Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.04.2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KF48517, відповідно до якого позичальнику було надано кредит у іноземній валюті в сумі 85000 доларів США з виплатою 12 % річних. [PERSON] поручилась за належне виконання зобов'язань позичальника за вказаним договором. 27.01.2016 року [PERSON] помер. Відповідно до п. 1.3 договору поруки № KF48517/S-1, у випадку смерті боржника поручитель зобов'язаний відповідати перед кредитором солідарно із спадкоємцем боржника в повному обсязі за виконання спадкоємцем боржника зобов'язань за договором основного зобов'язання. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю. Проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направив. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 15.04.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № № KF48517, відповідно до якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 85000 доларів США на 25 років. Позичальник зобов'язується повернути банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом, на умовах і в порядку, визначених цим договором та додатками до нього. Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України. Також, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки № KF48517/S-1, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником його зобов'язань за договором основного зобов'язання. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.553 ЦКУ за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Визначено ст. 554 ЦКУ, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, відповідно поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER]. Всупереч вимогам кредитного договору, відповідачами не було виконано належним чином свої зобов'язання за кредитним договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з вказаними матеріалами справи наявність боргу за кредитним договором станом на 20.12.2016 року складає 81973 доларів 77 центів США, що в гривневому еквіваленті станом на 20.12.2016 року становить 2163782 гривень 42 коп., з них: заборгованості за тілом кредиту - 75233 доларів 70 центів США, заборгованість по відсоткам - 6740 доларів 07 центів США. Відповідно до п. 1.3 договору поруки № KF48517/S-1, у випадку смерті боржника поручитель зобов'язаний відповідати перед кредитором солідарно із спадкоємцем боржника в повному обсязі за виконання спадкоємцем боржника зобов'язань за договором основного зобов'язання. 23 лютого 2016 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до Української міської державної нотаріальної контори з претензією про пред'явлення вимог до спадкоємців. 02 березня 2016 року Банком отримано відповідь про те, що після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №24/2016 та про те, що зміст претензії доведено до спадкоємців. 01 серпня 2016 року банк отримав лист з Української міської державної нотаріальної контори, зі змісту якого вбачається, що спадкоємцями померлого позичальника ПАТ «ВІЕс Банк» - [PERSON] є його діти - [PERSON] та [PERSON]. 23 листопада 2016 року на адресу ПАТ «ВіЕс Банк» від Української міської державної нотаріальної контори надійшло повідомлення про видачу свідоцтв про право па спадщину, відповідно до якого повідомлено про видачу свідоцтв про право на спадщину на ім'я малолітніх дітей, а саме: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що зареєстровані за адресою: [ADDRESS] На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про стягнення боргу за кредитним договоромпідлягають задоволенню, оскільки дійсність договору поруки ніким не оспорена. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved