Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування позову зазначено, що 15 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір (Генеральна угода), на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7554 грн. 84 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві.\~Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем станом на 20.05.2019 року у розмірі 21 288 грн. 49 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 7211 грн. 50 коп.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 3400 грн. 90 коп.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 9807 грн. 64 коп., а також відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди штраф в розмірі 868 грн. 45 коп. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 288 грн. 49 коп., а також 1 921 грн. 00 коп. судових витрат по оплаті судового збору. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився про дату, час та місце слухання справи, повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій підтримав позов та просить суд слухати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позовних вимог, посилаючись, на те, що Умови та правила надання продукту кредитних карт від 15.04.2016 року, а також Тарифи банку не можуть бути визнані складовою кредитного договору, оскільки мають мінливий характер, а саме позивач мав змогу корегувати їх на протязі дії договору. Крім того, в анкеті заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Генеральна угода б/н від 15.04.2016 року, витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 р. № СП 2010-256, Тарифи, що містяться на сайті позивача не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з нею кредитного договору. Таким чином, підписана нею анкета-заява без зазначення умов кредитування, штрафів, пені, кінцевого строку повернення кредиту, разом з Генеральною угодою і Тарифами банку не складають кредитний договір, тому банк безпідставно нараховував відсотки та штрафній санкції на заборгованість за кредитом. Також позивачем не врахований Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» до нарахування, штрафу, пені та комісії у період з 15.04.2016 року по 30.09.2018 року. Крім того, просить застосувати позовну давність, оскільки перебіг позовної давності розпочався 01.06.2016 року та не переривався, а звернення до суду відбулося лише 15.07.2019 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності. Просить суду у задоволені позовних вимог відмовити повністю. В подальшому надала до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15.04.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт відповідно до якої відповідач отримав кредит у сумі 7554,84 грн., у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~платіжну картку\~зі сплатою\~відсотків за\~користування кредитом\~у розмірі\~18\~%\~на рік\~на суму\~залишку заборгованості\~за кредитом\~з кінцевим\~терміном повернення,\~що відповідає\~строку дії\~картки.\~ Згідно розрахунку\~заборгованості по\~кредитному договору\~станом на\~20\~травня 2019\~року заборгованість\~за кредитним\~договором становить\~21\~288\~грн.\~49\~коп.,\~з яких:\~7211\~грн.\~50\~коп.\~ заборгованість\~за кредитом;\~3400\~грн.\~90\~коп.\~ заборгованість\~по процентам\~за користування\~кредитом;\~9807\~грн.\~64\~коп.\~ заборгованість\~за пенею\~та комісією;\~868\~грн.\~45\~коп.\~штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст. 626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В силу ст.ст. 526, 527\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. У відповідності до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, на думку позивача, відповідач [PERSON] не виконала належним чином зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку позивача станом на 20.05.2019 року становить 21288 грн. 49 коп., з яких: 7211 грн. 50 коп. заборгованість за кредитом; 3400 грн. 90 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 9807 грн. 64 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконувала належним чином умови договору від 15.04.2016 року і в частині своєчасної сплати кредитних коштів, тому суд дійшов висновку про те, що відповідач дійсно має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7211 грн. 50 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] процентів за користування кредитом суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.\~536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2016 року між ПАО КБ «ПриватБанк» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до пункту 2.1 вказаної Угоди, Банк надав Позичальнику строковий кредит у розмірі 7554 грн. 84 коп. на строк 24 місяців з 15.04.2016 року по 30.04.2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку, в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом у розмірі 378 грн. 04 коп. Пунктом 2.2 Угоди сторони передбачили підстави сплати позичальником Банку штраф у розмірі 868,45 грн. Пунктом 2.8 Угоди передбачено зобов`язання позичальника сплатити Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими позивачем Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір (а.с. 5). Частиною 1\~статті 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається із частини 1\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд звертає увагу, що посилання відповідача на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від\~03 липня 2019 року у справі\~№342/180/17 щодо відсутності підстав для стягнення з боржника процентів за кредитним договором, не можуть бути взяти до уваги, оскільки [PERSON] була повідомлена про розмір процентної ставки за умовами кредитування, а саме 15 квітня 2016 року нею підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, з якої вбачається, що базова процентна ставка становила 1,5 % на місяць. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача за несвоєчасне виконання зобов`язань по вищевказаному кредитному договору необхідно стягнути проценти за період з 15.04.2016 року по 20.05.2019 року у розмірі 3400 грн. 90 коп. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 9807 грн. 64 коп. та штраф у розмірі 868 грн. 45 коп., суд виходить з наступного. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Пунктом 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов`язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 22 ч. 1 цього Розпорядження м. Селидове (Селидівська міська рада) Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст.\~1\~Закону України\~«Про боротьбу\~з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ\~від 02.12.2015\~року №\~1275-р\~«Про затвердження\~переліку населених\~пунктів,\~на території\~яких здійснювалася\~антитерористична операція,\~та визначення\~такими,\~що втратили\~чинність,\~деяких розпоряджень\~Кабінету Міністрів\~України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Селидове Донецької області. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта відповідача, тому в даному випадку слід застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 20 травня 2019 року існує заборгованість відповідача за кредитом, яка складається з основного боргу, процентів, пені та штрафів у відповідному розмірі. При цьому, з розрахунку пені вбачається, що період її нарахування визначений з 15 квітня 2016 року по 20 травня 2019 року. Враховуючи такий період нарахування, банк зобов`язаний скасувати пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, починаючи з 14.04.2014 року, тобто під час проведення АТО. Таким чином, зважаючи, що період нарахування пені мав місце вже після 14 квітня 2014 року, тобто лише під час проведення АТО, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 9807 грн. 64 коп. задоволенню не підлягають. Крім того, вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення штрафу в розмірі 868 грн. 45 коп., суд вважає, що в цій частині також не підлягає задоволенню, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, штраф нарахований станом на 15 квітня 2016 року, тобто у період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Що стосується клопотання відповідача щодо застосування позовної даності, суд виходить з наступного. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Розділом 2 Умов та правил надання банківських послуг визначено строк дії карти, згідно з яким карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 Умов, картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні Картки, включно. За закінченням строку дії відповідна Картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Банком клієнту нової картки з новим строком дії), по зверненню клієнта в Банк, згідно діючим тарифам). Застосування строку позовної давності по платіжним картам роз`яснено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року, справа №6-14цс14. Так, згідно довідки, виданої позивачем строк дії карти визначено до жовтня 2019 року, останній платіж відповідачем здійснено 11 травня 2016 року. Виходячи з аналізу норм ст.ст. 256, 261, 267 ЦК України, роз`яснень викладених у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, та враховуючи те, що позивач звернувся до суд із відповідним позовом 15 липня 2019 року, а строк дії картки визначено до жовтня 2019 року, з урахуванням цих обставин, суд дійшов висновку, що позивач скористався своїм правом та звернувся до суду із вимогою щодо стягнення заборгованості за кредитом, в межах позовних вимог. На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] не виконав належним чином зобов`язань, передбачених кредитним договором від 15 квітня 2016 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у сумі 7 211 грн. 50 коп., щодо стягнення з відповідача: 3400 грн. 90 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, в іншій частині позовних вимог слід відмовити. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при звернені до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп.. та враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеної частини позовних вимог, а саме: судовий збір у сумі 957 грн. 62 коп. (49,85 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial