Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 січня 1994 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований у міському відділі ЗАГСу м.Синельникове Дніпропетровської області за актовим записом № 11. Після укладення шлюбу відповідачка взяла моє прізвище «Тімченко». Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя не склалося у зв'язку з несумісністю характерів та різними поглядами на життя, у зв'язку з чим вони більше року разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Він є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 55,5 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №1592 від 07.12.1999 року. Квартира ним придбана шляхом приватизації і він є єдиним її власником. До 2014 року відповідач проживала в належній йому квартирі, однак вже більше року в ній не мешкає, матеріальної допомоги у підтриманні квартири у належному стані йому не надає, комунальні послуги не сплачує, останнє місце проживання відповідача йому не відоме, хоча вона досі зареєстрована в належній йому квартирі. Просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою №75 по вул.Миру,44 у м.Синельниковому Дніпропетровської області, та зняти її з реєстрації як такої, що втратив право користування квартирою. Позивач до початку відкритого судового засідання надав заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності та проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у відкрите судовому засідання не завився з невідомих суду причин. Таким чином суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 2000 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] загальною площею 55,5 кв.м. Відповідно акту від 13.04.2016 року, затвердженого начальником ЖЕК-2 в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], яка фактично не проживає за даною адресою з 2014 року по теперішній час. Згідно довідки про склад сімї від 13.04.2016 року до с кладу сімї [PERSON] входить дружина [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, судом встановлено, що зазначена у позовній заяві квартира дійсно належить позивачу, однак у ньому по теперішній час зареєстрований відповідач. Із вищевикладеного вбачається, що відповідач дійсно не проживає більше одного року за адресою реєстрації без поважних причин, створює перешкоди у здійсненні позивачами їх права користування та розпоряджання належною їй квартирою, тому, суд, дослідивши матеріали справи, вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, встановленими, а позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved