Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що 19.05.2020 року відповідач позичив у нього під розписку гроші в сумі 1000.00 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 28165,20 грн., язі зобов`язався повернути до 01.09.2020. Відповідач свої зобов`язання виконав не в повному обсязі, а саме 19.06.2020 повернув 150 доларів США. 11.10.2020 відповідач повідомив що поверне залишок коштів 850 доларів США до 01.11.2020. Однак відповідач гроші до теперішнього часу не повернув. Просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 23,940,42 грн. та 3% вічних від простроченої суми 23,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надав письмову заяву відповідно до якої просив розглянути позов за його відсутності, наполягає на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, до суду надав письмову заяву відповідно до якої просив розглянути позов за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, згідно вимог статті 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що згідно розписки від 19.05.2020 року [PERSON] позичив у [PERSON] під розписку гроші в сумі 1000.00 доларів США, язі зобов`язався повернути до 01.09.2020 року (а.с.7). Згідно розписки від 11.10.2020 року [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] залишок коштів у розмірі 850.00 доларів США, до 01.11.2020 року (а.с.8). Абзацом 1 частини 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (стаття 1049 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема плата неустойки. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Згідно розрахунку, який надано позивачем (а.с. 9) та не спростованого відповідачем, сума відсотків 3% від простроченої суми становить 23,00 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, сума боргу, три відсотки річних підтверджується наданим розрахунком, обґрунтованість якого не спростована відповідачем по справі. З огляду наведеного позовна заява підлягає задоволенню в межах заявлених в ній вимог. Частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 908,00 грн. судового збору (а.с. 1), сума якого підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved