Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить зняти арешт з квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що 02 листопада 2006 року між [PERSON] та ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Кредитний договір №321-06-Ип, відповідно до якого Позичальнику надано кредитні кошти в сумі 119 000 дол. США з строком виконання зобов'язання до 01.11.2021 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором укладено Іпотечний договір, на підставі якого Третя особа передала в іпотеку АТ «Банк «Фінанси та Кредит» квартиру за адресою: [ADDRESS]. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 11.08.14 р. державним реєстратором під час перевірки відомостей про наявність обтяження іпотекою квартири під номером [ADDRESS], що на праві власності належить [PERSON] стало відомо, що у ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва знаходиться виконавче провадження № 31679753, в ході якого, державним виконавцем було винесено Постанову про накладення арешту на майно боржника від 28.04.2012 року, а отже і майно, що перебуває в іпотеці АТ «Банк «Фінанси та Кредит», у зв'язку із чим, їх права, як іпотекодержателя було порушено, що є предметом позовних вимог. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В суді встановлено, що 02 листопада 2006 року між [PERSON] та ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Кредитний договір №321-06-Ип, відповідно до якого Позичальнику надано кредитні кошти в сумі 119 000 дол. США з строком виконання зобов'язання до 01.11.2021 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором укладено Іпотечний договір, на підставі якого Третя особа передала в іпотеку АТ «Банк «Фінанси та Кредит» квартиру за адресою: [ADDRESS]. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 11.08.14 р. державним реєстратором під час перевірки відомостей про наявність обтяження іпотекою квартири під номером [ADDRESS], що на праві власності належить [PERSON] стало відомо, що у ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва знаходиться виконавче провадження № 31679753, в ході якого, державним виконавцем було винесено Постанову про накладення арешту на майно боржника від 28.04.2012 року, а отже і майно, що перебуває в іпотеці АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»: 1. Звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. 2. У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, такий документ повертається стягувачу-заставодержателю в порядку, встановленому пунктом 8 частини першої статті 47 цього Закону. 3. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. 4. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Оскільки квартира перебуває в іпотеці у позивача, який має переважне право на задоволення за її рахунок своїх вимог, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved