Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 37 917.17 гривен та суму судових витрат у розмірі 1 921.00 гривен судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 13.04.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2500.00 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, в зв`язку з чим у нього перед позивачем станом на 02.07.2019 року виникла заборгованість по кредитному договору. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою від 07.08.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 19.09.2019 року об 11:00 годині. Відповідачу надіслано копію позовної заяви з доданими документами, та роз`яснено про необхідність подання в п`ятнадцятиденний строк письмового відзиву разом з наявними у нього доказами. Представник позивача повідомлений належним чином (а.с.56, 52) в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.37) Відповідач будучи присутнім в судовому засіданні 19.09.2019 року (а.с.50-52) позовні вимоги не визнав, при цьому підтвердив що до банківської установи звертався, та картку кредитну отримував з кредитним лімітом 1 000.00 гривен. Кредитною карткою періодично користувався та погашав заборгованість. Проте стверджував, що банком не було доведено до його відомо при видачі кредитної картки усі умови і правила кредитування, та наслідки не виконання умов кредитування. Вважав, що банком завищена заборгованість за кредитом, безпідставно нарахована пеня. За клопотанням відповідача в судовому засіданні було оголошено перерву. У подальшому відповідач, будучи належним чином повідомленим (а.с.53), в судове засідання не з`являвся, причини неявки не повідомляв. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 13 квітня 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, що складається з анкети-заяви позичальника, пам`ятки про умови кредитування, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, викладених на банківському сайті http://privatbank.ua. Вказане підтверджується змістом анкети-заяви позичальника, в якій вказано, що він із вищезазначеними документами ознайомлений та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір (а.с.5). З матеріалів справи вбачається, що долучена до позову анкета-заява, так і довідка про умови кредитування є практично нечитаємими, і з`ясувати їх зміст практично не можливо (а.с.5, 11). Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.12-26) не містять підпису відповідача. За змістом наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.04.2019 року, станом на 02.07.2019 року за відповідачем [PERSON] обліковується заборгованість у розмірі 37 917.17 гривень, з яких: 12 837.54 гривень - заборгованість за кредитом, 8 925.04 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 13 172.82 гривень - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 700 гривень - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1781.77 гривень - штраф (процентна складова) (а.с.6-10). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина 2 статті 1055 ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України) Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина 2 статті 207 ЦК України). З дослідженої судом анкети-заяви ледь вбачається, що відповідачем підписано лише заяву на отримання кредиту, та і сам відповідач не заперечував цього факту. При цьому, підписаний сторонами договір не містить умов щодо сплати відсотків, пені та штрафу. Довідка про умови кредитування (а.с.11), яка майже не читаєма, містить підпис, проте не зрозуміло якої особи, так як дані відповідача на ній відсутні, та чи стосується вона кредитного договору від 13.04.2011 року також не зрозуміло. В той же час, долучений до позовної заяви Витяг з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.12-26) не містять підпису відповідача, а отже не можуть визнаватися кредитним договором. При цьому суд зазначає, що підписана відповідачем заява на кредитування, що містить посилання на Умови та правила надання банківським послуг, не містить прив`язки до редакції умов та правил, а тому не дозволяє встановити, які саме умови мали на увазі сторони у 2011 році (рік укладення договору). Отже, матеріали справи не містять доказу, що саме цей Витяг з Умов і правил розумів відповідач, ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків, неустойки (пені, штрафів) і саме в таких розмірах. Відтак, за відсутності письмового договору про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг та відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічну позицію висловила Велика палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, зазначивши, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору. З дослідженої виписки по рахунку відповідача [PERSON] слідує, що останній активно користування отриманою кредитною карткою у період з 13.04.2011 року по 29.12. 2018 року, і повного погашення заборгованості за цим кредитним договором з виписки не вбачається. За цим розрахунком тіло кредиту становить - 12 837.54 гривен. З урахуванням викладеного, а також того факту, що суду не надано письмового договору, підписаного відповідачем, про те, що він приймає умови щодо нарахування, відсотків, пені та штрафів, а також те, що відповідач не заперечує підписання анкети-заяви 13.04.2011 року в АТ КБ «ПриватБанк» та отримання ним кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, користування цією карткою, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог - стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12 837.54 гривен, та відмови в задоволенні позовних вимог в іншій частині. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, що складаються із суми судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, слід виходити з такого. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як роз`яснено в абз.1 п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»). Загальна сума заявлених вимог складала 37917.17 гривен, судовий збір сплачений в сумі 1921.00 гривен (а.с.1). Згідно з цим рішенням суду задоволено вимоги на загальну суму 12837.54 гривень (тіло кредиту). Тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (12 837.54 гривен х 1.5 %), що становить 192,56 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial