким позов [PERSON] задоволено в повному обсязі і вирішено в рахунок задоволення вимог [PERSON] до [PERSON] за договором позики від 26 листопада 2008 року в редакції відповідно до додаткового договору № 1 від 29 квітня 2009 року та додаткового договору № 2 від 30 липня 2009 року на суму, визначену заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2013 року в розмірі 150 896 448 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення підвальної частини № 13, 14, 16-:-21, III, V, VIII, IX площею 225,2 кв.; місця загального користування № II площею 8,4 кв. м., та приміщення 1-го поверху № 1-:-5, 7 площею 124,0 кв. м., що в цілому загальною площею 357,6 кв. м. в житловому будинку літ. «А-4», що розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Динамівська, будинок № 2 із застосуванням визначеної процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю [PERSON] права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд. Виселено [PERSON] з іпотечного майна та передано це майно в управління [PERSON] на період до його реалізації за визначеною процедурою продажу. Вирішено питання про розподіл судових витрат ,рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року також набрало законної сили. Оскільки боржник [PERSON] так і не повернув позивачу суму заборгованості, позивач був змушений знайти покупця, який погодився придбати іпотечне майно, після чого звернутися до нотаріуса з проханням на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року посвідчити договір купівлі-продажу іпотечного майна. Однак, виконати заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року, реалізувати іпотечне майно і хоча б частково задовольнити свої грошові вимоги до [PERSON] за договором позики позивач не зміг, оскільки на іпотечне майно різними державними виконавчими службами та правоохоронними органами були накладені обтяження, що перешкоджають і унеможливлюють укладення і нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу предмета іпотеки. Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме май-но та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта за № 45857316 від 19 жовтня 2015 року, на нежитлові приміщення підвальної частини № 13, 14, 16-:-21, III, V, VIII, IX площею 225,2 кв.; місця загального користування № II площею 8,4 кв. м., та приміщення 1-го поверху № 1-:-5, 7 площею 124,0 кв. м., що в цілому загальною площею 357,6 кв. м. в житловому будинку літ. «А-4», що розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Динамівська, будинок № 2, які знаходиться в іпотеці у позивача, накладені відповідні обтяження з боку відповідачів та третіх осіб по справі. Аналізуючи судову практику застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, Верховний Суд України відзначив, що наразі має місце неоднакова практика у судів щодо вирішення спорів про звільнення майна, що є предметом іпотеки, з-під арешту, накладеного державним виконавцем у процесі здійснення виконавчого провадження. У звязку з цим, Верховний Суд України зазначив, що суди повинні мати на увазі таке «Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст. 60 Закону № 606-ХІV обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1-4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У силу положень ст. 54 Закону № 606-ХІV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Згідно із ч. 4 цієї норми заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями. Виходячи з вимог Закону України «Про іпотеку» , визначення якої міститься в Законі № 898-ІV (ст. 1), відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 54 Закону № 606-ХІV. Правова позиція Верховного Суду України щодо належного вирішення судами питання про звільнення іпотечного майна з-під арештів за травень 2015 року передбачає, що законодавством не врегулювана можливість звільнення з-під арешту заставленого майна, накладеного для забезпечення позову. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 ст. 3 Закону № 898-ІV вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у звязку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобовязання боржником на момент предявлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобовязання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не повязується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки». Згідно з вимогами ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і п. 24 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору На підставі ст..41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто в Україні не може бути позбавлений права власності , до підстав виникнення права власності відноситься право на спадкування, підстави для усунення цього права чітко передбачені законом. На підставі ст.16 Цивільного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. Згідно з вимогами ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі вимог ч 2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що позивач набув майно на законних підставах, відповідачами чинність правочину (договору дарування) оспорена не була. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» суд, при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки має право визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої в ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», або продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, що встановлено в ст. 41 ЗУ «Про іпотеку». Після винесення Дзержинським районним судом м. Харкова від 02.02.2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки , позивач має право володіти , користуватися та розпоряджатися іпотечним майном, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки надало позивачу право власності на іпотечне майно. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача [PERSON] про звільнення іпотечного майна - нежитлових приміщень підвальної частини № 13, 14, 16-:-21, III, V, VIII, IX площею 225,2 кв.; місця загального користування № II площею 8,4 кв. м., та приміщення 1-го поверху № 1-:-5, 7 площею 124,0 кв. м., що в цілому загальною площею 357,6 кв. м. в житловому будинку літ. «А-4», що розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Динамівська, будинок № 2 - з-під всіх наведених вище в таблиці арештів, оскільки вони порушують права [PERSON] як іпотекодержателя і перешкоджають виконанню рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та частковому задоволенню грошових вимог позивача за основним договором позики. Позовні вимоги в частині стягнення судового збору задоволенню не підлягають, бо судовий збір при зверненні з позовом сплачено не було, у зв»язку з перебуванням позивача [PERSON] під запобіжним заходом тримання під вартою. Доказів сплати судового збору суду не надано. Між тим, суд вважає, що на користь держави з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 551,20 гривень.

Outcome: approved