Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з даним позовом 22.06.2020 року обґрунтовуючи тим, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2019 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. 12.08.2019 року близько 20 години [PERSON] перебуваючи за місцем свого проживання: у кухонній кімнаті квартири [ADDRESS] , яка на праві власності належить її матері - [PERSON] , спільно зі своїм співмешканцем [PERSON] вживала алкогольні напої. Під час розпиття алкогольних напоїв між [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з побутовими суперечностями, виникла сварка, в ході якої [PERSON] , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, на грунті виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, з шухляди кухонної тумбочки взяла в праву руку кухонний ніж, яким умисно нанесла два удари в область передньої поверхні грудної клітини потерпілого, в результаті чого спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих ран, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після цього [PERSON] , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, взявши з шухляди тумбочки до правої руки інший кухонний ніж з більш гострим лезом, умисно нанесла ним один удар в область передньої поверхні грудної клітини потерпілого [PERSON] , в результаті чого спричинила йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючої рани грудної клітки, правобічний гемо пневмоторакс, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію як небезпечні для життя. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] з 12.08.2019 року по 18.08.2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2». Фактичні витрати на стаціонарне лікування [PERSON] становить 5537 гривень 50 копійок проведено на лікуванні 7 ліжко-днів. Вирок Білоцерківського міськрайонного суду від 16.12.2019 року набрав законної сили. Відповідно до п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я. в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. У відповідності до статуту КНП БМР «Білоцерківська міська лікаря №2» затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради від 24.05.2018 року №2243-52-VII «Про створення Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня» відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом реорганізації (перетворення) Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» у комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2». Витрати, які з вини відповідача здійснені КНП БМР «Білоцерківська міська лікаря №2» на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочину, негативно впливають на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурором в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. Разом з цим, КНП БМР «Білоцерківська міська лікаря №2» належним чином не здійснює покладені на неї обов`язки, оскільки до цього часу позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину у сумі 5537 грн. 50 коп. до суду не пред`явлений та відповідні витрати не відшкодовані. Враховуючи, що з часу набрання законної сили вироку Білоцерківського міськрайонного суду до цього часу ні КНП БМР «Білоцерківська міська лікаря №2», ні орган управління, яким є Білоцерківська міська рада, самостійно не вжили заходів цивільно-правового характеру з метою відшкодування витрат на лікування осіб, які є потерпілими від злочину, що свідчить про нездійснення належним чином відповідних повноважень, а фінансування вказаного закладу охорони здоров`я здійснюється, у тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, вищенаведене негативно впливає на соціально-економічну ситуацію та порушує інтереси у станови, які полягають у встановленому законодавством забезпеченні повернення до бюджету витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Таким чином, єдиною можливістю захистити державні інтереси є звернення прокурора до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину з відповідача, таке звернення до суду є виправданим, оскільки в даному випадку захисту потребують державні інтереси. Тому, просив стягнути з [PERSON] на користь Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» на поточний рахунок кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , в розмірі 5537,50 грн. та судові витрати. 30.09.2020 року судом відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Представник позивача, прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Олефір Ольга Іванівна, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Білоцерківська міська рада Київської області в судове засідання свого представника не направили, до суду подали заяву про розгляд справи у відсутності їх представника за наявними матеріалами у справі, про день і час слухання справи офіційно повідомленні. Комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» свого представника не направили, до суду подали заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов до суду не подавала. Третя особа, Міське фінансове управління Білоцерківської міської ради Київської області, в судове засідання свого представника не направило, до суду подали заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, позов підтримали. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Відповідно до п.3 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч.3 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 встановлено, що поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Як вбачається з вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2019 року (а.с.6-8), [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. В силу ст.75,79 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Вирок набрав законної сили 15.01.2020 року. Також, з вироку вбачається, що 12.08.2019 року близько 20 години [PERSON] перебуваючи за місцем свого проживання: у кухонній кімнаті квартири [ADDRESS] , яка на праві власності належить її матері - [PERSON] , спільно зі своїм співмешканцем [PERSON] вживала алкогольні напої. Під час розпиття алкогольних напоїв між [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з побутовими суперечностями, виникла сварка, в ході якої [PERSON] , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, взяла в праву руку кухонний ніж, яким умисно нанесла два удари в область передньої поверхні грудної клітини потерпілого, в результаті чого спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих ран, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після цього [PERSON] ,взявши до правої руки інший кухонний ніж з більш гострим лезом, умисно нанесла ним один удар в область передньої поверхні грудної клітини потерпілого [PERSON] , в результаті чого спричинила йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючої рани грудної клітки, правобічний гемо пневмоторакс, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію як небезпечні для життя. З відповіді на запит №03-05/881 від 24.04.2020 року (а.с.9), вбачається, що в КНП БМР «Білоцерківська міська лікаря №2» було доставлено потерпілого [PERSON] , який знаходився на стаціонарному лікуванні з 12.08.2019 року по 18.08.2019 року. Фактичні витрати на стаціонарне лікування визначаються згідно Порядку обчислення розміру фактичних витрат на лікування закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння із зарахуванням з винних осіб до відповідного бюджету і їх використанням, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Фактичні витрати КНП БМР «Білоцерківської міської лікарні №2» на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] становлять 5 337 грн. 50 коп. Проведено - 07 ліжко-днів. Фактичні витрати одного ліжка дня серпень 2019 року становить - 762 грн. 50 коп. Розрахунок: 07 л/д х762 грн. 50 коп. = 5 337 грн. 50 коп. Як вбачається з матеріалів справи з часу набрання законної сили вироку Білоцерківського міськрайонного суду до цього часу ні КНП БМР «Білоцерківська міська лікаря №2», ні орган управління, яким є Білоцерківська міська рада, самостійно не вжили заходів цивільно-правового характеру з метою відшкодування витрат на лікування осіб, які є потерпілими від злочину, що свідчить про нездійснення належним чином відповідних повноважень, а фінансування вказаного закладу охорони здоров`я здійснюється, у тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, що негативно впливає на соціально-економічну ситуацію та порушує інтереси установи, які полягають у встановленому законодавством забезпеченні повернення до бюджету витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Таким чином, з метою захисту державних інтересів з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину з вказаним позов звернувся прокурор, а саме перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області, Пашин Сергій Олександрович , який згідно Наказу Прокуратури Київської області №322к від 12.06.2019 року (а.с.10), з 13.06.2019 року призначений на адміністративну посаду першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області. Відповідно до вимог ч.1 ч.3 ст.1206 ЦК особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно правового висновку Верховного Суду України на засіданні Судової палати у цивільних справах 24 лютого 2016 року у справі № 6-1343цс15, предметом якої був спір про відшкодування витрат на лікування, що відповідно до частини першої статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2019 року (а.с.6-8) встановлено, що [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, відносно [PERSON] , а отже [PERSON] , як особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати за лікування потерпілого [PERSON] , яке він проходив внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від її протиправних дій в КНП БМР Білоцерківській міській лікарні № 2. Що узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-29040ск15 від 16.03.2016 та №6-17168св15 від 11.11.2015 року. Відповідно до п.3 Постанови КМ України №545 від 16.07.1993 року «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Згідно ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до листа №1422/01-14 від 05.05.2020 року (а.с.12), у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП БМР «Білоцерківській міській лікарні №2» в період з12.08.2019 року по 18.08.2019 року. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] становлять 5 337 грн. 50 коп., проведено на лікуванні 07 ліжко-днів. Положеннями ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідач не надала до суду жодних доказів в спростування доводів позивача та не довела, що станом на дату звернення позивача із позовом до суду збитки в сумі 5 337 грн. 50 коп. нею відшкодовані. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про стягнення з [PERSON] на користь Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , в розмірі 5337 грн. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з урахуванням Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави стягується судовий збір в розмірі 2 102,00 грн.

Outcome: partial