Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, серії АМ № 126069 від 02.02.2018 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Меrcedes GL, державний реєстраційний номер [NUMBER] (надалі - застрахований автомобіль). Вказують, що 03.04.2018 року в м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] , та автомобіля Тоуоtа, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] (надалі- Відповідач). В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2018 року особою, винною в настанні ДТП, визнано водія [PERSON] . Відповідно до рахунку № СЧ 281 від 13.04.2018 року та акту здачі - прийняття робіт 431 від 22.05.2018 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 50 600 грн 00 коп. Згідно з страховими актами № UА2018040300021/L01/02 від 18.04.2018 року та UА 2018040300021/L01/03 від 22.06.2018 року Страхувальнику було нараховано страхове кодування в розмірі 50 600 грн. 00 коп. При цьому Позивач відповідно до п. 10.5.5. договору страхування АМ № 126069 від 02.02.2018 року, зарахував частину страхового відшкодування в розмірі 25 242 грн. 68 коп. в рахунок погашення недоотриманої страхової премії шляхом проведення акту взаємозаліку. Зазначають, що у зв`язку із зазначеним, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило Страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 25 357 грн. 32 коп. (50 600 грн. 00 коп. - 25 242 грн. 68 = 25 357 грн. 32 коп.) Отже, стверджують, що після виплати страхового відшкодування у ПрАТ «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди. Звертають увагу на те, що згодом стало відомо, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події була забезпечена в ПАТ «СК «УСГ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, серії АК № 8254333, за яким передбачено також франшизу в розмірі 2 000 грн. 00 коп. Вказують, що в порядку досудового врегулювання спору ПАТ «СК «УСГ» сплатило на користь АТ «СК «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 21 340 грн 80 коп. Враховуючи те, що різниця між фактичним розміром шкоди (50 600 грн 00 коп.) і страховою виплатою (21 340 грн. 80 коп.), яку здійснило ПАТ «СК «УСТ» становить 29 259 грн 20 коп. (50 600 грн. 00 коп. - 21 340 грн. 80 коп. = 29 259 грн. 20 коп.), то зазначена підлягає стягненню з Відповідача на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Також зазначають, що Відповідач в порядку досудового врегулювання частково сплатив завдану шкоду в розмірі 2 000 грн. 00 коп., таким чином сума завданої майнової шкоди, яка підлягає стягненню з [PERSON] становить 27 259 грн. 20 коп. З метою досудового врегулювання спору 13.02.2019 року Відповідачу було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, однак вона залишилась без уваги. У зв`язку з вищевикладеним, просили суд, стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму завданої майнової годи в розмірі 27 259 грн. 20 коп., та судовий збір в сумі 2 102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлений. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач в судове не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлений. Представник Відповідача в судовому засіданні просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Третя особа свого представника в судове засідання не направили, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлені. До суду направляли письмові пояснення, а також просили розгляд справи проводити без їх участі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, серії АМ № 126069 від 02.02.2018 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Меrcedes GL, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 03.04.2018 року в м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] , та автомобіля Тоуоtа, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2018 року особою, винною в настанні ДТП, визнано водія [PERSON] . Відповідно до рахунку № СЧ 281 від 13.04.2018 року та акту здачі - прийняття робіт 431 від 22.05.2018 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 50 600 грн 00 коп. Згідно з страховими актами № UА2018040300021/L01/02 від 18.04.2018 року та UА 2018040300021/L01/03 від 22.06.2018 року Страхувальнику було нараховано страхове кодування в розмірі 50 600 грн. 00 коп. При цьому Позивач відповідно до п. 10.5.5. договору страхування АМ № 126069 від 02.02.2018 року, зарахував частину страхового відшкодування в розмірі 25 242 грн. 68 коп. в рахунок погашення недоотриманої страхової премії шляхом проведення акту взаємозаліку. У зв`зку із зазначеним, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило Страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 25 357 грн. 32 коп. (50 600 грн. 00 коп. - 25 242 грн. 68 = 25 357 грн. 32 коп.) Факт зазначеної виплати підтверджується платіжними дорученнями № 15070 від 20.04.2018 року та № 17826 від 25.06.2018 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події була забезпечена в ПАТ «СК «УСГ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, серії АК № 8254333, за яким передбачено страхове відшкодування в розмірі 200 000 грн. та франшизу в розмірі 2 000 грн. 00 коп. Даний поліс передбачав суму страхового відшкодування за завдані збитки в розмірі 100 000 грн. Відповідач також сплатив франшизу в розмірі 2000 грн. В порядку досудового врегулювання спору ПАТ «СК «УСГ» сплатило на користь АТ «СК «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 21 340 грн 80 коп. Про настання страхового випадку Відповідач повідомив страховика 04 квітня 2018 року. Відповідач не був проінформований про будь-які зарахування та акти взаємозаліку, які укладали страхові компанії між собою. Не давав зголи на таке зарахування та не приймав участі в підписанні відповідних угод. Також страхові компанії не залучали Відповідача до будь-яких заходів досудового врегулювання спору між ними, про що зазначає Позивач. Відповідач не підписував будь-яких угод з цього приводу. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 ЗУ «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій визначеній у договорі особі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст 10 ЗУ «Про страхування») . Предметом даного позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 27 259,20 грн. Сторони по справі мають декілька зобов`язань: договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного нового страхування, деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внадідок ДТП; договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою (ПрАТ «СК «УСТ») - договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На виконання договору добровільного майнового страхування позивач сплатив майнове відшкодування у розмірі 25 357,32 грн. Згідно ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку те, що ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють рівні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового регулювання цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдаваної шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників, наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги регресу) випадками, які визначені у ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Третя особа як страховик відповідача (завдавача шкоди) не набула регресу до останнього. Таке право третя особа могла би набути, відшкодувавши потерпілій завдану їй шкоду, а також за наявності умов, визначених ст. 38 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вимога позивача (страховика потерпілого) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до пункту четвертого частини першої ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі ст 993 ЦК України та 27 ЗУ «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгаціє . Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку із виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих становить 100 000 грн. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно\-го-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до страхового полісу серії АК № 8254333 страховиком Відповідача з страховим лімітом 100 000 грн. на момент вчинення ДТП була ПАТ «СК «Українська страхова група». Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Стаття 991 ЦК України та ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перелічують підстави відмови від здійснення страхової виплати. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). А тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні по справі № 755/18006/15-ц 04.07.2018 року посилалася на те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового відшкодування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed