Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 31.05.2018 року обґрунтовуючи тим, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] 23.04.2007 року був укладений договір про надання кредиту №24.3-46/9. Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 13 111 доларів США 00 центів. 14.06.2010 року Акціонерний -комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», було проведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Акціонерного - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до умов Кредитного договору, відповідач зобов'язався, в порядку та на умовах, що визначені Договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Свої зобов'язання позивач виконав. Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Отже, Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті. У порушення умов Кредитного договору, позичальник, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 23.02.2018 року має заборгованість за кредитом - 10 264,00 доларів США, за відсотками - 5 398,82 доларів США. Тому просить суд стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість - 15 662,82 доларів США та судові витрати в розмірі 6 153,14 грн. Ухвалою суду від 03.07.2018 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду подано заяву представника позивача, за довіреністю у справі, Цимбалюк Ірини Миколаївни, про розгляд справи у відсутності представника банку, позовні вимоги позивач підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не надав. На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 23 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменоване в ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №24.3-46/9, на підставі якого позичальнику було надано кредит в сумі 13 111 доларів США, зі сплатою 13,25% річних з кінцевим терміном погашення не пізніше 22 квітня 2012 року (п.1.1. Договору). Відповідно до п.1.2 даного Договору, кредит надавався позичальнику на: придбання автомобіля марки Hyundai моделі Accenc, 2007 року випуску, колір бежевий, ідентифікатор VIN [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] за договором №20/04/07 купівлі-продажу автомобіля, укладеним в місті Біла Церква 20 квітня 2007 року між позичальником та ТОВ «Авто-Драйв». Відповідно до п.1.3 даного Договору, вбачається, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором за цим договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає з позичальником договір застави майна, за яким в заставу кредитору передається транспортний засіб марки Hyundai моделі Accenc, 2007 року випуску, колір бежевий, ідентифікатор VIN [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що зареєстрований у Білоцерківському РЕВ 5-го МРЕВ ДАІ УДАІ ГУ МВС України у Київській області 20 квітня 2007 року, заставною вартістю 77 900 гривень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як вбачається із заяви про видачу готівки №2 (а.с.10), 24.04.2007 року [PERSON] звернувся до Київської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» із заявою на видачу готівки, загальною сумою 13 111 доларів США 00 центів, що в еквіваленті становить 66 210 гривень 55 копійок. 07.05.2018 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою про усунення порушень (а.с.13), в якій зазначено, що станом на 23.02.2018 року загальна сума заборгованості становить 19 917,45 доларів СЩА, а саме: за кредитом 10 264,00 доларів США, по відсотках - 5 398,82 доларів США, по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 788,11 доларів США, по пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 466,52 доларів США. Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.14-) вбачається, що [PERSON] заборгував ПАТ «Укрсоцбанк» 15 662,82 доларів США, що становить 10 264,00 доларів США - сума заборгованості за кредитом; 5 398,82 доларів США - сума заборгованості за відсотками. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з умовами договору був ознайомлений, підписав і отримав кредит в розмірі 13 111 доларів США 00 центів, однак умови договору порушив. Відповідно до п.1.1 умов договору кінцевий термін погашення заборгованості за Кредитом не пізніше 22 квітня 2012 року, останній платіж відповідачем було здійснено 22.05.2008 року, що підтверджується розрахунком (а.с.14). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як передбачено ч. 5 цієї статті, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно приписів ч. ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності до суду надано не було. Суд вважає, що згідно ст. 611 ЦК України підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення коштів, оскільки відповідачем було порушено умови зобов'язання, обумовлені договором. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Отже, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи, що умови кредитного договору №24.3-46/9 від 23.04.2007 року [PERSON] не виконано, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 15 662,82 доларів США. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, тому, з відповідача на користь позивача стягуються кошти в розмірі 6 153 грн. 14 коп.

Outcome: approved