Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що з 16.10.2000 року по 09.01.2014 року він працював на посаді слюсаря в ПАТ «Лебединський МБДЕЗ «ТЕМП». При звільненні йому не була в повному обсязі виплачена заборгованість по заробітній платі, яка за період з вересня 2013 року по 09.01.2014 року склала 4942,90 грн. Судовим наказом, ухваленим 23.05.2014 року Лебединським райсудом, сума заборгованості була стягнута з відповідача на його користь в повному обсязі. До цього часу рішення суду не виконане, а тому позивач вважає, що йому також повинен бути виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, інфляційні витрата за несвоєчасну виплату заробітної плати, а також моральна шкода у розмірі 3000 грн., яку він зазнав в зв'язку з незаконними діями відповідача. В судовому засіданні позивач в частині стягнення моральної шкоди свої вимоги підтримав, в іншій частині позов уточнив та просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 12417,60 грн., а також інфляційні витрати за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 963,86 грн. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити позивачеві в задоволенні його вимог про стягнення моральної шкоди оскільки відповідно до положень КЗпПУ він пропустив строк звернення до суду, який становить три місяці. В іншій частині уточнені вимоги [PERSON] визнав. Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце трудові правовідносини, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. 16.10.2000 року [PERSON] був прийнятий слюсарем на роботу у ВАТ «Лебединський завод «ТЕМП», правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «Лебединський машинобудівний дослідно-експериментальний завод «ТЕМП», а 09.01.2014 року звільнений з займаної посади за згодою сторін, що вбачається з його трудової книжки (а.с. 5-6). При звільненні позивачеві не були виплачені всі кошти, належні від підприємства, а тому в травні 2014 року він звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу. 23.05.2014 року на користь [PERSON] було стягнуто суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 4942,90 грн., що вбачається з копії судового наказу (а.с. 9). Задовольняючи даний позов, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За правилами ч. 5 ст. 95 КЗпПУ заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995 року компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Представник відповідача не оспорює суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 12417,60 грн. та суму інфляційних витрат за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 963,86 грн., нараховані позивачем, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Задовольняючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги те, що позивачеві дійсно було завдано душевних страждань, яких він зазнав у зв'язку з неправомірними діями відповідача щодо нього і згідно ст. 237-1 КЗпПУ він має право на відшкодування даних нематеріальних втрат, але враховуючи обставини справи, глибину страждань та переживань позивача, ступінь вини відповідача, а також вимоги розумності і справедливості, суд вважає за необхідне розмір даної шкоди зменшити, визначивши його в сумі 1500 грн. При цьому суд не може погодитися з запереченнями представника ПАТ «Лебединський МБДЕЗ «ТЕМП» про пропуск позивачем строку звернення до суду з вказаними вимогами, оскільки даний спір виник внаслідок порушень законодавства про оплату праці, а саме завдана [PERSON] моральна шкода є наслідком недотримання відповідачем строків розрахунку з ним при його звільненні, а тому до спірних вимог слід застосовувати правила ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, яка говорить про те, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом без обмеження будь-яким строком. Тому вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Крім цього, враховуючи те, що позивач згідно Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідними сплату даних коштів покласти на відповідача. На підставі вище наведеного,

Outcome: partial