Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом і просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Посилається на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є його колишньою дружиною, відповідач [PERSON] - її сином від попереднього шлюбу. Шлюб між позивачем та відповідачем в даний час розірваний. Відповідачі зареєстровані за вищезазначеною адресою, але не проживають більше трьох років, не несуть витрати по утриманню будинку, їх особисті речі в будинку відсутні. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідачі відмовляються. Реєстрація відповідачів в даному житловому приміщенні порушує права позивача, як власника майна. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідач [PERSON] є його колишньою дружиною, [PERSON] - її сином від попереднього шлюбу. З 2014 року відповідачі за місцем реєстрації проживали періодично, з 2015 року - не проживають взагалі. Речі забрали із будинку у 2015 році. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений у встановленому ЦПК України порядку шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань не направив. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВКО № 827834, виданим 02 липня 2008 року державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Ткаченком О.А., реєстровий номер 2289; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11, 12). Відповідно до довідки виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради № 984 від 13 травня 2019 року (а.с.30) в даному будинку зареєстровані: -[PERSON] , 1967 року народження; -син - [PERSON] , 1989 року народження; -син - [PERSON] , 1990 року народження; -онука - [PERSON] , 2015 року народження; -онук - [PERSON] , 2016 року народження; -колишня дружина - [PERSON] , 1963 року народження; -син колишньої дружини - [PERSON] , 1988 року народження. Дана обставина підтверджується і копією будинкової книги (а.с. 13-19). Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Рішення суду набрало законної сили 18 червня 2014 року (а.с.31). Факт не проживання відповідачів за вищезазначеною адресою з 2015 року підтверджується актами депутатів Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 238 від 18 червня 2015 року, № 241 від 03 серпня 2015 року, від 20 січня 2016 року, № 31 від 05 квітня 2016 року, № 81 від 20 листопада 2016 року, № 82 від 20 листопада 2016 року, від 25 січня 2017 року, № 54 від 20 червня 2017 року, від 17 серпня 2017 року, № 82 від 20 жовтня 2017 року (а.с.20-29). Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, показали суду, що знають [PERSON] , як колишню дружину позивача, та [PERSON] , як її сина попереднього шлюбу. Не бачили відповідачів на протязі 4-5 років в будинку, що належить позивачу. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені дані обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Оскільки відповідачі є колишніми членами сім`ї позивача, то до правовідносин, що виникли між сторонами, слід застосовувати положення ЖК України та ЦК України Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. В силу ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 цього Кодексу, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які є та не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є колишніми членами сім`ї власника будинку, відсутні в будинку більше трьох років, покинули будинок добровільно. Доказів наявності поважних причин непроживання відповідачів в даному будинку чи перешкоджання позивачем саме в проживанні їх в будинку в судовому засіданні не здобуто. Наявність будь-яких домовленостей між позивачами та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним в судовому засіданні не встановлено. Верховний Суд України в Постанові від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16 вказав на те, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачі втратили право користування житловим будинком, оскільки не проживають в ньому без поважних причин більше року, що створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню. В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати слід стягнути із відповідачів. На підставі ст. ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України,

Outcome: approved