Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на наступні обставини. 19.03.2007 року між позивачем та ПАТ «[PERSON] Аваль» був укладений кредитний договір №014/0087/82/71792 на суму 10 000 доларів США до 19.03.2017 року. Відповідно до п.1.4 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становила 13,75 відсотків річних. Через неспроможність позивача вчасно сплачувати щомісячні платежі по кредиту з усіма нарахуваннями, у нього виникла заборгованість по кредиту, в звязку з чим відповідач у липні 2015 року звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] та його поручителя [PERSON] кредитної заборгованості. Позивач наполягає, що при ознайомленні з цим позовом та додатками до нього, він дізнався, що ПАТ «[PERSON] Аваль» в односторонньому порядку з 13.08.2007 року збільшив процентну ставку по кредиту з 13,75% до 18,75%. Вказане підвищення процентної ставки вважає протиправним. Не заперечуючи, що відповідач, дійсно, відповідно до умов договору, мав право змінити процентну ставку, вважає що це збільшення було проведено з порушенням встановленого договором порядку, оскільки про таке підвищення він мав бути повідомлений Банком протягом семи календарних днів з моменту настання якої-небудь умови, передбаченого розділом 6-им договору, письмово під розпис або шляхом направлення поштовим звязком письмового повідомлення, у якому вказується дата і номер кредитного договору, відомості про підвищення розміру процентної ставки, підстави для такого підвищення, дата з якого буде здійснюватися нарахування відсотків по процентній ставці, що діє після підвищення, розмір процентної ставки. Та, оскільки його не було повідомлено відповідачем про підвищення процентної ставки по кредиту, вважає, що останнім порушені його права, як сторони в договорі, просить визнати таке підвищення відповідачем в односторонньому порядку неправомірним та зобовязати його здійснити перерахунок відсотків по кредитному договору за період з 13 серпня 2007 року по 14 травня 2015 року. Представник позивача надав до суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник ПАТ «[PERSON] Аваль» до суду не з'явився, просив розглянути справу у його відсутність, направивши до суду письмові заперечення та докази, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням заперечень відповідача, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Питання, повязані з процентами за кредитним договором, регулюються статтею 1056-1 ЦК України, нормами якої передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо правомірності процентної ставки згідно зі статею 1056-1 ЦК України у звязку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої ставки в односторонньому порядку є нікчемною, необхідно виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша ст.58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними з 10 січня 2009 року. При підвищенні процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19 березня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», яке перейменовано на ПАТ «[PERSON] Аваль» та позивачем укладено кредитний договір №014/0087/82/71792, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США зі сплатою 13,75% річних та кінцевим строком погашення 19 березня 2017 року(а.с.6-8). Відповідно до умов кредитного договору, сторони домовилися, що банк має право в односторонньому порядку, без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника, приймати рішення про зміну процентної ставки два рази кожного календарного року протягом строку дії цього договору (п.1.5.1 Договору) за певних умов. Відповідно до п.5.6 кредитного договору позичальник зобовязався здійснювати страхування майна, яке надається з забезпечення або свого житла на користь кредитора та надати кредитору документ, що підтверджує сплату страхових платежів у повному обсязі. Щорічно до дати закінчення періоду, за який сплачено попередній страховий платіж, протягом всього строку дії кредитного договору позичальник зобовязався поновлювати дію договорів страхування та надавати кредитору копії договорів страхування та платіжних документів про сплату страхових внесків в повному обсязі. Пунктом 1.5.2 сторонами узгоджено, що процентна ставка за кредитом збільшується на 5% від ставки, вказаній в п.1.4 Договору при: відсутності у кредитора договору (полісу) страхування життя (або страхування від нещасного випадку) позичальника, тобто несвоєчасного надання кредитору договору страхування та документів, що підтверджують сплату страхового платежу; невиконання позичальником будь-якої з умов цього договору, в т.ч. несвоєчасного погашення кредиту та процентів за договором (п.п.1.5.2.1; 1.5.2.2 Договору). Також узгоджено порядок зміни відсоткової ставки, а саме: кредитор письмово повідомляє про зміну процентної ставки позичальника протягом 7 календарних днів з дня прийняття рішення про зміну (п.п.6.4). Сторони висловили також свою цілковиту згоду без укладення будь-яких додаткових угод до цього Договору, вважати, що новий розмір процентної ставки застосовується з дати прийняття кредитором відповідного рішення про її зміну та стосовно всієї непогашеної суми кредиту. Також судом встановлено, що в звязку з порушенням позичальником умов кредитного договору відносно укладення договорів страхування, несвоєчасного погашення кредиту згідно графіку та відсотків по ньому, з 13.08.2007 року відсоткова ставка була збільшена на 5% річних до 18,75% річних відповідно до п.5.6, 1.6 кредитного договору. Про прийняття такого рішення, банком завчасно, а саме 30.07.2007 року на адресу [PERSON] направлялось повідомлення про порушення умов кредитного договору № 014/0087/82/71792 від 19.03.2007 року та попередження про можливе підвищення процентної ставки в разі якщо позичальник не ліквідує заборгованість та не усуне недоліки, що виникли при порушенні умов договору (а.с.26). Підтвердженням зазначеного є виписка з журналу реєстрації вихідної кореспонденції Татарбунарського відділення ПАТ «[PERSON] Аваль»(а.с.83), якою підтверджується, що 30.07.2007 року ряду боржників, в тому числі й [PERSON] поштою відправлено зазначене повідомлення. Тому, доводи позивача щодо не належного його повідомлення банком про зміну процентної ставки під розпис, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки вони спростовуються вищезазначеними доказами, а, умовами договору кредиту не передбачено необхідності повідомлення про це позичальника під особистий розпис. Крім того, позичальником для банку (на імя начальника Татарбунарського відділення ПАТ «[PERSON] Аваль») надавались пояснення стосовно того, що він зобовязується усунути заборгованість за кредитним договором, що виникла, із зазначенням її розміру, тобто позичальнику повідомлялось про його стан заборгованості, як по тілу кредиту, так і по відсоткам, відповідно, йому був відомий розмір відсоткової ставки (а.с.27-28). В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно до вимог ст.15 ч.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Відповідно до вимог ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи,які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд вважає, що у порушення ч. 3 ст. 10 , ст.60 ЦПК України позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог . Судом встановлено, що договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору про щорічне обовязкове страхування свого життя та надання банку копій договорів страхування та платіжних документів про сплату страхових внесків в повному обсязі; про можливу зміну процентної ставки банком в односторонньому порядку за певних умов, які настали, що не заперечувалось позивачем, та в подальшому виконував його умови. Також, суд звертає увагу, як на належні та допустимі докази, надані відповідачем, наявні в матеріалах справи пояснення позивача з приводу заборгованості останнього по кредитному договору із зазначенням конкретних сум боргу та зобовязанням сплатити їх до 01.05.2008 року (а.с.28) та до 01.08.2008 року, а в разі невиконання даного ним зобовязання, проханням передати справу до суду(а.с.27). Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що підвищення банком процентної ставки кредитного договору в односторонньому порядку є неправомірним, оскільки при підписанні даного договору [PERSON] ознайомився та погодився з його умовами, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що він був згоден з умовами даного договору, а також не вимагав надання додаткової інформації щодо зміни банком процентної ставки по кредитному договору. Більш того, позивачем не надано суду жодного доказу виконання ним п.5.6 кредитного договору щодо страхування свого життя та надання кредитору документів, що підтверджують сплату страхових платежів у повному обсязі. А відсутність доказів цього, як і несвоєчасне погашення ним кредиту та процентів за цим договором, є правомірною підставою для підвищення банком процентної ставки на 5%, відповідно до п.1.5.2 (п.п.1.5.2.1, 1.5.2.2) договору. Крім того, позивач, дізнавшись, як він наполягає, лише в липні місяці 2015 року, при ознайомленні з позовом, предявленим банком до нього про стягнення кредитної заборгованості, про одностороннє підвищення банком процентної ставки за договором, в порушення п.6.5 кредитного договору, не погоджуючись з таким підвищенням, не навів доказів виконання свого зобовязання щодо повернення протягом 30 календарних днів кредитних коштів та сплати процентів відповідно до процентної ставки, раніше обумовленої договором за час фактичного користування кредитом. Відтак, проаналізувавши узгоджені сторонами умови кредитного договору та встановлені обставини щодо підвищення відповідачем процентної ставки на підставі наявних в матеріалах справи доказів, які є належними, допустимими, достатніми та узгоджуються між собою, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання підвищення банком процентної ставки кредитного договору в односторонньому порядку неправомірним, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов'язань.

Outcome: dismissed