Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом і просить: розірвати шлюб між ним та відповідачем по справі, зареєстрований 19.09.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №65, дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з ним, а дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що кожен з них має протилежні погляди на сімейне життя. Подружні відносини припинені, спільного господарства - не ведуть. З вересня місяця 2019 року спільно не проживають. Позивач на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить його інтересам. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно, подав заяву з проханням розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, судові витрати просить залишити за ним. Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Після розірвання шлюбу просить повернути дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 19.09.2004 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №65. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони мають протилежні погляди на сімейне життя. Несумісність поглядів на життя, а також їх характерів створюють неможливість проживання їх однією сім`єю. Сторони припинили подружні відносини та спільне проживання з вересня місяця 2019 року. Спільного господарства - не ведуть. Їх шлюб носить лише формальний характер. Позивач на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить його інтересам. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Після розірвання шлюбу бажає іменуватися дошлюбним прізвищем « [PERSON] ». Спору щодо місця проживання дітей - сторони не мають. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Враховуючи інтереси малолітньої та неповнолітньої дитини, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За бажанням позивача судові витрати суд залишає за ним. Враховуючи наведене,

Outcome: approved