Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 06.10.2017 року мотивуючи тим, що 24.09.2010 року уклав шлюб з [PERSON], 27.09.2013 року рішенням суду шлюб було розірвано, від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення суду з нього на користь позивача стягуються аліменти на дочку, заборгованості по сплаті аліментів не має. Фактично з моменту розлучення у нього з відповідачем почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дочки, її відвідування, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача та осіб, які проживають разом із дочкою, стосовно неможливості його нормального спілкування з дитиною. Всі його намагання врегулювати питання мирним шляхом призводять лише до конфліктів. Оскільки відповідач перешкоджає йому та не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які він не може нормально зустрічатись з дочкою. Він намагався налагодити нормальний зв'язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Його права, як батька сьогодні є порушеними. Після численних марних спроб вирішити питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, він змушений звернутись до суду з даним позовом. Для захисту своїх прав він звернувся до служби у справах дітей із заявою про визначення порядку участі у вихованні та особистому спілкуванні з дочкою. Комісією з питань захисту дітей неодноразово проводились усні бесіди з відповідачем, у відповідь отримували одні обіцянки, відповідач ігнорувала прохання надати змогу бачити/відвідувати рідну дочку. 20.05.2015 року комісією було розглянуто заяву про визначне порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дочкою та 09.06.2015 року було винесено відповідне рішення № 220. Фактично з моменту прийняття даного рішення відповідач ігнорувала його та продовжувала чинити перешкоди його спілкуванню з дочкою. Пройшло досить багато часу і він зрозумів, що усних прохань недостатньо, тому почав в письмовій формі звертатись до відповідача із заявами про надання можливості бачитись із дитиною. Так, він направив повідомлення та отримав 16.09.2017 року електронне повідомлення № 15 у якому відповідач не заперечувала про зустріч із дочкою, однак приїхавши за адресою проживання відповідача та дитини, йому ніхто двері не відчинив, тому він звернувся до поліції, які зафіксували даний факт. Далі, 25.09.2017 року він знову звернувся до відповідача у письмовій формі з повідомленням, що 30.09.2017 року приїде до дитини, але йому знову ніхто не відчинив двері, тому він знову звернувся до поліції щоб зафіксувати даний факт. Також, зазначає, що в провадження Сквирського районного суду перебуває справа за позовом відповідача до нього, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон буз згоди батька до досягнення дитиною 16 років, тому він вважає, що таким способом відповідач має намір взагалі позбавити його можливості спілкуватись із дитиною, оскільки бажає вивезти дочку за кордон, чим фактично позбавить його батьківських прав та обов'язків. Через такі протиправні дії відповідача, він вимушений звернутись із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Тому просив в судовому порядку зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою; визначити наступні способи його участі у вихованні дочки, особистому спілкуванні: побачення у вихідні дні: І та ІІІ субота та неділя місяця з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі, спільний відпочинок: першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком, необмежене спілкування з дочкою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою, у разі, якщо святкові дні припадають на день побачень з дочкою або цей день передує дню побачень, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком, в день побачення з дочкою, він має право забирати дочку з дому/школи особисто; зобов'язати відповідача, за два дні до дня зустрічі батька з дочкою, надати йому точну інформацію щодо фактичного перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. В судовому засіданні позивач [PERSON] обставини зазначені у позові підтримав, просив зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою, визначити наступні способи його участі у вихованні дочки, особистому спілкуванні: побачення у вихідні дні: І та ІІІ субота та неділя місяця з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі, в літній період два тижні для оздоровлення та відпочинку дитини, без присутності матері, та у разі, якщо святкові дні припадають на день побачень з дочкою або цей день передує дню побачень, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком, в день побачення з дочкою, та пояснив, що проживає в м. Києві з 2005 - 2006 років, останні 4 роки орендує квартиру разом із дружиною з якою має спільну дочку. Квартира в якій вони проживають має житлову площу - 20,00 кв.м., однокімнатна. Після рішення ССД два роки до дочки [PERSON] не їздив, надіявся на позитивні зміни. Графік навчання дочки йому невідомий, оскільки не має змоги його дізнатись, він не бажає лякати дитину коли приїде до школи, а вчителі можуть її не дати йому. Він працює електриком в товаристві, графік роботи: будні дні з 08: 00 год. до 18:00 год., субота та неділя вихідні, в які він має змогу робити уроки із дочкою оскільки має вищу освіту. Маючи автомобіль він має змогу забирати дитину до м. Києва. Два роки тому приїздив до дочки з подарунком, а відповідач не пустила його до неї. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково та зазначила, що вона не чинить перешкод батьку у спілкуванні та участі у вихованні з дочкою, та вважає прийнятним для дитини визначити порядок участі батька наступний: І та ІІІ субота місяця з 10: 00 год. до 18:00 год., ІІ неділя місяця з 10:00 до 12:00 год., в літій період - 10 днів з урахуванням того, що позивач налагодить відносини із дочкою, оскільки вони тривалий час не бачились і дитина він нього відвикла. Дійсно, в провадженні суду є справа щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон, оскільки батько в добровільному порядку не надає його. У дочки є мобільний телефон, але позивач цим цікавиться, навчальний заклад не відвідує та не вітав дитину зі святами. До дочки приїздила мати позивача і привозила подарунок, а не позивач особисто. Вона пропонувала позивачу брати дитину для спілкування, щоб вона звикла до нього, на що він відмовився повідомивши, що йому треба тільки щоб дитина поїхала з ним із ночівлею. Дочка відвідує школу в будні дні з 09:00 до 18:00 год., у вівторок та п'ятницю відвідує гурток танців, також займається додатково англійською мовою та паперопластикою, у суботу вихідна, а у неділю вони роблять домашнє завдання. Представник відповідача, адвокат за договором. [PERSON] в судовому засіданні підтримав думку відповідача та зазначив, що відповідач не перешкоджає позивачу у спілкуванні з дочкою та її вихованні і не буде чинити перешкод у майбутньому, позивач самоусунувся від виховання дитини, вже 2 роки не бачив дитину, про що він сам і зазначив, тому дитина від нього відвикла. Позивач проживає в м. Києві в однокімнатній квартирі, вдруге одружений та має дитину, якій лише 3 місяці, тому його вимоги, щоб забирати дочку на ніч до себе є не доречними та не допустимими. [PERSON] 6 років, вона відвідує навчальний заклад з понеділка по п'ятницю, а на вихідні є можливість зустрітись із батьком. Представник третьої особи, за довіреністю у справі, [PERSON] в судовому засіданні покладається на розсуд суду при вирішення спору, з урахуванням інтересів дитини. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи. Встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкуванні не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто поживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.09.2010 року, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.09.2013 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із мамою за адресою: [ADDRESS]. 10.10.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист у справі № 2/357/3990/13, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дочку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частина від його заробітку, станом на 15.09.2017 року заборгованість по сплаті аліментів становила 6478,17 грн., яка погашена в повному обсязі згідно квитанції від 18.09.2017 року. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 220 від 09.06.2015 року, було визначено порядок участі [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], відповідно до якого було встановлено такий порядок участі: І-ІІІ субота та неділя місяця з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі, та попереджено батьків про обов'язковість виконання ними батьківських обов'язків в інтересах дитини та про правову відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків. Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 10.10.2017 року, у справі № 376/1830/17, яке набрало законної сили 21.10.2017 року, було задавлено позов [PERSON] та надано дозвіл матері на тимчасовий виїзд за межі території України, з неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини [PERSON], в період з 01.11.2017 року по 30.01.2018 року до Арабської Республіки Єгипет, з метою відпочинку. Позивач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], та проживає за адресою: [ADDRESS] ( загальна площа 37,0 квм.), на підставі договору найму квартири від 06.04.2015 року, 09.04.2016 року та від 09.04.2017 року укладених між [PERSON] та [PERSON]. 27.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач працює на посаді електромонтера в ТОВ «Голосіївський квартал» з 31.03.2017 року та позитивно характеризується за місцем роботи. Відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], має на утриманні дочку [PERSON], [INFO], яка з 21.03.2011 року відвідує ДНЗ ( ясла - садок) комбінованого типу № 15 «Теремок», а з 01.09.2017 року відвідує БНВК «Казка». З характеристики та інформації навчальних закладів вбачається, що за час перебування дитини у закладах її батько [PERSON] жодного разу не з'являвся, не відвідував дитину на свята, не був присутнім на батьківських зборах вихованням та навчанням дитини не цікавиться, приводять та забирають дитину мати і бабуся, які забезпечують її всім необхідним для комфортного перебування в закладі та розвитку дитини, цікавляться її життям та успіхами, займаються вихованням, прислуховуються до рекомендацій медпрацівників, практичного психолога та вихователів. Зазначені обставини підтверджено матеріалами справи ( а.с. 7-9,12,13,17,25,26,29-31,33- 43,48) та визнаються сторонами. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що відповідач не виконує рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 220 від 09.06.2015 року, та не надає йому дитину для виховання та спілкування. В підтвердження даних обставин до суду надано матеріали ( а.с. 10-11,14 -16,18,32), з яких вбачається, що 14.09.2017 року позивачем на адресу відповідача було направлено рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 220 від 09.06.2015 року та повідомлення про те, що він бажає зустрітись із дочкою в суботу 16.09.2017 року починаючи з 10:00 год., які відповідач отримала 15.09.2017 року та електронним повідомлення зазначила, що не заперечує про зустріч із дочкою. З висновку Білоцерківського відділу поліції від 21.09.2017 року вбачається, що позивач 16.09.2017 року звернувся до поліції із заявою про те, що [PERSON] не дає йому бачитись із дитиною, він приїхав за адресою проживання дочки, але двері йому ніхто не відчинив. Відповідач надала пояснення, що 16.09.2017 року близько 10 год. вона разом із дочкою знаходилась за місцем проживання, в цей час в двері хтось тихо постукав, підійшовши до вхідних дверей вона в коридорі нікого не побачила. Через декілька хвилин вона з вікна помітила свого колишнього чоловіка, який сівши до автомобіля поїхав. Цього ж дня вона дізналась від сусідів, про те, що до квартири приходив її колишній чоловік, та це він стукав у двері, але чому він не діждався коли йому відчинять, та чому він не зателефонував їй невідомо. З висновку Білоцерківського відділу поліції від 23.10.2017 року вбачається, що 30.09.2017 року [PERSON] звернувся до поліції із заявою про те, що в нього конфлікт із колишньою дружиною, яка не відчинила йому дверей до квартири, щоб він міг зустрітися із дочкою, на телефонні дзвінки вона не відповідає, чим перешкоджає йому приймати участь у вихованні дочки. Відповідач надала пояснення, що звернення позивача є неправдиве та безпідставне, оскільки вона будь - яких перешкод останньому в спілкуванні та побаченні із дочкою не чинить та навпаки згідна з тим, що батько має бачитись з дочкою. Також, вона вказала на те, що її колишній чоловік після розлучення, ще жодного разу не приїздив аби побачитись із дочкою і чому він звернувся до поліції їй невідомо. Як зазначено у висновках, за результатами перевірки [PERSON] було рекомендовано звернутись до суду для вирішення спірних питань з [PERSON] стосовно не виконання рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 220 від 09.06.2015 року. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б узгоджувались з наданими висновками, в підтвердження обставин щодо систематичного ухилення відповідача від виконання рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 220 від 09.06.2015 року та вчинення нею перешкод у спілкуванні з дочкою та її вихованні, одні лише факти звернення у відповідні органи із заявами на порушення вказаного рішення без застосування до винної особи заходів впливу цими органами не є підставою для висновку щодо ухилення відповідача від виконання рішення та вчинення нею перешкод батьку спілкуватись із дитиною та приймати участь у вихованні. Крім того, зазначені обставини спростовують наданою інформацією з навчальних закладів, які відвідує [PERSON], [INFO], в яких зазначено, що за час перебування дитини у закладах її батько [PERSON] жодного разу не з'являвся, не відвідував дитину на свята, не був присутнім на батьківських зборах вихованням та навчанням дитини не цікавиться, а в судовому засіданні позивач зазначив, що два роки взагалі не приїздив до дитини. Позивач зазначає в обґрунтування вимог про те, що позивач має намір вивезти дитину за кордон чим побавити його батьківських прав та обов'язків щодо дочки, однак як вбачається з рішення Сквирського районного суду Київської області від 10.10.2017 року, дозвіл на виїзд за кордон матері з дочкою надається лише тимчасово для оздоровлення та відпочинку дитини, тому твердження позивача є безпідставними. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов в частині усунення перешкод шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії не підлягає до задоволення. Щодо визначення порядку участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дочки [PERSON], [INFO], суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку та стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ними алкогольними напоями або наркотичними засобами. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою ВР України за № 789-ХІІ від 27.02.1991р.) дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Як встановлено судом, з часу розлучення [PERSON] та [PERSON] позивач бачився із дочкою періодично, 09.06.2015 року було винесено рішення виконавчого комітету про порядок його участі у вихованні та особистому спілкуванні із дочкою, і за два останні роки позивач не бачився із дочкою, він проживає в м. Києві в однокімнатній квартирі, в якій також проживають його дружина і малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Отже, враховуючи зазначені обставини, враховуючи, що з часу останнього побачення батька із дитиною та часу винесення рішення виконавчого комітету пройшов тривалий час та змінились обставини, діючи в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], суд вважає за необхідне визначити наступний порядок участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дочки: перша та третя суботи місяця з 10:00 год. до 18:00 год., друга неділя місяця з 10-00 год. до 18-00 год. та 14 ( чотирнадцять днів) в літній період для оздоровлення та відпочинку дитини, без присутності матері. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати позивача пропорційно до задоволених вимог, тому суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 320,00 грн.

Outcome: partial