Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування зазначивши, що відповідачка має малолітню доньку, [PERSON], [INFO], відомості про батька якої внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. 07.08.2018 року малолітня [PERSON] була знайдена без супроводу дорослих, про що складено відповідний акт. Мати дитини ухиляється від своїх батьківських обовязків, покинула малолітню доньку на свого брата [PERSON] за адресою: [ADDRESS], зі слів якого, він тимчасово доглядав за племінницею [PERSON], поки її матір була відсутня. Відповідачка з питання повернення доньки до своєї сімї не зверталась, на телефоні дзвінки не відповідає, в лікувальних установах дитину не відвідувала. При цьому, [PERSON] з 06.10.2017 року по 10.04.2018 року отримувала послуги в рамках соціального супроводу, проте вони не прикладає жодних зусиль для вирішення наявних проблем, не йде на контакт для отримання допомоги щодо подолання складних життєвих обставин для збереження родини для малолітньої дитини. 19.09.2018 року відповідачка була запрошена на засідання Центральної районної в м. Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради та на яке не з'явилась, де було розглянуте питання про відібрання малолітньої [PERSON], [INFO], у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав шляхом подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить відібрати малолітню [PERSON], [INFO], у матері, [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав, стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 її заробітку (доходу) щомісяця, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь дитячого закладу, якому буде передана дитина на повне державне забезпечення, чи особі, якій буде передана дитина під опіку. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності, задоволення позову. Відповідачка повідомлялась про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, не сповістивши суд про причини неявки. Представник третьої особи в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи також був повідомлений у встановленому законом порядку. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження (повторне), виданого Центральним районним у місті Маріуполя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, серія І-НО №791540 від 05.10.2018, актовий запис № 1083, [PERSON], [INFO], є матірю [PERSON], [INFO]. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 04.10.2018 № 00021134260, відомості про батька дитини - [PERSON], [INFO], внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. Згідно акту про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоровя, або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичи, про підкинуту чи знайдену дитину від 07.08.2018 року, складеного інспектором ЮП СП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, малолітня [PERSON] була знайдена без супроводу дорослих та була тимчасово влаштована до інфекційного відділення міської лікарні № 4. Відповідно до листів директора Центральний районний центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 09.08.2018 року та від 18.09.2018 року мати дитини, [PERSON], ухиляється від своїх батьківських обовязків, покинула малолітню доньку [PERSON] на свого брата [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Зі слів [PERSON], він тимчасово доглядав за племінницею [PERSON], поки її матір [PERSON], яка є єдиним законним представником дитини, була відсутня. До служби у справах дітей по Центральному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради [PERSON] з питання повернення доньки до своєї сімї не зверталась, на телефоні дзвінки не відповідає, в лікувальних установах дитину не відвідувала. [PERSON] з 06.10.2017 року по 10.04.2018 року отримувала послуги в рамках соціального супроводу. Станом на 18.09.2018 року спеціалісти ЦСССДМ не мають змоги проаналізувати ситуацію, що склалася в родині [PERSON], здійснити оцінку потреб дитини та її сімї. [PERSON] не прикладає жодних зусиль для вирішення наявних проблем, не йде на контакт для отримання допомоги щодо подолання складних життєвих обставин для збереження родини для малолітньої дитини. Згідно протоколу №10 від 19.09.2018 року засідання Центральної районної в м. Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради було прийнято рішення про доцільність відібрання малолітньої [PERSON], [INFO], у [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та подачі позовної заяви до суду. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачкою не надано суду жодного доказу на спростування доводів позову. \~ \~ \~ \~Вирішуючи даний позов по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини 4 статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 1 ст. 170 СК України закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України. А саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. А також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв'язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що відповідачка належним чином не виконує свої батьківські обов'язки стосовно малолітньої дитини, не займається на належному рівні її розвитком, вихованням, навчанням, а тому позовні вимоги слід задовольнити, відібрати від відповідачки його малолітню доньку та передати її органу опіки та піклування. Обґрунтованими на думку суду є також вимоги позивача про необхідність стягнення аліментів із відповідачки на утримання його доньки. Так, відповідно до п. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідачка є матірю малолітньої [PERSON], [INFO], вона за законом зобовязана надавати матеріальну допомогу на її утримання. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, суду не надано. Відповідно до ст.191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З огляду на те, що відповідачка є особою працездатного віку, і має об'єктивну можливість сплачувати аліменти, доказів щодо стану здоров'я, матеріального становища, та інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, суду не надано, а остання добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь дитячого закладу, якому буде передана дитина на повне державне забезпечення, аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини її заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 жовтня 2018 року та до повноліття дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 гривень. На підставі ст.ст.155, 164, 170, 180, 181, 182, 191 СК України,

Outcome: approved