Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики у розмірі п»ятдесят шість тисяч гривень та судові витрати по справі. Зі змісту позовної заяви встановлено, що 15 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого остання отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі вісімдесят тисяч гривень, які зобов»язалася повернути до 6 жовтня 2008 року. Вищевикладене підтверджується розпискою. Свої зобов»язання, щодо повернення боргу не виконала і в строк визначений договором кошти не повернула. [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] з проханням повернути борг, але прохання були проігноровані. В той же час вона визнавала борг і обіцяла його повернути. В серпні 2015 року [PERSON] в рахунок повернення боргу за договором позики від 15 серпня 2007 року сплатила [PERSON] грошові кошти в сумі дванадцять тисяч гривень. В серпні 2016 року [PERSON] в рахунок повернення боргу за договором позики від 15 серпня 2007 року сплатила [PERSON] грошові кошти в сумі дванадцять тисяч гривень. Таким чином в рахунок повернення боргу за вищевказаним договором позики від 15 серпня 2007 року [PERSON] сплачено двадцять чотири тисячі гривень. Загальний розмір боргу [PERSON] в даний час становить п»ятдесят шість тисяч гривень. Своїми діями, сплачуючи частково кошти, [PERSON] визнала борг за договором позики від 15 серпня 2007 року. В судове засідання позивач не з»явився, але представником позивача надано до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з»явилася, але надала до суду заяву за № 2874/17-ВХ від 26.10.2017 року про розгляд справи без її участі. Крім цього нею надано заяву про застосування строку позовної давності та відмову у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню повністю. Судом встановлені слідуючи факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого остання отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі вісімдесят тисяч гривень, які зобов»язалася повернути до 6 жовтня 2008 року. (а.с. 5) Свої зобовов»язання, щодо повернення боргу не виконала і в строк визначений договором кошти не повернула. Кінцевий термін повернення коштів, вказаний у розписці 06.10.2008 року, тобто пройшло вже дев»ять років. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Правова позиція щодо застосування строків позовної давності викладена Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року по справі № 6-240цс14, у якій вказано слідуюче: «Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Окрім цього, згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг\~позовної давності\~переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною 3 ст. 264 ЦК України, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Вчинення боржником дій з виконання зобов»язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України при розгляді справи № 6-1457цс16. Отже, початок перебігу строку позовної давності розпочався з серпня 2015 року, оскільки [PERSON] в рахунок повернення боргу за договором позики від 15 серпня 2007 року сплатила [PERSON] грошові кошти в сумі дванадцять тисяч гривень. В серпні 2016 року [PERSON] в рахунок повернення боргу за договором позики від 15 серпня 2007 року сплатила [PERSON] грошові кошти в сумі дванадцять тисяч гривень. Таким чином в рахунок повернення боргу за вищевказаним договором позики від 15 серпня 2007 року [PERSON] сплачено двадцять чотири тисячі гривень. Загальний розмір боргу [PERSON] становить п»ятдесят шість тисяч гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином. Діючим законодавством, зокрема ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначений родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.ст. 79, 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі в сумі 640 грн. (а.с. 2). На підставі викладеного та

Outcome: approved