Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи який зазначив, що [INFO] помер його батько, [PERSON] Позивач є спадкоємцем майна померлого за законом та вчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку (частку-пай) йому було відмовлено нотаріальною конторою в зв'язку з відсутністю зареєстрованого державного акта на право власності на ім'я спадкодавця. Позивач просить в судовому порядку визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,1509 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жуківцівської сільської ради, Обухівського району Київської області, оскільки іншим чином захистити своє право не може. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій просить про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача, Жуківцівської сільської ради Обухівського району Київської області, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про отримання судової повістки, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань до суду не надав. Третя особа, Управління Держземагенства в Обухівському районі, в судове засідання свого представника не направила, надала відзив на позовну заяву, що приєднаний до матеріалів справи, в якому позов підтримує та просить суд задовольнити позовні вимоги та проводити розгляд справи без участі представника управління у зв'язку з великим навантаженням працівників. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] від 01.11.2004 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі на земельну частку (пай) площею 3,1509 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жуківцівської сільської ради, Обухівського району Київської області, що належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0113210, що зареєстрований 17 січня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1378. Як вбачається з копії спадкової справи, позивач є єдиним спадкоємцем майна після померлого [PERSON] згідно закону на земельну частку (пай), оскільки дружина померлого [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача, останній вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач є належним спадкоємцем земельної ділянки за законом після смерті свого батька , [PERSON], померлого [INFO]. 01 листопада 2013 року державний нотаріус Української міської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) площею 3,1509 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жуківцівської сільської ради, Обухівського району Київської області, що належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0113210, що зареєстрований 17 січня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1378, посилаючись на відсутність у позивача правовстановлюючого документу - Державного акту про право власності на ім'я спадкодавця на вказану земельну ділянку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спав від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою на підставі ст. 392 ЦК України. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі ( на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно статті 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, тим самим після смерті батька позивач має право на успадкування права власності на земельну частку (пай). Спадкоємцями, згідно статті 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а тому суд вважає, що позивач є належними спадкоємцем і його звернення до суду є правомірним. Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі і право на земельну ділянку. Відповідно до ст.1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням н цільового призначення. Відповідно до п.«а»ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є визнання права. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач правомірно набув право власності на спадкове майно, так як це відповідає законодавству України і на час розгляду справи відсутні будь які обставини, які б вказували на незаконність набуття позивачем права власності, а тому суд, для захисту його права, вважає за необхідне визнати за ним право власності на земельну частку (пай) площею 3,1509 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жуківцівської сільської ради, Обухівського району Київської області, що належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0113210, що зареєстрований 17 січня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1378. Як вбачається зі змісту ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов доведений і підлягає задоволенню.

Outcome: approved