Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що він перебував на посаді старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. У нього на примусовому виконанні перебували виконавчі листи, за якими представником стягувача був відповідач [PERSON] 02.11.2015 р. [PERSON] написав скаргу до Міністерства юстиції України, вказавши, що його дії з примусового виконання є неправомірними та що він керується «виключно корупційними мотивами». 29.11.2015 р. скаргу такого ж самого змісту відповідачем було надіслано до Прокуратури Волинської області. 11.01.2016 року наказом Головного територіального управління юстиції у Волинській області його (позивача) було переведено до Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції. 19.01.2016 року відповідач написав до Головного територіального управління юстиції у Волинській області скаргу № 4 «на корупційні дії і нехлюйство корупціонера [PERSON]О.», також вказавши, що він за фінансову винагороду від представника «УкрСиббанк» о 08.30 виніс дві фальсифіковані постанови про закриття виконавчого провадження, що на прийомі у начальника відділу він проінформував останнього про те, що [PERSON] отримав хабар за ці дві постанови, що він (позивач) є корупціонером і діє «у професійній зграї шахраїв». 29.01.2016 року відповідач написав до Міністерства юстиції України скаргу № 2 аналогічного змісту. В цій скарзі відповідач також називає його «хабарником, корупціонером», а його дії «корупційними та злочинними». 22.02.2016 року [PERSON] написав до Головного територіального управління юстиції у Волинській області скаргу № 5 вимагаючи, щоб покарали «корупціонера [PERSON], начальника Першого ВДВС Луцького РУЮ [PERSON], заступника ВДВС Луцького РУЮ [PERSON] та осіб, які їх кришують». Вважає, що розповсюджена відповідачем інформація є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію. На підставі цього, він вимагає, щоб вищезазначена інформація була спростована у такий самий спосіб, яким вона була поширена та офіційного вибачення відповідача за вчинення ним неправомірних дій. Просить суд визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачем [PERSON] в скаргах та такою, що не відповідає дійсності, порушує його права та свободи, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію; зобовязати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, поширену ним, у спосіб найбільш близький до способу її поширення, шляхом написання офіційного вибачення на адресу Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Волинській області перед ним, про те, що ним поширена інформація є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує його права і свободи, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію як людини та як державного службовця, у строк не пізніше пятнадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили; стягнути з [PERSON] на його користь на відшкодування завданої йому моральної шкоди 10000 грн. та понесені ним судові витрати по сплату судового збору. В судовому засіданні позивач заявлені ним позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, позивач зазначив, що постійне звернення відповідача зі скаргами завдало йому моральної шкоди, оскільки ганьбило його в очах керівництва, за скаргами відповідача неодноразово проводилися перевірки, що викликало у нього (позивача) постійні хвилювання, призвело до стресу, внаслідок чого стан його здоровя погіршився. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що на примусовому виконанні у позивача перебували два виконавчі листи, видані на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.07.2015 року за позовом Карп»як М.С. до АТ «УкрСиббанк» про зобовязання вчинити дії. Він представляв інтереси Карп»як М.С. як в суді, так і у виконавчому провадженні. Позивач тривалий час не здійснював примусове виконання вказаних виконавчих документів, незаконно закрив виконавче провадження. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2015 року дії відповідача з цього приводу були визнані неправомірними. Вказана ухвала суду набрала законної сили. Але і після цього позивач не вживав передбачених законом заходів з примусового виконання вказаних виконавчих документів. З цього приводу він (відповідач) був змушений неодноразово звертатися як до Міністерства юстиції, так і до Прокуратури у Волинській області. Звертаючись з такими скаргами, він реалізував надане йому законом право на звернення, яке мало на меті реалізацію права Карп»як М.С. на виконання рішення суду. Його звернення до правоохоронних органів були викликані виключно незаконними діями позивача як державного виконавця. Просить суд у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував на посаді старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. На примусовому виконанні у старшого державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького МУЮ [PERSON] перебували два виконавчі листи, видані 17.09.20015 року на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.07.2015 року за позовом Карп»як М.С. до АТ «УкрСиббанк» в особі Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» про припинення договору споживчого кредиту, зобовязання вчинити дії (а.с. 46-49). Інтереси стягувача Карп»як М.С. у вказаному виконавчому провадженні представляв відповідач [PERSON] За час перебування вищевказаних виконавчих документів в провадженні старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON], рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.07.2015 року виконано не було. Відповідач [PERSON], як представник стягувача Карп»як М.С., неодноразово звертався зі скаргами на дії старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON], вчиненими ним в ході примусового виконання виконавчих листів, виданих 17.09.2015 р. Луцьким міськрайонним судом Волинської області. Так, 29.10.2015 року [PERSON] звернувся зі скаргою до Прокуратури Волинської області, 02.11.2015 року, 29.01.2016 року до Міністерства юстиції України, 19.01.2016 року, 22.01.2016 року до Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с. 8-22). Вказані вище обставини сторонами визнаються і не оспорюються. У відповідності до ч. 4\~ст. 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування моральної шкоди, завданої збиранням, використанням та поширенням такої інформації. Статтею 270 ЦК України\~визначено, що, відповідно до\~Конституції України, фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі, а згідно\~ст. 297 ЦК України\~фізична особа має право звернутись до суду про захист цього права. Згідно положень\~ст. 277 ЦК України\~ фізична особа, особисті немайнові права, якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 40 Конституції України\~визначено, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У п.16\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~роз'яснено, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Суд вважає, що відповідач [PERSON] реалізував своє конституційне право на звернення до органів державної влади, які здійснюють контроль за діяльність державної виконавчої служби, і викладена в заяві інформація не може вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні\~ст. 277 ЦК України. Згідно з частиною п'ятою\~статті 55 Конституції України\~кожен має право будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Звернення до Прокуратури Волинської області, Міністерства Юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Волинській області - це законний спосіб захисту відповідачем своїх прав. У звязку з чим, звернення до вказаних органів, що містять певні відомості щодо неправомірної поведінки позивача, як державного службовця працівника державної виконавчої служби, передані чи повідомлені не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом посадовими особами. За таких обставин суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити за необґрунтованістю На підставі ст.ст.16, 22, 270, 275, 277, 297 ЦК України, ст. 40 Закону України «Про інформацію», Рішення Конституційного суду України від 10.04.2003 року № 1-14/2003,

Outcome: dismissed