Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування право на земельну частку (пай) в розмірі 0.30 умовних кадастрових гектарів під багаторічними насадженнями відповідно до сертифікату серії [NUMBER] на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. В серпні 2017 року позивач звернувся до Болградської районної державної адміністрації Одеської області з заявою про виділення в натурі на місцевості земельної частки (пай) під багаторічними насадженнями, але йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю в свідоцтві про право на спадщину інформації про спадкування ним права на земельну частку (пай). Зазначене стало приводом для звернення до суду. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги, наполягав на їх задоволенні, надав пояснення з підстав зазначених в позовній заяві. Стверджував, що його батьку належало право на земельну частку (пай) на 2.0 умовних кадастрових гектара. Батько частково реалізував своє право, оформивши і отримавши державний акт на 1.74 га у межах згідно з планом на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як на богарі (рілля). Не реалізованим його батьком залишилось право на земельну частку (пай) у вигляді багаторічних насаджень, спадщину на яке він фактично прийняв, та має намір наразі належним чином оформити. Відповідач Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином (а.с.32, 34). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі представника, про що надав відповідну заяву (а.с.46, 47). Представник відповідача Болградської районної державної адміністрації Одеської області Федоренко С.М., діючий на підставі довіреностей від 18.01.2018року за №01/01-34/133 (а.с.81) не заперечував щодо позовних вимог, та надав письмовий відзив (а.с.80). У відзиві звернув увагу суду на те, що власникам сертифікатів на земельні частки (паї) вже були виділені землі під ріллею, а сертифікати були вилучені, в свідоцтві про право на спадщину не було і не могло бути зазначено, що до складу спадщини увійшло право на частину земельної частки (паю) під багаторічними насадженнями, яке залишилося у спадкодавців. Тобто фактично виникла ситуація коли у спадкоємців не має жодного документу, який посвідчує право на земельну частку (пай) під багаторічними насадженнями, хоча таке право у них є, оскільки таке право було і у спадкодавців. Представник подав заяву про проведення судового розгляду у його відсутність (а.с.92). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.24). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входило усе належне йому майно, в тому числі земельна ділянка в розмірі 2.0 га, та право на земельну частку пай згідно сертифікату серії [NUMBER] від 15.04.1997 року (а.с.10). Спадкоємцями за законом першої черги є: -син [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.23); -дружина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 03.11.1968 року Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.62), які на час відкриття спадщини проживали і були зареєстровані разом зі спадкодавцем в спадковому домоволодінні (а.с.25). За повідомленням Відділу у Болградському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області від 03.01.2018 року за № 12/166/18 вбачається, що у Відділі у Болградському району ГК Держгеокадастру в Одеській області Книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] розміром 2.0 умовних кадастрових гектарів, реєстр.2503 на території Кубейської (Червоноармійської) сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.11). Громадяни-члени КСП «Кубей», у тому числі і гр. [PERSON], реалізували своє право власності на земельні ділянки лише під ріллею. Згідно з наявною в Болградській районній державній адміністрації Одеської області інформацією розмір земельної частки (паю) в колишньому КСП «Кубей» становить 2.0 умовних кадастрових гектара (у тому числі; рілля - 1.68 у. к. га., сади - 0.0574 у.к.га., виноградники - 0.2526 у.к.га.), що підтверджується довідкою Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 13.04.2018 року за № 01/К-625/5 (а.с.27). Таким чином, залишилось не реалізованим право на земельну частку пай [PERSON] саме на багаторічні культури: 0.30 умовних кадастрових га - за особистим сертифікатом, що підтверджено довідкою Відділу у Болградському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області від 20.04.2018 року за № 356/100/18 (а.с.28). Під час виділення в натурі на місцевості земельних ділянок державні акти були видані пайщикам лише на земельні ділянки під ріллею, право на землю під багаторічними насадженнями (сади та виноградники) реалізовано не було. Таким чином, розмір земельної частки (паю) на які мають право громадяни власники земельних часток паїв складає 0.31 га (0.0574 + 0.2526). Оскільки право на земельні частки (паї) визначалася в умовних кадастрових гектарах, то число яким зазначалася відповідна площа завжди округлювалася до десятих (одна цифра після коми), то в усіх документах, які складалися з цього приводу завжди зазначалася площа 0.3 у.к.га (а.с.27). З матеріалів спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області щодо майна померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що з заявами від 16.02.2012 року до нотаріуса звернулися [PERSON], дружина померлого, яка відмовилася від належної їй частки спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] на користь сина [PERSON] та [PERSON], син померлого (а.с.48-78). На ім'я позивача видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.04.2012 року на земельну ділянку, площею 1.74 га, що розташована в Одеській області Болградському районі на території Червоноармійської сільської ради, з них: ріллі - 1.74 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Болградською районною державною адміністрацією 07.06.2014 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 8453-т, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а.с.75). А відтак, позивач [PERSON] успадкував право на земельну частку (пай) розміром 0.30 умовних кадастрових га на багаторічні насадження, однак належним чином не оформив правовстановлюючий документ. З огляду на встановлені обставини, позивачу [PERSON] належить в порядку спадкування право на земельну частку (пай) під багаторічними насадженнями в розмірі 0.30 умовних кадастрових гектара, відповідно до сертифікату серії [NUMBER] від 15.04.1997 року на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. Позивач мав намір оформити належним чином своє право на земельну частку (пай), однак Болградською районною державною адміністрацією Одеської області шляхом виділення в натурі на місцевості земельної частки (пай) під багаторічними насадженнями, однак йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю в свідоцтві про право на спадщину інформації про спадкування ним саме права на земельну частку (пай) (а.с.9). Правовідносини з приводу спадщини регулюються відповідними нормами ЦК України. Положеннями ст.ст.1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Положеннями ст.1274 ч.2 ЦПК України встановлено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну (ст.1275 ч.2 ЦПК України). В силу перелічених правових норм, позивач є спадкоємцем за законом першої черги, який скористався своїм правом прийняття та оформлення спадщини, що відкрилася після смерті його батька. Разом з цим його право порушено, оскільки він позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє всіма необхідними законними підставами для цього, оскільки за час свого життя батька не оформив належним чином своє право на земельну частку (пай) розміром 0.30 у.к.га на багаторічні насадження. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Пунктом 17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності в 2002 році передбачено, що відповідно до формулювань Указу Президента України від 08 серпня 1993 року № 720/95 слід розуміти, що сертифікат на право на земельну частку (пай) має не правовстановлююче, а правопосвідчувальне значення, тобто право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку (пай) та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-VІ (надалі Закон) визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Статтею 1 Закону визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), а саме: - колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; - громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом… Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст. 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Частиною другою цієї статті визначено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Стаття 3 Закону визначає підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Як роз'яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином, судом встановлено на підставі належних і допустимих доказів, що батько позивача [PERSON] мав право на земельну частку (пай) розміром 2 умовних кадастрових гектара у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Кубей», який у подальшому на підставі свого сертифікату отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку зі складом сільськогосподарських угідь у вигляді ріллі розміром 1.74 га серії ОД №093045 від 07.06.2004 року, при цьому оригінал сертифіката був вилучений взамін на виданий державний акт. Проте за час свого життя батько, не зміг реалізувати своє право на земельну частку пай зі складом сільськогосподарських угідь у вигляді багаторічних насаджень, та не отримав відповідний державний акт. З огляду на зазначене, позивач згідно вимог чинного законодавства успадкував дане право, яке підлягає захисту в судовому порядку. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктами 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання права на земельну частку (пай) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.25, 116, 125, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст.328, 373, 1216-1218, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, та

Outcome: approved