Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS] (надалі - Домоволодіння). На сьогоднішній день, у вищевказаному домоволодінні зареєстровано шість осіб: позивач, його дружина [PERSON], їх сини: [PERSON] та [PERSON], онука [PERSON] та колишня дружина сина - [PERSON], яка є відповідачем по справі. Вона зареєстрована, проте фактично не проживає у будинку з липня 2010 року. Шлюб між нею та його сином розірвано. Відповідач протягом семи років постійно проживає зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS]. Натомість реєстрація відповідача у Домоволодінні ставить позивача у скрутне матеріальне становище, оскільки нарахування платежів за комунальні послуги здійснюються на неї як на зареєстровану особу. На підставі вищевикладеного, він просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування домоволодінням [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив суд справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не прибула, належним чином був повідомлена про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, за правилами загального позовного провадження. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надійшла заява про проведення розгляду справи за відсутності представника виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, проти задоволення позову заперечень не має. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором дарування від 16.12.2003 року (а.с. 5) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2493573 від 05.01.2004 (а.с. 4), позивач [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS]. Як убачається з довідки від 31.07.2017, виданої головою квартального комітету № 35 (а.с. 6) та Акту з місця проживання від 01 серпня 2017 року (а.с. 7) відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], проте фактично там не проживає з 01 липня 2010 року. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що перешкоди створені відповідачем [PERSON] позбавляють позивача можливості користуватися та розпоряджатися належним йому на праві приватної власності нерухомим майном. Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вищевказаним Домоволодінням. Також, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно посвідчення серії А №019142 (а.с. 12) позивач є постраждалим від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), тому на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», сума судового збору у розмірі 704,80 грн., підлягає стягненню з Відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved