Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] в якій зазначив, що 12.11.2005 року між ЗОКС «Довіра» та [PERSON] (після одруження [PERSON]) [PERSON] було укладено кредитний договір № 7505, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 120\~000 грн. строком до 12.11.2008 року. В якості забезпечення зобовязання за кредитним договором між позивачем та майновими поручителями [PERSON], що є матірю позичальника, та [PERSON] 12.11.2008 р. було укладено договір іпотеки від 12.11.2008 року, що посвідчено нотаріусом та зареєстровано в реєстрі під № 2334, за яким передано у іпотеку квартиру, що належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] прийняла спадщину [PERSON] та стала єдиним власником предмета іпотеки. В результаті того, що відповідач [PERSON] не виконувала належним чином взяті на себе зобовязання склалася заборгованість за кредитним договором, яка стягнута рішенням апеляційного суду Запорізької області від 09.04.2015 року, що набрало чинності. Оскільки зобовязання за кредитним договором забезпечено іпотекою, а відповідач відмовляється виконати вимогу позивача про погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки, позивач просить суд захистити його право та звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на те, що рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 03.10.2012 року, шо набрало законної сили, розглянуто повністю аналогічний позов за таких же підстав та стосовно того ж предмету спору. Представник відповідача [PERSON] проти позову також заперечував, зазначивши неналежний спосіб захисту з боку позивача, відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання боржником зобовязань, позивач повинен був звернутися до виконавчої служби. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомляла. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. 12 листопада 2005 року між Позивачем та Відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 7505, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 120 000 грн. строком до 12.11.2008 року. В якості забезпечення зобовязання за кредитним договором № 7505 від 12.11.2008 р., між позивачем та майновими поручителями [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 12.11.2008 р., що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за номером 2334. Пунктом 2 Договору іпотеки від 12.11.2008 року встановлено, що для забезпечення своєчасного виконання всіх умов кредитного договору іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] передали до іпотеки квартиру в [ADDRESS]. Пунктом 6 Договору іпотеки від 12.11.2008 року встановлено, що у разі порушення основного зобовязання та(або) умов кредитного та іпотечного договору передача заставленого майна іпотекодержателю проводиться на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який укладається сторонами за договором іпотеки та посвідчується нотаріально, в разі недосягнення згоди на укладення цього договору, стягнення боргу проводиться на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку. У разі порушення іподекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його неповернення звернути стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 30.09.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» заборгованість за кредитним договором від 12.11.2005 року № 7505 в сумі 296\~640 грн., з яких 120000 грн. сума кредиту, 176640 грн. сума процентів за користування кредитом. Рішення апеляційного суду набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, факт порушення відповідачем [PERSON] основного зобовязання за кредитним договором не підлягає повторному доказуванню у цьому судовому процесі. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Згідно повідомлення Першої Запорізької державної нотаріальної контори від 09.04.2013 року № 727/02-14 після померлого 05.09.2010 року [PERSON] спадщину на квартиру [ADDRESS] прийняла відповідач [PERSON] 25.01.2016 року ЗОКС «Довіра» відправила на адреси боржників вимоги про погашення заборгованості, присудженої судовим рішенням, зняття з реєстрації та виселення мешканців вих. № 11/2016 від 20.01.2016 року. Як вбачається з поштових повідомлень № 6903202679554 та 6903202679562 з відміткою про вручення відповідачі особисто отримали вимогу іпотекодержателя про погашення заборгованості, присудженої судовим рішенням, зняття з реєстрації та виселення мешканців. Згідно ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», встановлено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Як передбачено ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Оскільки, відповідачами в судових засіданнях не надано суду жодних доказів, що підтверджують виконання в повному обсязі рішення суду, яким стягнута сума боргу за кредитним договором № 7505 від 12.11.2005 року, то суд приходить до висновку що позов Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» повністю обґрунтований, доведений доказами у справі, а тому підлягає задоволенню. Стосовно клопотання представника [PERSON] про застосування строків позовної давності до даного спору, то суд не знаходить підстав для застосування такого строку, оскільки порушення забезпеченого іпотекою зобовязання було встановлено 30.09.2015 року із набранням законної сили рішенням апеляційного суду Запорізької області про стягнення заборгованості, а відтак і право позивача на звернення до суду за захистом свого права і звернення стягнення на предмет іпотеки виникло 30.09.2015. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved