Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 33989,19 грн. за кредитним договором № 1671600 від 21.11.1995 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем зазначено, що 21.11.1995 року між Індустріальним відділенням Ощадбанку (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») та [PERSON] укладено кредитний договір № 1671600. Відповідно до умов Договору, Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 150 млн. крб.., що в гривневому еквіваленті становить 1500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 100% річних на 2 роки, а він зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому Договором. Зобовязання позичальника [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з [PERSON] договору поруки від 17.11.1995 року, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. Втім, [PERSON] не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов Договору, таким чином порушивши умови кредитного договору. У звязку з зазначеним, станом на 28.03.2016 року виникла заборгованість у розмірі 33989,19 грн., що складається з: 1145,50 грн. простроченої заборгованості за кредитом; 949,06 грн. простроченої заборгованості по процентам; 5210,34 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 02.06.2015 року по 02.06.2016 року; 6288,83 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 02.06.2015 року по 02.06.2016 року; 85,47 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів за період з 02.06.2013 року по 02.06.2016 року; 103,17 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 9258,39 грн. втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів; 10948,43 грн. втрат від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу. Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні 12.10.2017 року заперечував проти задоволення позовних, зазначаючи, що позивачем пропущено строк позовної давності. В подальшому надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його та відповідача [PERSON] відсутності. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 151). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, на адресу суду повернулися конверти із судовим повістками із рекомендованими повідомленнями із позначкою «за закінченням терміну зберігання». Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.11.1995 року між Індустріальним відділенням Ощадбанку (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 1671600. Відповідно до умов Договору, Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 150 млн. крб.., що в гривневому еквіваленті становить 1500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 100% річних на 2 роки, а відповідач [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому Договором (а.с. 14, 15). Втім, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, таким чином порушивши умови кредитного договору. У звязку з зазначеним, станом на 28.03.2016 року виникла заборгованість у розмірі 33989,19 грн., що складається з: 1145,50 грн. простроченої заборгованості за кредитом; 949,06 грн. простроченої заборгованості по процентам; 5210,34 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 02.06.2015 року по 02.06.2016 року; 6288,83 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 02.06.2015 року по 02.06.2016 року; 85,47 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів за період з 02.06.2013 року по 02.06.2016 року; 103,17 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 9258,39 грн. втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів; 10948,43 грн. втрат від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 5-11). Зобовязання позичальника [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем [PERSON] договору поруки від 17.11.1995 року (а.с. 17). Згідно зі статтею 1050 та частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами статей 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Разом із тим, статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.\~\~ Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 2-4630/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Лівобережне відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. За результатами розгляду вказаної справи 16.12.2010 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі (а.с. 157). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2015 року вказане заочне рішення від 16.12.2010 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2015 року позовну заяву Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Лівобережне відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (а.с. 158). Вказана ухвалу суду в апеляційному порядку не оскаржувалася та набрала законної сили 13.10.2015 року. Таким чином, у зв'язку із предявленням ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Лівобережне відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» у листопаді 2010 року позову до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості строк позовної давності перервався та перебіг позовної давності почався заново. З цим позовом позивач звернувся до суду лише 02.06.2016 року. Виходячи з наведеного, суд вважає, що ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне відділення АТ «Ощадбанк» пропущено трирічний строк позовної давності, поважності причин пропуску позовної давності представником позивача не наведено. Враховуючи, що представником відповідача [PERSON], [PERSON] заявлено про застосування позовної давності до вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне відділення АТ «Ощадбанк» , у задоволенні позову необхідно відмовити. Суд вважає, що позовні вимоги Банку до [PERSON] про стягнення суми заборгованості як з солідарного боржника задоволенню також не підлягають. Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як убачається із пункту 5 кредитного договору на а.с. 14, строк дії Договору встановлюється з дня його підписання і до повного повернення позики, а також одержання Банком всіх належних йому процентів та штрафів, тобто фактично строк виконання основного зобовязання в Договорі не встановлено. Враховуючи те, що договір поруки був укладений між Банком та відповідачем [PERSON] 17.11.1995 року та Банком протягом року з дня його укладення не предявлялася вимога до поручителя [PERSON], у суду немає законних підстав для стягнення з відповідача [PERSON] в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 1671600 від 21.11.1995 року. За таких підстав, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку до [PERSON]

Outcome: dismissed