Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому вказав, що 28.07.2008 року відносно нього Довгинцевським РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області була порушена кримінальна справа за ч. 3 ст. 144 КК України. 04 серпня 2000 року позивачу працівниками Довгинцевського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області пред'явлене обвинувачення за ч. 3 ст. 144, ст. 191 КК України (в редакції 1960 року) та застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про не виїзд, проведено обшук за місцем проживання позивача, накладено арешт на його майно. Ці дії призвели до обмеження конституційних прав позивача, на вільне пересування, вільне розпорядження майном яке йому належить, позбавили можливості реалізувати свої звички та бажання, погіршили відносини з оточуючими людьми, спричинили довгострокові моральні страждання. 14 червня 2001 року вироком Центрально-Міського районного суду см. Кривого Рогу позивача було засуджено за ч. 3 ст. 144, ст. 191 КК України (в редакції 1960 року) на 2 роки шість місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна з утриманням у виправній колонії посиленого режиму. В день постановлення вироку [PERSON] було змінено запобіжний захід на утримання під вартою в залі суду. Під арештом [PERSON] знаходився 4 місяці. 29 днів. Ця подія завдала позивачу відчутної моральної шкоди, він пережив стрес, біль страждання, постійно нервував, переживав за родину, яка опинилась без коштів на існування, оскільки знав, що він не винен в скоєнні злочину за який його засуджено, бо його не скоював. Під час перебування в слідчому ізоляторі м. Кривого Рогу, позивач мешкав в камері на 5-му поверсі, в якій фактично знаходилось 14 чоловік, замість 8 чоловік які повинні бути в цій камері, спав на 2 поверсі на одномісному ліжку з підсудним [PERSON] В день заборонялось лягати на ліжко, кара - карцер, в ночі позивач мучився не змикаючи очей. Влітку вода до п'ятого поверху не поступала. Весь час знаходження в слідчому ізоляторі [PERSON] перебував в стресовому стані, йому було дуже боляче не тільки фізично, але й душевно за те, що після багатьох років бездоганної роботи в міліції на посаді оперуповноваженого, він без наявності доказів у вчиненні ним злочину був притягнутий до кримінальної відповідальності та засуджений до позбавлення волі. Після перебування в слідчому ізоляторі м. Кривого Рогу, позивач знаходився у виправній колонії №80, яка розташована в м. Кривому Розі. На той час в колонії відбували покарання у вигляді позбавлення волі [PERSON] та [PERSON], які затримувались позивачем під час його роботи в міліції за скоєння вбивства та які обіцяли фізично з ним розправитись. Біля двох місяців заявник жив у суцільному страхітті постійно чекаючи розправи від засуджених в результаті чого посивів, постарів, втратив тягу до життя. В цей час він пережив не людські страждання. З під арешту позивач був звільнений ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2001 року якою було скасовано вирок суду, а також цим судовим рішення міру запобіжного заходу у вигляді арешту заявнику змінено на підписку про не виїзд. 11 грудня 2002 року вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу позивач був повторно засуджений до 2 років 6 місяців позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2003 року вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2002 року був скасований, а справа направлена прокурору Довгинцівського району м. Кривого Рогу для досудового розслідування. Постановою слідчого Довгинцівського РВ МУ УМВС у Дніпропетровській області Сковородко С.А. від 21 жовтня 2003 року кримінальна справа відносно позивача була закрита у зв'язку з недоведеністю його участі у скоєнні інкримінованих йому злочинів, за які він був засуджений до позбавлення волі. Отже у зв'язку з незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та суду [PERSON] знаходився під підпискою про не виїзд 38 місяців і 17 днів, а з них під арештом 4 місяці 29 днів, що заподіяло йому значну моральну шкоду. Перебування під арештом порушило його життєвий ритм, погіршились відносини з оточуючими, позивач після перебування під слідством та судом не може наладити звичний для його темп життя, постійно піднімається тиск, та позивач перебуває в постійному напруженні. Посилаючись на ці обставини та на те, що відносно нього кримінальну справу закрито, [PERSON] вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», яку оцінює в 1 150 000 грн. та яку просить стягнути з відповідача. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Також позивач та його представник пояснили, що позивач служив в правоохоронних органах, порушення кримінальної справи та його засудження, дискредитували його, родину. За вироком суду, він відбував покарання у ВК-80, де також відбували покарання, особи, яких він затримував під час роботи в правоохоронних органах, певний час він мав загрозу життю від цих осіб, до нього застосовувались заходи безпеки. Крім того, вказує на те, що після обшуку в офісі, не міг працювати, діяльність підприємства була припинена, тому довгий час його родина існувала за рахунок доходів дружини, матеріальне становище сім»ю було складне. Кримінальна справа набула певного резонансу, що ганьбило дружину, батьків. Але ці обставини підтвердити не може, посилається лише на наявність процесуальних документів про порушення кримінальної справи, рішень суду першої та апеляційної інстанції та постанову про закриття кримінальної справи з реабілітуючи підстав, в яких вказано на час кримінального переслідування, час перебування на підписці про невиїзд та під вартою.

Outcome: partial