Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення порядку спілкування з дитиною, в якій вказує, що він перебував у шлюбі із відповідачкою з 01 березня 2008 року по 15 липня 2013 року, від якого вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами було розірвано. Їх спільна дитина після розірвання шлюбу проживає з відповідачем, яка не дозволяє позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні. З огляду на викладене позивач просить суд встановити наступний порядок його участі у вихованні сина [PERSON]: перебування дитини разом з батьком за місцем проживанням останнього в суботу та неділю з 08.00 години до 19.00 години щотижнево; виїзд дитини з батьком на відпочинок у літній період на 15 днів; перебування дитини в святкові дні разом з батьком за місцем його проживання за домовленістю сторін. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача заперечували проти позову, просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У ході розгляду даної справи до участі в ній у якості третьої особи була залучена Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації (а.с. 27). Представник третьої особи направив до суду заяву, у якій просив розглядати справу без участі представника Служби у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації, щодо вирішення спору покладався на розсуд суду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працювала в дитячому садку та бачила, як позивач приїжджав до своєї дитини, приблизно один раз в місяць. Відповідач перешкоджала спілкуванню дитини та батька, вважаючи, що таке спілкування негативно впливає на дитину. Заслухавши доводи сторін, їх представників та свідка, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 березня 2008 року позивач уклав шлюб з відповідачем, зареєстрований виконкомом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 07 (а.с. 13). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 8). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами в 2013 році їх малолітній син [PERSON] проживає разом з матір'ю - відповідачем по справі. Висновком Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 18 грудня 2013 року по зверненню служби у справах дітей райдержадміністрації та за заявою батька дитини позивачу було встановлено часи у вихованні сина [PERSON] у вихідні дні (за домовленістю) з 10.00 до 17.00 у місцях відповідно віку та розвитку дитини, забезпечуючи їй належний догляд та безпеку (а.с. 4-5). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Через спілкування з дитиною має здійснюватися право кожного із батьків на участь у процесі виховання дитини, і не має право перешкоджати той з батьків з ким проживає дитина у спілкуванні з тим із батьків, який проживає окремо від дитини, що закріплено положеннями ст. 157 СК України. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що не уможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку ст.158 СК України за заявою мати або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Згідно зі ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, місця та часу їхнього спілкування. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач працює, має належні житлово-побутові умови, що підтверджується актом обстеження умов проживання (а.с. 7), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 49). Згідно виписки з медичної карти позивача від 27 листопада 2013 року, виданої КЗ «ДОКПБ» ДОР (а.с. 60), він має діагноз - шизофренія, параноїдна форма, проте відповідно до даної виписки життєдіяльність позивача не порушена, він обслуговує себе повністю, свою поведінку контролює. З огляду на викладене, відсутні підстави для позбавлення позивача права на спілкування з дитиною. Таким чином, враховуючи інтереси дитини, особу позивача, а також те, що виховання дитини, участь у піклуванні про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток є не лише правом, але і обов'язком батька, а також із врахуванням висновку Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 18 грудня 2013 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. З урахуванням стану здоров'я та віку дитини, які дозволяють її спілкування з батьком без присутності матері, суд вважає доцільним встановити позивачу наступний порядок участі у вихованні сина [PERSON]: щосуботи та щонеділі з 10.00 до 17.00 годин раз на два тижні за місцем проживання батька та в літній період строком на 15 днів один раз на рік. Час для участі в вихованні, який просить встановити позивач, а саме: щосуботи та щонеділі з 08.00 до 19.00 годин щотижнево, суд вважає таким, що не піде на користь малолітній дитині, оскільки може порушити її звичний розпорядок життєдіяльності (сон, прийом їжі тощо). Щодо перебування дитини в святкові дні разом з батьком за місцем його проживання, суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки це перешкоджатиме нормальному спілкуванню матері та дитини. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial