Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 27009,15 гривень та судовий збір у розмірі 1218,00 гривень. Свої вимоги мотивує тим що, 02 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа- Банк», правонаступником якого є ТОВ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір №401446874, відповідно до умов якого кредитор зобовязується надати відповідачеві кредит у сумі 19686,10 гривень, у строк з 23.05.2013 року до 24.05.2017 року. Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язується в порядку та на умов визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. 08 грудня 2014 року у відповідності до додаткової угоди №2 до договору факторингу від 30 вересня 2014 року доповнено перелік договорів, що відступаються. Відповідно до умов договору ТОВ «[PERSON] [PERSON]» зобовязується передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Альфа банк» за плату, а клієнт зобовязується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Право грошової вимоги вважається відступленим фактору в день отримання клієнтом грошових коштів від фактора. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «[PERSON] [PERSON]» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №401446874 від 23.05.2013 року позичальником згідно якого є відповідач [PERSON] Кредитор свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 19 686,10 гривень, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога на дострокове повернення кредиту, але на дату предявлення позовної заяви вимога не виконана. У порушення умов договору, відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 07.12.2015 року має прострочену заборгованість: за кредитом - 18979,15 гривень, за відсотками - 3,51 гривень, по комісії - 5026,49 гривень. Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні вимоги не визнала, та просила відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. При цьому зазначала, що відповідач підписавши кредитний договір не отримав ні грошей, ні товару, також списання коштів на рахунок третьої особи не відбулося. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що ТОВ «[PERSON] [PERSON]» є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки. 02 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа- Банк», правонаступником якого є ТОВ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір №401446874, відповідно до умов якого кредитор зобовязується надати відповідачеві кредит у сумі 19686,10 гривень, у строк з 23.05.2013 року до 24.05.2017 року. Факт отримання кредиту представником відповідача заперечувався. Однак, при цьому представником не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів щодо не отримання відповідачем грошової суми. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа банк» та ТОВ «[PERSON] майнінг груп» було укладено договір факторингу з подальшими змінами та доповненнями (а.с.14-16). 08 грудня 2014 року у відповідності до додаткової угоди №2 до договору факторингу від 30 вересня 2014 року доповнено перелік договорів, що відступаються. Відповідно до умов договору ТОВ «[PERSON] [PERSON]» зобовязується передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Альфа банк» за плату, а клієнт зобовязується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Право грошової вимоги вважається відступленим фактору в день отримання клієнтом грошових коштів від фактора. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «[PERSON] [PERSON]» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №401446874 від 23.05.2013 року позичальником згідно якого є відповідач [PERSON] Стаття 1077 ЦК України передбачає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта. Згідно ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому нараховано неустойку. На 07.12.2015 року розмір неустойки становить: штраф - 5650,00 гривень. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед звернені кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, розмір неустойки становить: штраф -3000 гривень. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. Через невиконання відповідачкою зобовязань за кредитним договором №401446874 від 23.05.2013 року, станом на 07 грудня 2015 року склалася заборгованість відповідача перед ТОВ «[PERSON] груп» в розмірі 27009,15 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом 18979,15грн.; - заборгованість за відсотками 3,51грн.; - заборгованість за комісією 5026,49грн., - штраф 3000,00 грн. Вказаний факт підтверджується випискою по рахункам відповідно до умов кредитного договору №401446874 від 23.05.2013 року. Встановлено, що позивачем на імя відповідача надсилалась досудова вимога про повернення заборгованості. Позивач свої зобовязання виконав в повному обсязі, однак відповідач від виконання своїх зобовязань ухиляється. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно специфікації товару №401446874, [PERSON] 23 травня 2013 року отримав побутову техніку загальною вартістю 14447,06 грн., факт отримання засвідчений його підписом. Представник [PERSON] заперечував справжність підпису свого довірителя, але під час судового слідства будь-яких клопотань про призначення почеркознавчої експертизи не надходило. Також, факт переводу кредитних коштів на рахунок третьої особи підтверджений випискою по особовим рахункам з 23.05.2013 року по 08.12.2014 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір в розмірі 1218,00грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved