Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати договір та зобов'язати відповідача повернути автомобіль та стягнути неустойку в сумі 9 779 грн. за користування автомобілем та моральну шкоду в сумі 5000 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 01 березня 2013 року передав відповідачеві [PERSON] в тимчасове користування автомобіль марки «Москвич 2140» 1976 року випуску державний номер [NUMBER] на термін три місяці до 01 червня 2013 року. Згідно розписки відповідач зобов'язаний був передати грошові кошти у сумі 3 тисячі гривень за користування вищевказаним автомобілем, однак відповідач по справі кожен раз відкладав зустріч і на прохання повернути гроші чи автомобіль відмовлявся, починаючи з 02 червня 2013 року та до теперішнього часу ні автомобіль ні кошти відповідач не повернуті. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідач не виконав зобов'язання по розписці, тому розмір неустойки на момент подачі позовної заяви до суду складає: 4 303 гри., а саме: з 01.03.2013 року - 01.06.2013 року. - загальна сума складає 3000 грн, за 92 дні, тобто за один день сума за користування автомобілем складає 32, 60 грн. Прострочення з 02.06.2013 року по 02.10.2013 року - 132 дні. х 32, 60 = 4 303 грн., з 02.10.2013 року по 19.03.2014 року - 168 днів х 32,60 грн. = 5476 грн. Всього повинен сплатити відповідач 9 779 грн. Крім того позивач наполягає на тому, що йому спричинена моральна шкода, яку оцінює у 5000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач протиправними діями заподіяв психічні страждання і муки. Він постійно знаходився в депресії, змушений тривалий час принижуватись перед відповідачем, який не виконував узяти зобов'язання. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на ті самі підстави. Відповідач до суду не з'явився повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Позивачу, відповідно до довіреності від 25.04.2011 року, [PERSON] надав повноваження на розпорядження та керування автомобілем марки «Москвич 2140», 1976 року випуску, державний номер [NUMBER], строк дії довіреності двадцять років. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом. Позивач [PERSON] 01 березня 2013 року передав відповідачеві [PERSON] в тимчасове користування спірний автомобіль на три місяці до 01 червня 2013 року. Згідно розписки відповідач зобов'язаний був передати грошові кошти у сумі 3 тисячі гривень за користування вищевказаним автомобілем, та автомобіль про що мається відповідна розписка. На думку суду позивач помиляється відповідно правових відносин що виникли між ним та відповідачем, так як договір позики між сторонами не укладався, вказана вище розписка не може бути судом визнана як договір позики. До даного висновку суд прийшов з наступного, так згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Нормами Цивільного кодексу України не передбачено право передавання у тимчасове користування автомобіля за розпискою сторін, законом визначений порядок для вчинення вказаної дії. Визначена позивачем сума прострочення не є зобов'язанням за договором позики і тому вказані вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи даний спір судом встановлюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно параграфу 5 Цивільного кодексу України, а саме ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій форму, а за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. До правил, встановлених даною нормою застосовуються загальні положенні щодо форми правочинів, передбачені главою 16 ЦК. Так, згідно із ст. 207 ЦІ договір вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовані в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 220 ЦК у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним тобто він не поро джує тих прав і обов'язків, яких бажали сторони. Документом, що підтверджує передачу транспортного засобу в оренду, є акт приймання-передання. Документом, що підтверджує використання, зокрема, орендованого автотранспорту, є подорожній лист. Суд приходить до висновку, що передача автомобіля відповідачу шляхом оформлення розписки не відповідає вимогам закону, і тому відсутні підстави для задоволення вимог позову. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тому, на думку суду, усні та письмові доводи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, спростовуються матеріалами справи та законами України і не можуть бути покладені в основу рішення. Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження підстав позову, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсягу, в порядку ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed