Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати за ним в порядку спадкування за законом після померлого 10.04.2014 року батька [PERSON], право власності на 1/6 частину квартири загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Дніпробудівська, будинок 3 «а», квартира 27, що є підставою для реєстрації за ним права власності на зазначену частку квартири в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 10 квітня 2014 року помер його батько [PERSON], [INFO]. Після смерті батька відкрилася спадщина на належну йому квартиру по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську. 25 червня 2014 року він звернувся до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька, однак постановою державного нотаріуса Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON] від 17 грудня 2015 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON], оскільки до кола спадкоємців померлого входили інші спадкоємці першої черги та спадкоємці, які звернулися до суду для встановлення черги спадкування. Як йому відомо, 25 грудня 2015 року, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, було повністю задоволено позов [PERSON] до нього, [PERSON] і [PERSON], про визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом, і за [PERSON], визнано право власності на 1/6 частину квартири за адресою [ADDRESS]. Рішення суду не оскаржувалося і набрало законної сили 05 січня 2016 року. 08 червня 2015 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська було встановлено факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, з серпня 1993 року до 15 листопада 1996 року. Визнано квартиру, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Дніпробудівська, будинок 3 «а», квартира 27, право власності на яку зареєстроване за [PERSON], спільною власністю [PERSON] та [PERSON]. Визнано за [PERSON], право власності на 1/2 частку квартири, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Дніпробудівська, будинок 3 «а», квартира 27. Визнано за [PERSON], [INFO], як за спадкоємицею першої черги за законом після померлого 10 квітня 2014 року [PERSON], право власності на 1/6 частку квартири, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Дніпробудівська, будинок 3 «а», квартира 27. Оскільки факт відсутності у [PERSON] [PERSON] права на спадкування після померлого [PERSON], встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 червня 2015 року, він вважає, що на теперішній час він є єдиним спадкоємцем, який не прийняв спадщину після смерті батька. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилися, їх представником надана заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Треті особи в судове засідання не зявилися, надіслали клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників, заперечень проти позову не мають. З урахуванням викладеного суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2\~ст. 158 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини справи і дослідивши їх доказами, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 10 квітня 2014 року батько позивача [PERSON] помер, і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, яка складається із двох суміжних кімнат, житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 45,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпробудівська, буд. 3 «а», кв. 27, яка належала батькові на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 жовтня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за № 1170, і право власності на зазначену квартиру на імя батька 29 жовтня 1996 року було зареєстроване в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» в книзі 133 за реєстраційним номером 21753 (а.с. 10-20, 24). Суд встановив, що спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON] є [PERSON], та його діти: син [PERSON], і син [PERSON] Всі спадкоємці першої черги своєчасно звернулися до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] та про отримання свідоцтва про право на спадщину на свою частку, що підтверджується витребуваною судом копією спадкової справи № 294/2014, що знаходиться в матеріалах справи. Проте, постановою державного нотаріуса Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON] від 17 грудня 2015 року (а.с. 9), позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 10 квітня 2014 року батька [PERSON], оскільки до кола спадкоємців померлого входять інші спадкоємці першої черги та спадкоємці, які звернулися до суду для встановлення черги спадкування. 08 червня 2015 року, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська (а.с. 13-16), встановлено факт спільного проживання [PERSON], [INFO], з [PERSON], [INFO], як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, з серпня 1993 року до 15 листопада 1996 року. Визнано квартиру, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Дніпробудівська, будинок 3 «а», квартира 27, право власності на яку зареєстроване за [PERSON], спільною власністю [PERSON] та [PERSON]. Визнано за [PERSON], право власності на 1/2 частку квартири, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Дніпробудівська, будинок 3 «а», квартира 27. Визнано за [PERSON], [INFO], як за спадкоємицею першої черги за законом після померлого 10 квітня 2014 року [PERSON], право власності на 1/6 частку квартири, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Дніпробудівська, будинок 3 «а», квартира 27. 25 грудня 2015 року, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська (а.с. 11-12), визнано за\~[PERSON], [INFO], в порядку спадкування за законом після померлого 10 квітня 2014 року батька [PERSON], [INFO], право власності на 1/6 частину квартири загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область м. Дніпродзержинськ\~вул. Дніпробудівська буд. № 3а кв.№ 27. Суд вважає встановленим, що після смерті батька позивача [PERSON] померлого 10.04.2014 року, 2/3 частки спадкової квартири за адресою місто Дніпродзержинськ, вулиця Дніпробудівська, будинок 3 «а», квартира 27 перейшло до [PERSON], та 1/6 частка спадкової квартири перейшла до сина [PERSON] Отже, на теперішній час позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, який не прийняв спадщину після смерті батька у вигляді 1/6 частки квартири за адресою: місто Дніпродзержинськ, вулиця Дніпробудівська, будинок 3 «а», квартира 27. Відповідно до\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі, визнання права. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Отже, в даному випадку право на оформлення спадщини позивача у судовому порядку пов'язане з відмовою нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі змістом статей\~1216,\~1218 Цивільного кодексу України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч. 1\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому чсилі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності на спадкову частку позивача не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved