Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину та стягнення інфляційних та 3 відсотків річних, мотивуючи свої вимоги тим, що у серпні 2017 року вона вирішила продати свою квартиру у місті Біла Церква та переїхати ближче до міста Ірпеня Київської області, де проживає її син. Так, 06 вересня 2017 року позивачка продала свою квартиру, що розташована адресою: [ADDRESS] та за отримані гроші мала намір купити квартиру в смт. Гостомель. 14 вересня 2017 року між нею та відповідачем був укладений попередній договір №21 від 14 вересня 2017 року (далі - Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору Сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк не пізніше 3-ох (трьох) місяців після здачі будинку в експлуатацію, при умові повного фінансового розрахунку згідно розділів 2 та 5 цього Договору укласти та належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна. Нерухомим майном за цим Договором є: 1-кімнатна квартира, будівельний №21, на 3 поверсі, загальною площею 36,45 кв.м. у багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] (п. 1.2. Договору). Пунктом 1.7. Договору передбачалося, що будинок має бути споруджений та введений в експлуатацію до кінця 1 кварталу 2019 року. У разі затримки введення будинку в експлуатацію на строк до трьох місяців, Сторони не вважатимуть це за порушення умов цього Договору. Загальна вартість Нерухомого майна становить 353 346,30 грн., що Сторонами визначено як еквівалент 13 486,50 доларів США згідно з комерційним курсом продажу готівкового долара США на день укладання цього Договору, при загальній площі Нерухомого майна 36,45 кв.м. (п. 2.1. Договору). На підтвердження намірів про наступне укладання Основного договору та відповідно придбання Нерухомого майна, Покупець передає Продавцю в день підписання цього Договору, в якості гарантійних забезпечувальних коштів грошову суму в розмірі 345 840 грн., що сторонами визначено як еквівалент 13 200 доларів США, згідно з комерційним курсом продажу готівкового долара США на день укладення цього Договору. А іншу частину забезпечувальних коштів у розмірі 286,5 доларів США згідно з комерційним курсом продажу готівкового долара США на день внесення платежу, Покупець зобов`язується сплатити до 24.09.2017 (п. 5.1. Договору). Відповідно до Акту приймання-передачі коштів від 14 вересня 2017 року Позивач передала Відповідачу в якості забезпечувальних коштів суму у розмірі 345 840 грн. в рахунок оплати Нерухомого майна (квартири) будівельний №21, на 3 поверсі, загальною площею 36,45 кв.м. у багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] згідно Попереднього договору №21 від. Також, відповідно до Акту приймання-передачі коштів від 16 вересня 2017 року Позивач передала Відповідачу в якості забезпечувальних коштів суму у розмірі 7 493, 20 грн. в рахунок оплати Нерухомого майна (квартири) будівельний [ADDRESS] згідно Попереднього договору №21 від 14.09.2017. Тобто, станом на 16 вересня Позивачка сплатила Відповідачу в якості забезпечувальних коштів, згідно Попереднього договору №21 від 14.09.2017, загальну вартість Нерухомого майна, що становить вартість однокімнатної квартири. Будинок відповідно до п. 1.7 Договору мав бути споруджений та введений в експлуатацію до кінця березня 2019 року. В березні, квітні, травні, червні 2019 будинок не був споруджений та введений в експлуатацію. Враховуючи, що Позивачка весь цей час проживала у знайомих, оскільки продала своє житло, вона занепокоїлась, оскільки кошти за квартиру були внесені 100% розмірі, а пропозиції зі сторони Відповідача на укладання Основного нотаріально посвідченого договору не надходило. В жовтні 2019 року Позивачка звернулась до Відповідача з вимогою про повернення коштів, оскільки умови договору не були виконані і Позивачка не отримала своє житло. Відповідач пообіцяв повернути кошти Позивачці, за умови підписання нею Додаткової угоди про розірвання попереднього договору №21 від 14 вересня 2017 року. Дана Додаткова угода була підписана 31 жовтня 2019 року згідно якої Продавець зобов`язується повернути Покупцю кошти розмірі 353 346, 30 грн., отримані ним від Покупця згідно Попереднього договору №21 від 14.09.2017 протягом 6 місяців з моменту укладання цієї Додаткової угоди. Станом на 01 червня 2020 року гроші Позивачці не повернуті та використовуються Відповідачем з 14.09.2017 року по 01.06.2020 року- (2 роки та 8 місяців), на власний розсуд. Позивач вказує, що факт порушення відповідачем грошового зобов`язання передбачає його обов`язок як боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Таким чином за період часу з 01 липня 2019 року по 01 червня 2020 року позивачка (Покупець) має право вимагати від відповідача сплати також інфляційних та 3% річних за користування грошима. Згідно поданого позивачем розрахунку інфляційні збитки за період часу з 01 липня 2019 року по 01 червня 2020 року становлять 7 455,33 грн. Згідно поданого позивачем розрахунку відсотків за користування грошовими коштами за період часу з 01 липня 2019 року по 01 червня 2020 року становлять 9 774,70 грн. У зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 353 333,20 грн., інфляційні 7 455,33 грн. та 3 % річних 9 774,70 грн. В судове засідання позивач не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду від позивача та її представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують у повному обсязі та просять його задвольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. В судове засідання відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Статтями 4 ЦК України визначено право звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. За приписами статті 5 ЦК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.. Судом встановлено, що у серпні 2017 року позивачка вирішила продати свою квартиру у місті Біла Церква та переїхати ближче до міста Ірпеня Київської області, де проживає її син. Так, 06 вересня 2017 року позивачка продала свою квартиру, що розташована адресою: [ADDRESS] та за отримані гроші мала намір купити квартиру в смт. Гостомель. 14 вересня 2017 року між позивачкою та відповідачем був укладений попередній договір №21 від 14 вересня 2017 року (далі - Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору Сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк не пізніше 3-ох (трьох) місяців після здачі будинку в експлуатацію, при умові повного фінансового розрахунку згідно розділів 2 та 5 цього Договору укласти та належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна. Нерухомим майном за цим Договором є: 1-кімнатна квартира, будівельний №21, на 3 поверсі, загальною площею 36,45 кв.м. у багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] (п. 1.2. Договору). Пунктом 1.7. Договору передбачалося, що будинок має бути споруджений та введений в експлуатацію до кінця 1 кварталу 2019 року. У разі затримки введення будинку в експлуатацію на строк до трьох місяців, Сторони не вважатимуть це за порушення умов цього Договору. Загальна вартість Нерухомого майна становить 353 346,30 грн., що Сторонами визначено як еквівалент 13 486,50 доларів США згідно з комерційним курсом продажу готівкового долара США на день укладання цього Договору, при загальній площі Нерухомого майна 36,45 кв.м. (п. 2.1. Договору). На підтвердження намірів про наступне укладання Основного договору та відповідно придбання Нерухомого майна, Покупець передає Продавцю в день підписання цього Договору, в якості гарантійних забезпечувальних коштів грошову суму в розмірі 345 840 грн., що сторонами визначено як еквівалент 13 200 доларів США, згідно з комерційним курсом продажу готівкового долара США на день укладення цього Договору. А іншу частину забезпечувальних коштів у розмірі 286,5 доларів США згідно з комерційним курсом продажу готівкового долара США на день внесення платежу, Покупець зобов`язується сплатити до 24.09.2017 (п. 5.1. Договору). Відповідно до Акту приймання-передачі коштів від 14 вересня 2017 року Позивач передала Відповідачу в якості забезпечувальних коштів суму у розмірі 345 840 грн. в рахунок оплати Нерухомого майна (квартири) будівельний [ADDRESS] згідно Попереднього договору №21 від. Також, відповідно до Акту приймання-передачі коштів від 16 вересня 2017 року Позивач передала Відповідачу в якості забезпечувальних коштів суму у розмірі 7 493, 20 грн. в рахунок оплати Нерухомого майна (квартири) будівельний [ADDRESS] згідно Попереднього договору №21 від 14.09.2017. Тобто, станом на 16 вересня Позивачка сплатила Відповідачу в якості забезпечувальних коштів, згідно Попереднього договору №21 від 14.09.2017, загальну вартість Нерухомого майна, що становить вартість однокімнатної квартири. Будинок відповідно до п. 1.7 Договору мав бути споруджений та введений в експлуатацію до кінця березня 2019 року. В березні, квітні, травні, червні 2019 будинок не був споруджений та введений в експлуатацію. Враховуючи, що Позивачка весь цей час проживала у знайомих, оскільки продала своє житло, вона занепокоїлась, оскільки кошти за квартиру були внесені 100% розмірі, а пропозиції зі сторони Відповідача на укладання Основного нотаріально посвідченого договору не надходило. В жовтні 2019 року Позивачка звернулась до Відповідача з вимогою про повернення коштів, оскільки умови договору не були виконані і Позивачка не отримала своє житло. Відповідач пообіцяв повернути кошти Позивачці, за умови підписання нею Додаткової угоди про розірвання попереднього договору №21 від 14 вересня 2017 року. Дана Додаткова угода була підписана 31 жовтня 2019 року згідно якої Продавець зобов`язується повернути Покупцю кошти розмірі 353 346, 30 грн., отримані ним від Покупця згідно Попереднього договору №21 від 14.09.2017 протягом 6 місяців з моменту укладання цієї Додаткової угоди. Станом на 01 червня 2020 року гроші Позивачці не повернуті та використовуються Відповідачем з 14.09.2017 року по 01.06.2020 року (2 роки та 8 місяців), на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 657 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (абз. 4 ч. 1 ст. 635 ЦКУ). При цьому відповідно до ст. 220 ЦКУ у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним . Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦКУ). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦКУ). Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Наслідки недійсності правочину залежать, зокрема, від того, чи вчинялись дії з виконання такого правочину, оскільки, як вказується у п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі, якщо недійсний правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Загальним майновим наслідком недійсності правочину є реституція, яка у загальному вигляді передбачена абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України. Недійсний правочин може стати підставою і для інших наслідків: відшкодування збитків або моральної шкоди (ч. 2 ст. 216 ЦК України), застосування конфіскаційної санкції (ч. 3 ст. 228 ЦК України) тощо. Згідно з ч. 2 ст. 216 ЦК України, якщо через вчинення недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок про те, що положеннями статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, положення даної статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Частиною 4 ст.263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, на відповідачеві лежить обов`язок повернення позивачу сплачених нею на підставі недійсного (нікчемного) Попереднього договору №21 від 14 вересня 2017 року грошових коштів в сумі 353 346, 30 грн. Крім того, факт порушення відповідачем грошового зобов`язання передбачає його обов`язок як боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Отже за період часу з 01 липня 2019 року по 01 червня 2020 року позивачка (Покупець) має право вимагати від відповідача сплати також інфляційних та 3% річних за користування грошима. Суд приймає до уваги надані позивачем розрахунки інфляційних збитків за період часу з 01 липня 2019 року по 01 червня 2020 року в сумі 7 455,33 грн. та відсотків за користування грошовими коштами за період часу з 01 липня 2019 року по 01 червня 2020 року в сумі 9 774,70 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрутованими, доведеними поданими доказами, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3 705,64 грн.

Outcome: approved