Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами та просить стягнути з відповідачів грошову суму в зв'язку із невиконанням грошових зобов'язань за борговими розписками. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 13.01.2011 року передав відповідачам у позику 5000 доларів США, які ті зобов»язались повернути через 2 місяці, про що написали розписку. 10.04.2011 року він передав відповідачам 10000 доларів США та вони зобов»язались повернути їх до 01.03.2012 року, про що також написали розписку. Оскільки відповідачі не виконали свої зобов»язання, борг не повернули, позивач просить стягнути з них борг з урахуванням курсу долару на час ухвалення рішення, подвійного розміру боргу, з урахуванням 3% річних, всього 247200 грн. Під час судового розгляду позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги та остаточно ( а.с. 106-107) просить стягнути з відповідачів солідарно суму боргу у розмірі 15 000 доларів США за валютним курсом Національного банку України станом на час винесення рішення суду, 1 долар х 11,76 грн., індексу інфляції 1, 116 %, 3% річних за не виконання грошових зобов»язань, а всього стягнути на свою користь 258, 56 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання в черговий раз не з'явились, суд про причини неявки не сповістили, про час та місце розгляду справи відповідачам було належним чином повідомлено ( а.с. 145-146). Аналізуючи викладене, суд вважає, що позивач та його представники, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, не з»являються до суду без поважних причин. Відповідно до ст.. 157 ЦПК України, суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може продовжити розгляд справи, але не більш як на п»ятнадцять днів. Приймаючи до уваги, що позивач звернувся до суду з даним позовом 06.09.2013 року, відповідачі неодноразово не з»являються до суду з неповажних причин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідачів. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 13.01.2011 року [PERSON] передав відповідачам у позику 5000 доларів США, які ті зобов»язались повернути через 2 місяці. 10.04.2011 року позивач передав відповідачам 10000 доларів США та останні зобов»язались повернути борг до 01.03.2012 року, про що, на підтвердження своїх зобов»язань, відповідачі надали позивачеві відповідні розписки копіх та ригінали яких надані суду. ( а.с. 5-6, 152-153). Позивач стверджує, що [PERSON] та [PERSON] не виконали свої зобов»язання, борг не повернули. Відповідачами не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували вищенаведене ствердження [PERSON] Надані суду розписки є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків між сторонами по справі відповідно до вимог ст. 11 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що між сторонами фактично був укладений договір позики, за яким [PERSON] виконав свої зобов»язання, передавши відповідачам в борг відповідну грошову суму, а останні нехтували своїми зобов»язаннями, не повернувши суму позики у встановлений договором строк. Відповідно до ст.. 1049 ЦК України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст.ст. 526, 527 ЦК України визначаються умови та порядок виконання зобов'язання, відповідно до яких зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Також, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено та не випливає із суті зобов'язання. Також, відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням його умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки його порушення, передбачені ст. ст. 611, 612 ЦК України, відповідно до яких визнається прострочення боржника та кредитор має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Таким чином, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню сума боргу, а саме 15 000 доларів США. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На момент ухвалення рішення курс 1 долару США до української гривні за відомостями Національного банку України дорівнювався 11,76 грн., що є інформацією, яка не підлягає доведеності. Виходячи з цього сума не повернутого боргу становить 176,400 грн. Згідно зі ст.. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 цього кодексу. Відповідно до ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. За даними головного управління статистики у Харківській області (а.с. 85) індекс інфляції з січня 2011 року по квітень 2014 року становить1,116 грн. З огляду на наведене, суд стягує на користь позивача з відповідача: по розписці від 13.01.2011 року: суму боргу 58 800 грн., 3% річних за ст.. 625 ЦК України ( за 3 роки 93 дні) - 5833 грн. , у зв»язку ростом інфляції за цей же період, виходячи з індексу інфляції 1,116 - 7 497 грн.; по розписці від 10.04.2011 року: суму боргу 117 600 грн., 3% за ст.. 625 ЦК України - 8235 грн. ( за 2 роки 122 дня), у зв»язку ростом інфляції за цей же період, виходячи з індексу інфляції 1,116 - 14596 грн. Всього на користь [PERSON] з [PERSON] до стягнення підлягає 212 561 грн. Поряд з цим, суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення подвійної суми боргу. Стаття 230 ЦК України, на яку посилається позивач, стосується правочинів вчинених внаслідок обману, якщо сторона заперечує наявність обставин які можуть перешкоджати правочину, або вона замовчує їх існування. Сторона яка застосувала обман, зобов»язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі. Але, під час судового розгляду позивачем не доведено про такі дії з блоку відповідача при укладанні договору позики. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в даній частині. На підставі ст. ст. 11, 230, 509, 526, 527, 533, 610-612, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: partial