Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що йому, [PERSON] належить 1/3 частина квартири під [ADDRESS] , яка в цілому складається з трьох кімнат житловою площею 39.1 кв.м., загальною площею 66.0 кв.м., корисною площею 62,3 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АЕА №337595. [PERSON] , відповідач по справі, сестра позивача, є співвласником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як зазначив позивач, відповідач по справі [PERSON] , за час відсутності позивача, замінила замки на дверях та в тамбурі і де впускає позивача до квартири, чим перешкоджає йому вільно користуватись своєю часткою нерухомого майна, що і стало причиною звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 13 травня 2019 року, було відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу строк для надання відзиву на позов. (а.с. 22,23). Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання прибула та фактично позовні вимоги визнала та зазначила, що не заперечує проти вселення позивача, оскільки йому дійсно належить частина квартири за адресою: [ADDRESS] . З`ясував обставини справи, вислухав представника позивача та відповідача, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] належить 1/3 частина квартири під [ADDRESS] , яка в цілому складається з трьох кімнат житловою площею 39.1 кв.м., загальною площею 66.0 кв.м., корисною площею 62,3 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АЕА № [NUMBER] . (а.с.16). [PERSON] , відповідач по справі, сестра позивача, є співвласником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до змісту ст.16\~ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Відповідно до ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 3 ст.\~9\~Житлового кодексу\~України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом.\~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч.2 згаданої статті). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Як зазначено у ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Ст.150\~ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Оскільки позивач є власником 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , та його право власності не оспорено в установленому законом порядку, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.383\~ЦК України має право використовувати помешкання для власного проживання. Таке право позивача у порядку ч.4 ст.41\~Конституції України та ч.1 ст.321\~ЦК України є непорушним, і він не може бути протиправно його позбавлений або обмежений у його здійсненні. Отже позивач, як співвласник квартири, за наявності перешкод у здійсненні ним права власності, на підставі ст.391\~ЦК України має право вимагати усунення таких перешкод. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою. У відповідності до ст.33\~Конституції України позивач має право на вільний вибір місця проживання та має право використовувати спірне житлове приміщення для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї (ч.1 ст.383 ЦК України). Вселення співвласника у квартиру не потребує згоди інших власників. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В частині позовних вимог про зобов`язання передати позивачу ключі від тамбуру, суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів того, що зазначені ключі від тамбуру дійсно наявні у відповідача та право власності позивача поширюється на саму квартиру, котра розташована за адресою: [ADDRESS] , а не майно, котре розташоване поза межами зазначеної квартири. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп., оскільки позовні вимоги задоволено частково.

Outcome: partial