Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування вимог зазначив, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29.04.2008 року по 22.03.2011 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.03.2011 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу ними була придбана двохкімнатна квартира [ADDRESS]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.07.2013 року було припинено право власності [PERSON] на 33100 частки квартири та за [PERSON] визнано право власності на 33/100 частки. В рахунок компенсації з нього на користь [PERSON] стягнута сума в розмірі 91 381 грн. В спірній квартирі зареєстровані позивач, відповідач та неповнолітня дитина, однак з осені 2011 року відповідач з дитиною в квартирі не мешкає. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 11.02.2013 року було встановлено місце проживання [PERSON], 2009 року народження, з відповідачем в квартирі [ADDRESS]. В спірній квартири речей відповідача немає. Комунальні послуги вона не сплачує. Позивач як власник квартири має намір розпорядитися нею, але реєстрація в ній відповідачки та неповнолітньої дитини перешкоджає цьому. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON], такими, що визнали право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні присутній не був. Надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явилась, з невідомих суду підстав, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином та у встановленому законом порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності, але з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. З огляду на те, що в справі є досить даних про права й взаємовідносини сторін, суд розглядає спір на підставі наявних у справі доказів і за згодою позивача приймає рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.07.2013 року. Відповідач та неповнолітня дитина як члени родини позивача - дружина та син, були зареєстрована у квартирі 12.02.2010 року, але в осени 2011 року відповідач зібрала свої речі та речі неповнолітньої дитини і виїхали з квартири. На даний час в квартирі відсутні особисті речі відповідача та неповнолітньої дитини. [PERSON] комунальні послуги не сплачує. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.03.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України тільки члени сім'ї власника або наймача кватири мають право користуватися житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів родини наймача квартири відносяться дружина або чоловік наймача (власника), їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача (власника) можуть бути визнані інші особи, які постійно мешкають разом з наймачем та ведуть спільне господарство. Частиною 1 ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 383 ЦК Україні та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб по його розсуду і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження і втручання в права власника можуть бути допущені лише на підставах, передбаченим законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника відносяться чоловік наймача, їх батьки і діти, незалежно від того, чи є вони неповнолітніми або дорослими. Згідно ст. 163 ЖК України, у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається зайняте житлове приміщення у випадках і в межах строків, встановлених ч.1, п.1 і 5 частини 3 і частиною 4 ст. 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі більше одного року. Місце проживання дитини за рішенням суду встановлено з матір'ю [PERSON], за адресою [ADDRESS] де у власності відповідачки перебуває 13 частина квартири. Реєстрація її та неповнолітньої дитини обмежує позивача у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном у повній мірі, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved