Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що згідно договору №Ф060548П від 01.06.2006 відповідач отримав кредит у розмірі 79 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у строки та в порядку, встановлені договором. На порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 17.12.2014 виникла заборгованість еквівалентна сумі 886 252,26 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 886 252,26 грн. та сплачені судові витрати у сумі 3 654,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. В подальшому надав уточнений розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом 19.10.2015 загальний розмір заборгованості відповідача становить 68 288,30 доларів США, що еквівалентно сумі 1 454 383,69 грн. Заяву про збільшення позовних вимог не надав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на різницю у курсі валюти на час оформлення кредиту та на теперішній час, пояснив, що у звязку з виниклими фінансовими труднощами не має можливості погашати заборгованість. Одночасно надав письмові заперечення на позов, в яких просив застосувати наслідки позовної давності. В подальшому представники відповідача за довіреністю [PERSON]А.о. та адвокат [PERSON] позов не визнали, посилаючись на його недоведеність, також надали заяву про застосування наслідків порушення строку позовної давності. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.06.2006 між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON]о. укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф060548П, за умовами якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі у вигляді надання його окремими частинами (траншів) у розмірі та в порядку, визначеному договором (а.с.32-34). Суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню ст.ст. 526, 543, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з системного аналізу яких вбачається, що зобовязання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобовязується їх повернути за сплатою процентів, є обовязковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, із застосуванням відповідальності за порушення грошового зобовязання. Одночасно, суд погоджується з доводами представників відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1.1.2 укладеного кредитного договору, погашення кредиту здійснюється до 10 числа місяця наступного за місяцем передбаченим у графіку, та в останній день користування кредитом з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 31 травня 2016 року, на умовах визначених цим договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунками заборгованості. Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 17.12.2014 загальний розмір заборгованості відповідача становить 56 166,90 доларів США, що еквівалентно 886 252,26 грн.; станом на 19.10.2015 68 288,30 доларів США, що еквівалентно 1 454 383,69 грн.(а.с.8-9, 76-77). Також між банком та [PERSON]к. було укладено договір поруки №02-23-Ф060548П-1126 від 01.06.2006, згідно умов якого поручитель зобовязалась перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, а також можливих штрафних санкцій за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф060548П від 01.06.2006. (а.с.6-7). Позивачем вимоги до поручителя не заявлено, остання до участі у розгляді справи не залучалась. 03 червня 2015 року Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на адресу [PERSON]о. направлено вимогу про усунення порушення за договором кредиту, позичальника було повідомлено про прострочену заборгованість за кредитом та відсотками, та попереджено, що у разі неповернення кредитної заборгованості у повному обсязі протягом 30 днів з моменту отримання зазначеної вимоги, банком будуть вжиті заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.31), проте відповідачем у добровільному порядку заборгованість за кредитним договором сплачена не була. У пункті 4.5 укладеного кредитного договору зазначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON]о. останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором здійснив 10.02.2009. Таким чином, після спливу 60 календарних днів з моменту здійснення останнього платежу, у банку виникло право вимагати дострокового погашення кредиту. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст..1048 цього Кодексу. За змістом статей 261, 530, 631 ЦК України у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання (31 травня 2016 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути з несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року. Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості 09.06.2015, а останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором позичальник здійснив 10.02.2009. Згідно зі ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. У матеріалах справи відомості щодо збільшення строку позовної давності відсутні. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. [PERSON]о. у ході судового розгляду справи заявив клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності до даних правовідносин (а.с.20-23). З огляду на викладене, суд вважає, що враховуючи загальний трирічний строк позовної давності і дату звернення банку до суду з позовом, заборгованість по кредиту, яка виникла до 09.06.2012 знаходиться за межами цього строку, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. З метою визначення розміру заборгованості за період з 09.06.2012 по 31.05.2016 (строк дії договору), суд неодноразово звертався із відповідними запитами до позивача (а.с.51, 57, 70, 97, 108). Крім того, за клопотанням представників відповідача, суд звертався із запитами щодо необхідності надати також докази отримання відповідачем предявленої до стягнення суми кредиту. Позивачем надано пакет документів щодо кредитного договору №Ф080417А від 07.04.2008, а предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором №Ф060548П від 01.06.2006. Надані позивачем документи та наявні в них відомості за кредитним договором №Ф080417А від 07.04.2008 не можуть бути покладені в основу рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором №Ф060548П від 01.06.2006. Суд позбавлений можливості самостійно здійснити обчислення розміру заборгованості за кредитом та визначити відповідний розмір відсотків, оскільки для здійснення таких дій необхідні спеціальні знання. Сторонами відповідне клопотання не заявлялось. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, згідно ч.4 вказаної статті доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними. Одночасно, з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду. За вказаних підстав порушене право позивача не може бути захищене судом, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed