Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись не неналежне виконання відповідачем зобовязань за укладеним сторонами договором кредиту та наявність заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами, а саме просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.07.2008 року в розмірі 14 836 грн. 23 коп., що станом на 30.04.2016 року складається із заборгованості за кредитом розмірі 1 135 грн. 43 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9 856 грн. 22 коп., заборгованості па пенею і комісією в розмірі 2900 грн. 00 коп., штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 694 грн. 58 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на те, що він іноді знімав з картки гроші до зарплати, але повністю погашав, наразі не має заборгованості перед банком, що йому підтвердили працівники банку ще у 2013 році, після цього він ніяких відносин із позивачем не мав, розрахунок заборгованості заперечив, просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 14 липня 2008 року між сторонами був укладений договір № б/н, згідно якого позивач зобовязувався надати відповідачу кредит в розмірі 1 200 грн. у формі встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України. Суд вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів отримання відповідачем коштів в якості кредиту, оскільки позивачем не подано належного і допустимого доказу, який би містив відомості про таку обставину. При цьому суд також враховує, що відповідач ухилився від всебічного, повного і обєктивного встановлення обставин справи щодо обставин укладення і умов цивільно-правової угоди між сторонами, на підставі якої предявлено позов, що унеможливлює обгрунтовану правову оцінку доводам про правомірність позовних вимог. В обґрунтування позову позивач посилається на розрахунок заборгованості, за яким боргу за договором складає 14 836 грн. 23 коп., що станом на 30.04.2016 року складається із заборгованості за кредитом розмірі 1 135 грн. 43 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9 856 грн. 22 коп., заборгованості па пенею і комісією в розмірі 2900 грн. 00 коп., штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 694 грн. 58 коп. Суд вважає відповідні доводи непереконливими, оскільки під час судового розгляду відповідачем було надано велику кількість квитанцій за 2008-2013 роки про оплату платежів за договором, які не знайшли відображення у поданому позивачем розрахунку заборгованості. Вказані обставини вказують на те, що відповідач не ухиляється від виконання своїх цивільно-правових зобовязань. Направлений позивачеві судовий запит щодо уточнення відомостей про платежі за договором ним проігноровано. Представник позивача ухилився від участі в судовому розгляді, у письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності, тому суд вважає можливим вирішити спір на підставі наявних у справі доказів, які не дають можливості у достатній ступені достовірності встановити факт умисного ухилення відповідача від виконання договору, а також наявність та розмір заборгованості по кредиту. Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли підтвердження під час судового розгляду. Відомості у наданих відповідачем письмових доказах позивачем переконливо не спростовані, від повного, всебічного та обєктивного встановлення судом обставин щодо наявності та розміру заборгованості за кредитом позивач ухилився. Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обовязків. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б породжувала правові наслідки у виді виникнення зобовязань сплатити визначені позовом кошти, тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає. Відповідач звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, яка узгоджується із окремими наявними у справі доказами, зокрема щодо пропуску позивачем позовної давності за вимогами щодо стягнення пені (неустойки), однак належну оцінку відповідним обставинам суд не має можливості надати через неможливість встановлення достовірних відомостей про час виникнення і розмір заборгованості за договором за кожним видом платежу помісячно. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для покладення на відповідача в судовому порядку обовязку сплати передбачених позовом коштів, позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed