Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 14.05.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість: 1999,04 грн. - заборгованість за кредитом; 31528,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3391,27 грн. - заборгованість з пені; 500.00 грн. - штрафу (фіксована частина); 1845,95 грн. - штрафу (процентна складова), всього - 39265,01 грн., яку просили стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, та зазначив, що свої вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та його представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що сплинув строк позовної давності. Окрім того, не заперечуючи факту отримання кредитних коштів та наявність заборгованості по тілу кредиту, вважають, що позивачем безпідставно нараховані відсотки, пеня та штрафні санкції. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Встановлено, що 14.05.2013 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 2000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку [NUMBER] зі строком дії - травень 2016 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та підтверджується заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, витягом з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 8, 10-33, 55). Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим склалася заборгованість, яка, згідно з розрахунком станом на 31.03.2018 року, складає 39265,01 грн., з яких: 1999,04 грн. - заборгованість за кредитом; 31528,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3391,27 грн. - заборгованість з пені; 500.00 грн. - штрафу (фіксована частина); 1845,95 грн. - штрафу (процентна складова) (а.с.6-7). Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме - заборгованості за кредитом, відсотками та пенею, а також штрафу (фіксованої частини та процентної складової). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами», складає між ним та Банком Договір. З розрахунку заборгованості вбачається, що з 20.08.2013 року за договором №б/н від 14.05.2013 року, укладеним між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] здійснювалося зняття коштів та часткове погашення заборгованості (а.с.6-7, 53-54). Таким чином, факт укладення кредитного договору між сторонами та отримання відповідачем коштів є доведеним. Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по процентах за кредитом підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що кредитна картка [NUMBER] видана [PERSON] за договором №б/н від 14.05.2013 року строком дії до 05/16 (а.с.55). Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 05/2016 року. У межах строку кредитування до 31 травня 2016 року відповідач мав повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01 червня 2016 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Таким чином, заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З урахуванням викладеного право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду № 14-10цс18 від 28 березня 2018 року. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги про стягнення відсотків підлягають задоволенню в межах строку кредитування, тобто до 31.05.2016 року включно. Окрім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30,00% на рік; з 01.09.2014 року встановлена у розмірі 34,80%, а з 01.04.2015 року - у розмірі 43,20% (а.с. 6). Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення Клієнта. Згідно зі статтею 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину. Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять. За таких обставин суд вважає обґрунтованими вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом в межах строку дії кредитної картки - 31.05.2016 року за обліковою ставкою 30,00%. Відповідно до розрахунку, розмір поточної заборгованості по кредиту з 01.09.2014 року становив 1442,44 грн., а розмір простроченої заборгованості по кредиту - 556,60 грн. Проценти обраховані за формулою: (сума боргу * розмір річних : 100% : 360 днів (п.2.1.1.12.6. розділу ІІ Умов і Правил надання банківських послуг)* кількість днів в періоді). Заборгованість за процентами на поточну заборгованість за період з 01.09.2014 року по 31.05.2016 року становитиме: 1442,44 грн. х 30,00 % : 100 % : 360 днів х 638 днів = 766,89 грн. Заборгованість за процентами на прострочену заборгованість за період з 01.09.2014 року по 31.05.2016 року становитиме: 556,60 грн. х 30,00 % : 100 % : 360 днів х 638 день = 295,93 грн. За період з 23.09.2013 року по 31.08.2014 року включно за договором №б/н від 14.05.2013 року заборгованість за процентами складає 1197,39 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-7). Таким чино, загальна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача за процентами по кредиту за період з 23.09.2013 року по 31.05.2016 року включно становить 2260,21 грн. При вирішенні питання щодо застосування заходів цивільної відповідальності боржника, суд керується приписами статті 611 ЦК України, якою визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення та сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи, що умовами договору передбачено одночасне стягнення декількох видів неустойки - штрафів та пені за порушення кредитних зобов'язань, суми штрафів до стягнення з відповідача не підлягають. Суд вважає, що пеня є більш дієвою мірою впливу на боржника, оскільки обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання зобов'язання та за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання своїх зобов'язань. Таким чином у стягненні з відповідача штрафів у розмірі: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1845,95 грн. - штраф (процентна складова) слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 21.10.2015 року по справі №6-2003цс15. Враховуючи викладене, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 7650,52 грн., в т.ч.: 1999,04 грн. - заборгованість за кредитом; 2260,21 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 23.09.2013 року по 31.05.2018 року та заборгованість за пенею та комісією - 3391,27 грн. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України - пропорційно до задоволених вимог. Так, позивач звернувся з позовом на загальну суму 39265,01 грн. Позов задоволено на суму 7650,52 грн. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме - 343,24 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial