Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не виконує укладений між ними договір позики та повертати борг. Мотивувала свої вимоги тим, що вона 10 лютого 2014 року надала у борг відповідачу 50000 доларів США у строк до 10.02.2016 року. Про отримання грошових коштів, відповідачем було складено письмову розписку, копія якої містяться у матеріалах справи. Позика мала бути повернута до10 лютого 2016 року, однак у встановлений строк відповідач борг не повернув, а тому як зазначає позивач він змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Також 14 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки за умовами якого [PERSON] зобов'язався як поручитель відповідати субсидіарно перед [PERSON], як позикодавцем за виконання [PERSON] як позичальником зобов'язань що випливають з договору позики від 10 лютого 2014 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] Позивач просить суд суд стягнути з відповідачів, солідарно на її користь суму боргу у розмірі 1321468.30 гривень. Також позивач просить суд стягнути з відповідача три проценти річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, сума яких станом на момент пред'явлення позову становить 34228 гривен 19 копійок та 395862 гривні 80 копійок суми пені на підставі ч. 3 ст. 549 ЦК України. Представник позивача надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутність. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки, яке міститься в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилали. Про причину неявки не повідомляли. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України та частини 4 ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. В конкретному випадку, суд вважає, що сторонами спору є позивач [PERSON], як позикодавець та відповідач [PERSON], як позичальник і відповідач [PERSON], як поручитель. З матеріалів справи вбачається, що позивачем 10 лютого 2014 року було передано у позику відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 50000 доларів США, а відповідач [PERSON] в свою чергу отримавши грошові кошти написав письмову розписку з зазначенням терміну повернення позички - 10.02.2016 року (а. с. 5). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд вважає, що позивачем доведено вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] 50000 доларів США і така сума підлягає стягненню з [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом. Станом на 14 вересня 2017 року офіційний курс Національного банку України валюти долар США по відношенню до гривні становить 1 долар США = 26.019 гривень, а тому сума що підлягає стягненню у гривнях України становить 1300950 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд бере до уваги та покладає в основу мотивування рішення наданий позивачем розрахунок і вважає такий вірним. При цьому приймає до уваги, що на момент вчинення розрахунку офіційний курс Національного банку України валюти долар США по відношенню до гривні становить 1 долар США становив 26.43 гривні за 1 долар США. Погоджуючись з наданим позивачем розрахунком, суд вважає обґрунтовано доведеними позовні вимоги [PERSON] в цій частині і вважає за можливе стягнути з відповідача три процента річних від простроченої суми за період з 11.02.2016 року по 22.12.2016 року у розмірі 34228.19 гривень Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Погоджуючись з наданим позивачем розрахунком, суд вважає обґрунтовано доведеними позовні вимоги [PERSON] в частині можливості стягнення пені і вважає за можливе стягнути з відповідача пеню за період з 11.02.2016 року по 22.12.2016 року у розмірі 395862.80 гривень. В той же час суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог пред'явлених до [PERSON], як поручителя. Здійснюючи такий висновок суд зазначає, що на момент пред'явлення позову порука є припиненою, оскільки закінчився строк встановлений у договору поруки, про що вбачається з п. 6.1 Договору поруки № 14/02 від 14.02.2014 року, що в силу правила ч. 4 ст. 559 ЦК України, а також п. 6.2 Договору поруки № 14/02 від 14.02.2014 року. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України, а зокрема суму судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 6890 гривень.

Outcome: partial