Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зобов'язати відповідачів - [PERSON] та [PERSON] не чинити йому перешкод у здійсненні права на участь у вихованні доньки [PERSON], [INFO], згідно з порядком, встановленим рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 445 від 01.08.2012 року. Крім того, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду в сумі 25000,00 грн. та покласти на відповідачів судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч прийнятого Виконавчим комітетом Харківської міської ради рішення № 445 від 01.08.2012 року, яким встановлено порядок участі позивача у вихованні дитини [PERSON], перший та другий відповідачі постійно перешкоджають йому у реалізації права на спілкування і участь у вихованні малолітньої доньки, що підтверджується наданими позивачем копіями постанов про відмову в порушенні кримінальних справ, згідно з якими встановлено факт перешкоджання позивачеві у здійсненні його права на участь у вихованні дитини і спілкування з нею, а також заподіяння останньому легких тілесних ушкоджень. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на те, що рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 445 від 01.08.2012 року є таким, що порушує права дитини, оскільки воно було прийнято без врахування інтересів дитини, без спілкування із дитиною та її матір'ю, без залучення висновку психолога. Крім того, відповідачка вважає, що Виконавчий комітет Харківської міської ради приймаючи вказане рішення, порушив принцип територіальності, оскільки службі у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради було достовірно відомо про те, що дитини проживає разом із відповідачкою в м. Чугуїв Харківської області. Також, відповідачка наголосила, що вказане рішення було прийнято без фактичного з'ясування обставин як розірвання шлюбу, так і відносин у родині і відповідно ставлення [PERSON] до дитини та прихильності дитини до батька. [PERSON] категорично заперечувала проти спілкування дитини з батьком, посилаючись на те, що [PERSON] неодноразово бив її або її родичів на очах у доньки, що підтверджується численними постановами про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 125 КК України так і рішенням суду від 21.03.2012 року про розлучення [PERSON] та [PERSON], стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначення місця проживання дитини, яке набрало законної сили, яким зокрема встановлено, що [PERSON] нехтує виконанням своїх батьківських обов'язків, дитина знаходиться у стресовому стані через його ставлення (психологічне знущання, сварки, образи застосувати фізичного насилля) до матері дитини, не має самостійного доходу, не має особистого житла, проживає у своєї матері, тому не може створити належних умов для виховання та розвитку. Відповідачка стверджує, що після зустрічей із батьком дитина перебуває у стресовому стані і майже завжди плаче. Таким чином, [PERSON] вважає, що вищевказане рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 445 від 01.08.2012 року є таким, що порушує права дитини на нормальний розвиток і напевно прийнятим під тиском [PERSON]. Таким чином, відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Заяв про причини неявки в судові засідання чи клопотань про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 16.09.2014 року представник третьої особи Майба Д.Л. надала до суду заяву (вх. № 26321), в якій просила розглянути справу без її участі, та просила прийняти рішення з урахуванням прав дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, першого відповідача та їх представників, вважає необхідним зазначити наступне. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 березня 2012 по цивільній справі № 2029/2-2750/11, розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON], та визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за місцем проживання матері, за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 445 від 01 серпня 2012 року встановлено порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], та визначено час для зустрічей з дитиною: щотижня у вівторок, четвер та суботу з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., а також першої і третьої неділі кожного місяця з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.. [PERSON], не погодившись із вищевказаним рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 445 від 01.08.2012 року, звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом про його скасування. Колегією суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року у справі № 645/2403/13-а за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Харківської міської ради, треті особи: Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики, Служба у справах дітей Чугуївської міської ради Харківської області, [PERSON] про скасування рішення, - скасовано постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.06.2014 року по справі № 645/2403/13-а, та прийнято нову постанову, якою в задоволені позову [PERSON] відмолено. Крім того, вищевказаною постановою апеляційної інстанції, зокрема встановлено, що рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 445 від 01.08.2012 року про встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки [PERSON] прийнято повноваженим органом, в межах повноважень та у спосіб встановлений законом, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, а тому підстави для його скасування відсутні. Постанова суду від 15.07.2014 року набрала законної сили 21.07.2014 року. Крім того, слід зазначити, що в ході розгляду Харківським апеляційним адміністративним судом справи № 645/2403/13-а про скасування рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 445 від 01.08.2012 року, були досліджені й обставини, встановлені у рішенні Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.03.2012 року у справі № 2029/2-2750/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначення місця проживання дитини, на яке відповідачка [PERSON] посилається як на підставу своїх заперечень у даній цивільній справі. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає неспроможними заперечення відповідачки [PERSON] щодо неправомірності рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 445 від 01.08.2012 року, яким встановлено порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що не заперечується відповідачкою у справі, що [PERSON] систематично перешкоджає позивачеві у спілкуванні із дитиною. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] (колишній тесть позивача) також чинить перешкоду позивачеві у реалізації права на спілкування з дитиною. Будь-які спроби позивача побачитися з донькою закінчуються конфліктами. На підтвердження того, що відповідачі перешкоджають позивачеві у здійсненні його прав на участь у вихованні дитини і спілкування з нею, позивачем надано низку постанов про відмову в порушенні кримінальних справ Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області за його заявами, копії яких долучені до матеріалів справи. Разом з тим, надані до суду постанови слідчих органів про відмову в порушенні кримінальної справи як за заявами [PERSON], так і за заявами [PERSON] свідчать про наявність неприязних стосунків між колишнім подружжям, та не свідчать про негативне ставлення батька [PERSON] до своєї дитини [PERSON]. Згідно з ч. 2 ст. 19 Сімейного кодексу України, рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. В силу ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно з ч. 1 ст. 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, в ході судового розгляду цієї справи знайшли своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилається в обґрунтування своєї позовної вимоги про зобов'язання [PERSON] та [PERSON] не чинити йому перешкод у здійсненні права на участь у вихованні доньки [PERSON], [INFO], згідно з порядком, встановленим рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 445 від 01.08.2012 року, у зв'язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 25000 грн. суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач, в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідачів 25000 грн. моральної шкоди, посилається на систематичне перешкоджання з боку відповідачів у здійсненні його прав щодо малолітньої доньки, що призводить до глибоких моральних страждань. Крім того, позивач наголошує, що заподіяні йому тілесні ушкодження, відчутий ним фізичний біль, призвели до страждань і принизили його гідність. Поняття моральної шкоди визначено ч. 2 ст. 23 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п. 3 Постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними змінами та доповненнями, Пленум Верховного Суду України також роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами вини відповідачів у погіршенні здібностей позивача, глибини фізичних та душевних страждань, які б могли бути оцінені судом в 25000 грн.. Також, суд приймає до уваги, що позивач просить суд стягнути вищевказану суму солідарно з першого відповідача - матері дитини, на утриманні якої знаходиться дитина, та другого відповідачів - дідуся дитини, з якими на даний час проживає малолітня [PERSON], та які доглядають її та займаються її вихованням. Разом з тим, за твердженням відповідача [PERSON], що не заперечувалося у судовому засіданні позивачем [PERSON], останній сплачує аліменти на утримання дитини щомісячно від 100 до 300 гривень. При цьому позивач наголосив, що він має намір витратити моральну шкоду у сумі 25000 грн. на дитину [PERSON]. Таким чином, суд вважає недоцільним та безпідставним стягнення з відповідачів суми у розмірі 25000 грн., у яку позивачем оцінені його фізичні та душевні страждання, на користь позивача з метою витрачання в подальшому цих коштів на дитину. Таким чином, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вказаної позовної вимоги позивача. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 53,65 грн. з кожного пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial