Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати додаткову угоду №1 від 30.03.2017 до договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створен в майбутньому від 14.08.2014 - недійсною, оскільки така угода відбувалася без її відома та згоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 29.09.2012. А 14.08.2014 сторони в шлюбі виплатили ТОВ «Скай Центр ЛТД» повну вартість квартири площею 70,67 по договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому, при цьому покупцем у договорі зазначено відповідача [PERSON] . Надалі, 30.03.2017 було укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому від 14.08.2014 між продавцем ТОВ «Скай Центр ЛТД», покупцем [PERSON] та новим покупцем [PERSON] , за яким всі права та обов`язки покупця переходять від [PERSON] до [PERSON] . Позивач вказує, що така ситуація його не влаштовує, оскільки кошти на придбання квартири були спільними коштами подружжя. За таких обставин позивач вважає, що має право звернутися в суд та з посиланням на норми ст.65 СК України, 203, 215 ЦК України просить визнати додаткову угоди №1 від 30.03.2017 - недійсною. Сторона відповідача не погоджуючись із позовом подала відзив (а.с. 42-44,82-85), в якому з покликанням на норми ст.369 ЦК України вважає позов безпідставним та просить у його задоволенні відмовити. В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позові та просили суд позов задовольнити, а в подальшому подала заяву про розгляд справи без участі представника, позов просила задовольнити. Сторона відповідача в судовому засіданні повністю заперечувала щодо вимог позову з підстав, наведених у відзиві та просили суд відмовити у задоволенні позову, а в призначене надалі судове засідання подано заяву про відкладення розгляду справи. При цьому суд констатує, що оскільки сторонни по справі брали участь у судових засіданнях, висловлювали свою позицію з приводу даного спору, позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, а відповідач про відкладення справи після дослідження доказів, то суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору, що узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Суд роз`яснював сторонам їх права та обов`язки, а також наслідки їх невиконання і постановляє судове рішення на підставі тих доказів, що були надані сторонами. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторонами не заперечується той факт, що у період з 29.09.2012 і на момент укладення договору від 14.08.2014 та додаткової угоди від 30.03.2017 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі (а.с. 6) Відповідно до змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому від 14.08.2014 укладеному між ТОВ «Скай Центр ЛТД» (продавець) та [PERSON] (покупець) останній придбав за гроші в сумі 487623,00грн. квартиру площею 70,67 м.кв. що знаходиться на 5 поверсі в 1-му під`їзді в будинку №1,2 (по генплану) в комплексі багатоквартирних житлових будинків в районі забудови у межах вулиць Короля Данила, Пилипа Орлика, Бельведерська в м. Івано-Франківську (а.с. 7-9). Нотаріально посвідченої заяви, про згоду іншому з подружжя на купівлю квартири та ознайомлення з умовами договору купівлю-продажу не долучено. Також 30.03.2017 між ТОВ «Скай Центр ЛТД» (продавець), [PERSON] (покупець) та [PERSON] (новий покупець) було укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому від 14.08.2014 (а.с. 15) за змістом якого [PERSON] стверджує про добровільну передачу (відступлення) своїх прав та обов`язків за основним Договором та додатками до нього на користь нового покупця [PERSON] . Нотаріально посвідченої заяви, про надання згоди іншому з подружжя на відступлення прав за договором купівлі-продажу та ознайомлення з умовами додаткової угоди також не долучено. Сторона позивача переконує суд, що майно за договором, який просить сторона визнати недійсним, є спільним майном подружжя. Відповідно до ст. 36 Сімейного кодексу України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Одним із таких прав, що виникає після реєстрації шлюбу, є право спільної сумісної власності подружжя, до якого належить майно, набуте подружжям за час шлюбу. Згідно із ч 1. ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім того, ч.2 цієї ж статті зазначено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Нормами ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Наведені норми законодавства діяли на момент укладення шлюбу та на момент укладення оспорюваного правочину. Згідно до судового рішення в справі №344/5640/19, яке набрало законної сили встановлено, що майнові права на квартиру площею 70,67 м.кв. що знаходиться на 5 поверсі в 1-му під`їзді в будинку №1,2 (по генплану) в комплексі багатоквартирних житлових будинків в районі забудови у межах вулиць Короля Данила, Пилипа Орлика, Бельведерська в м. Івано-Франківську є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбані у шлюбі, в інтересах сім`ї. У відповідності до положень ст. 129 Конституції України встановлено обов`язковість судового рішення. Згідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отож оскільки позивачка не надавала згоди на відступлення майнових прав, які судом визнані спільною сумісною власністю подружжя, то слід дійти висновку про недійсність оспорюваного правочину із підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України. На підставі зазначеного, суд вважає, що слід задовольнити позовні вимоги. Розподіл судових витрат слід провести, згідно до ст. 141 ЦПК України. Отож з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 768,40 грн. витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору та документально підтверджених. Разом із тим сторона позивача не позбавлена змоги подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки вказувала про відповідну заяву у поданій письмовій промові в дебатах, що долучена до матеріалів справи. На підставі наведеного та

Outcome: approved