Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 27.07.2005 року на навчання до навчального закладу на бюджетну форму навчання зараховано [PERSON] та 01.09.2005 р. укладено угоду № 51 про підготовку фахівців із вищою освітою. Відповідно до п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, випускник зобов'язаний прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу. Відповідно до протоколу засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів від 07.12.2011 р. відповідачка [PERSON] направлена у Київську міську лікарню № 10 на посаду лікаря-терапевта, про що свідчить вручене їй направлення та особистий підпис у списку працевлаштування, однак відповідачка не приступила до роботи за місцем призначенням на посаду лікаря-терапевта. Позивач зазначає, що вартість навчання відповідачки становить 63 460,27 грн., крім того, у період навчання останньої у вищому навчальному закладі, відповідачці була виплачена стипендія на загальну суму 28 955,83 грн., а тому позивач просить стягнути з [PERSON] вказані вище кошти, які загалом становлять 92 416,10 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив на адресу суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, а справу розглянути у його відсутність (а.с. 82). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника позивача. 09.02.2016 р. до суду надійшла зустрічна позовна заява представника [PERSON] - [PERSON] про визнання нікчемною угоду про підготовку фахівців з вищою освітою, укладену між сторонами, посилаючись на те, що на момент укладення спірної Угоди, [PERSON] була неповнолітньою особою, а тому, в порядку ст. 32 ЦК України, остання не мала права укладати таку угоду. Також, представник зазначає, що Деканатом навчального закладу було застосовано до [PERSON] примус, повідомивши студентів першого курсу, які вступили на навчання за конкурсом про необхідність в укладенні такої угоди, оскільки в іншому випадку студенти будуть відраховані (а.с. 108-113). Представники [PERSON] в судовому засіданні у задовленні основного позову просили відмовити в повному обсязі, зустрічний позов просили задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представників [PERSON] та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення основного позову, та відмову у задоволенні зустрічного позову з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01.09.2005 року між сторонами укладено типову угоду № 51 про підготовку фахівців з вищою освітою, згідно умов якої відповідачка зобов'язалася прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови прибуття за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку (а.с. 9). Встановлено, що відповідно до навчальної картки студента, [PERSON] зарахована до вищого навчального закладу за держзамовленням, відповідно до наказу № 117-Д від 27.07.2005 р. (а.с. 8). Встановлено, що відповідно до протоколу засідання державної комісії з розподілу молодих спеціалістів Тернопільського державного медичного університету ім. І.Я. Горбачевського від 07.12.2011 р., [PERSON] направлено на роботу у Київську міську лікарню № 10 ГУ охорони здоров'я КМР КМДА на посаду лікаря - терапевта та вручено відповідне повідомлення про що свідчить її підпис у відповдіному списку працевлаштування випускника факультету (а.с. 11-14, 15-18). Згідно ч.2 ст.52 ЗУ «Про освіту», випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2.1 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25.12.1997 р. № 367, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов'язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо випускник не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у пунктах 9, 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, встановлено, що відповідачка закінчила навчання на бюджетній формі у державному вищому навчальному закладі «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України», у зв'язку з чим була направлена для відпрацювання до Київської міської клінічної лікарні № 10 на посаду лікаря-терапевта. Проте, встановлено, що відповідно до Наказу № 24-к Київської міської клінічної лікарні № 10 від 24.03.2014 р. [PERSON] звільнено з посади лікаря-терапевта за власним бажанням, у зв'язку з подальшим продовженням навчання (а.с. 69). Судом встановлено, що відповідно до листа Київської міської клінічної лікарні № 10 від 31.07.2015 р., адміністрація лікарні не заперчує проти поновлення [PERSON] на посаді лікаря-терапевта для подальшого відправцювання на користь держави (а.с. 70). Таким чином, встановлено, що відповідачка [PERSON] після закінчення у 2011 р. навчання у Тернопільському державному медичному університеті ім. І.Я. Горбачевського та влаштувавшись за направленням на роботу, не відпрацювала, передбачений «Порядком працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25.12.1997 р. № 367», відповідний термін на користь держави. Судом встановлено, що відповдіно до довідки про доходи, загальна сума доходу [PERSON] (стипендії) за період її навчання з вересня 2005 р. по липень 2011 р. у ДНВЗ становить 28 955,83 грн. (а.с. 19-20). У зв'язку з порушенням відповідачкою [PERSON] терміну відпрацювання на користь держави, витрати (стипендія) в розмірі 28 955,83 грн., які були останній виплачені у період її начання в Державному вищому навчальному закладі «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» підлягають примусовому стягненню на коритсь позивача. Також, позивач зазанчає, що відповідно до проведеного розрахунку фактичних затрат на навчання студента медичного факультету, відповідачки [PERSON] за державним замовленням становить - 63 460,27 грн. Проте, всупереч ст. 60 ЦПК України, Державним вищим навчальним закладом «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» не надано жодного письмового доказу в підтвердження понесення ним витрат за навчання відповідачки [PERSON] в розмірі 63 460,27 грн., розрахунок даної суми, її складові, тощо. У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позивачем не доведені позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] витрат за її навчання в розмірі 63 460,27 грн., а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не піддлягають. Суд відмовляючи у задоволенні зустрічного позову виходив з наступного. Відповідно до п. 5 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Наказом від 25.12.1997 р. № 367 Міністерством охорони здоров'я України, керівники вищих закладів освіти після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою, уміщеною в додатку 1. Тобто, вказаний вище Порядок передбачає укладання Типової угоди про підготовку фіхівців з вищою освітою, з особою, в даному випадку [PERSON], яка успішно здала вступні іспити до Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України». Також, суд враховує, що відповідачка [PERSON] власноручно заповнила та підписала 01.07.2005 р. заяву про допуск її до вступних іспитів для вступу до Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» (а.с. 7). Крім того, суд також враховує те, що позовні вимоги про визнання нікчемною угоду про підготовку фахівців з вищою освітою, укладену між сторонами, з посиланням на те, що на момент укладення спірної Угоди, [PERSON] була неповнолітньою особою, були подані до суду у 2016 р., після подання основного позову по стягнення витрат за навчання [PERSON], після здобуття останньою на протязі шести років вищої медичної освіти та більш двох років відпрацювання за направленням. Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність вимог зустрічного позову [PERSON] в особі її представника [PERSON], у зв'язку з чим вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial