Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить звільнити з-під арешту іпотечне майно - квартиру № 15, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на яке було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Позов мотивований тим, що 25.09.2007 р. [PERSON] уклала з «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір № 2607/0907/88-006, за умовами якого Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, повертати кредит,, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. В забезпечення належного виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 25.09.2007 р. був укладений іпотечний договір № 2607/0907/88-006-Z, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку АКБ «ТАС-Комерцбанк» у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами нерухоме майно - квартиру № 15, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено TOB «ФК «Вектор Плюс» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс», відповідно до Договору факторингу № 15 свої права вимоги за зобов'язаннями Позичальника за кредитним договором. 25.05.2016 року позивачу при зверненні до нотаріуса (додається) стало відомо, що на майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором, накладено арешт, а саме: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: ВП № 32512442, 11.05.2012 року, ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві. Вважає, що такі дії державного виконавця порушують права позивача, враховуючи те, що він має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставини, вказавши, що позивача не було повідомлено про арешт ні іпотекодавцем, ні органом ДВС. Вважає порушеними вимоги ст.54 Закону України «Про виконавче провадження». Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на те, що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі. Крім того, представником відповідача [PERSON] надані письмові заперечення, посилаючись на таке. Зважаючи на предмет позову, Позивач звернувся до неналежного Відповідача, оскільки [PERSON] не має відношення до органів Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції та не має відповідної компетенції. 25 вересня 2007 [PERSON] уклала з АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір № 2607/0907/88-006. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором було укладено іпотечний договір від 25.09.2007, за умовами якого Іпотекодавець передав в Іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту № 2607/0907/88-006 від 25.09.2007 нерухоме майно: квартиру № 15, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив TOB «ФК «Вектор Плюс» відповідно до Договору факторингу №15 та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до [PERSON] за зобов'язаннями по кредитному договору № 2607/0907/88-006 від 25.09.2007 року та іпотечному договору № 2607/0907/88-006-Z-1 від 26.09.2007 року. За період відступлення права вимоги ПАТ «Сведбанк» TOB «Факторингова компанія Вектор Плюс», [PERSON] щомісячно виконувались її кредитні зобов'язання щодо сплати платежів за Кредитним договором. 16.01.2014 року між TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та [PERSON] було укладено договір реструктуризації №2607/0907/88-006/01, умовами якого сторони визначили для себе припинення зобов'язання, що випливало з умов Кредитного договору № 2607/0907/88-006 від 25.09.2007 року із всіма змінами і доповненнями, шляхом передачі Боржником Кредитору суми відступного. Разом з цим, сторони визначили суму заборгованості станом на 16.01.2014 року та встановили порядок сплати платежів.Відповідно до ст. 600 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. Додаткових угод до Договору іпотеки щодо зміни суми, строків та умов виконання зобов'язань між TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та іпотекодавцем [PERSON], не укладалось. Однак, TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» умисно не доводить до відома І суду інформацію про укладення Договору реструктуризації та вже неодноразово намагається І незаконно звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки має на меті безпідставно заволодіти нерухомим майном [PERSON] Даний факт підтверджується Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 20.01.2016 року № 826/26193/15, відповідно до якої TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відмовлено в задоволенні адміністративного позову про скасування постанови відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. Позивач під час розгляду справи в Окружному адміністративному суді м. Києва зазначав, що 10.09.2015 при його зверненні до нотаріуса стало відомо (у Позовній заяві нової редакції зазначена інша дата, а саме 25.05.2016 року), що на майно третьої особи, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 25.09.2007, накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 32512442 від 11.05.2012, що складена відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві (вказане зафіксовано у рішенні від 20.01.2016 року), що свідчить про умисне відображення неправдивої інформації. Окружним адміністративним судом міста Києва було зроблено висновок, що позов не підлягає задоволенню. 11.05.2012 р. винесено постанову головним державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Слободчиком Д.Г. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП № 32512442 при примусовому виконанні виконавчого напису № 2227, виданого 30.03.2012 приватним нотаріусом КМНО Осипенком Д.О., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості в сумі 26 259,93 Євро та 6 088,28 грн., накладено арешт на квартиру 15, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказана постанова була винесена на підставі заяви представника ПАТ «Сведбанк» від 10.05.2012, у якій представник стягувача і просив державного виконавця накласти арешт та оголосити заборону на відчуження зазначеної вище квартири. Вважає, що за таких обставин, рішення про накладення арешту згідно постанови № 32512442 від 11.05.2012 відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції м. Києва про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, в частині накладення арешту на нерухоме майно: [ADDRESS] є законним та обґрунтованим, оскільки рішення державним виконавцем прийнято відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, станом на час винесення державним виконавцем постанови від 11.05.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП № 32512442, права позивача жодним чином порушені не були, оскільки ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» договір факторингу № 15 з ПАТ «Сведбанк» уклало 28.11.2012, тобто після винесення державним виконавцем постанови від 11.05.2012. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явиласяся, своє право на участь у судовому засіданні не використала, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог законодавства, повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що постановою райВДВС від 11.05.2012 р. відкрито виконавче провадження ВП № 32512442 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу КМНО № 2227, виданого 30.03.2012 р. на стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» боргу в сумі 26 597,93 євро та 6 088,28 грн. В межах вказаного виконавчого провадження постановою від 11.05.2012 р. було накладено арешт на квартиру, що належить боржнику [PERSON], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Наполягає, що в разі скасування арешту будуть порушені інтереси стягувача у виконавчому провадженні. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку. В судовому засіданні встановлено, що 25.09.2007 р. між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2607/0907/88-006, за яким Банк надав [PERSON], як позичальнику, кредит у розмірі 30 000 євро на строк з 25.09.2007 р. по 25.09.2017 р. На забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 25.09.2007 р. між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладений кредитний іпотечний договір № 2607/0907/88-006-Z-1, за яким [PERSON], як іпотекодавець, передала Банку, як іпотеко держателю, належне [PERSON] на праві власності майно: квартиру № 15, що знаходиться за адресою:[ADDRESS]. 28 листопада 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає як правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, згідно з яким ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги за зобов'язаннями позичальника за кредитним договором від 25.09.2007 р. За договором від 28 листопада 2012 р про відступлення прав за іпотечними договорами, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає як правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Банк, разом з відступленням прав вимоги заборгованостей за кредитними договорами відповідно до вищевказаного договору факторингу, відступив Товариству права вимоги за зазначеним вище іпотечним договором від 25.09.2007 р. Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві від 11.05.2012 р. накладено арешт на вищевказану іпотечну квартиру, що належить [PERSON], в межах відкритого виконавчого провадження ВП № 35512442 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу КМНО № 2227, виданого 30.03.2012 р. на стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» боргу в сумі 26 597,93 євро та 6 088,28 грн., та оголошена заборона його відчуження. Згідно з інформаційної довідки з реєстру права власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.06.2016 року, крім обтяження щодо іпотеки, наявне ще таке обтяження щодо вказаної квартири [PERSON]: номер запису 12486491 зареєстровано 11.05.2012 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Відповідно до ч.4 ст.52 Закон України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Представник позивача вказав на те, що вказаний порядок не був дотриманий райДВС. Між тим, як вбачається з наданих документів, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві про зобов'язання вчинити дії - зобов'язання державного виконавця винести постанову про звільнення з-під арешту майна боржника. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.01.2016р. у адміністративній справі № 826/26193/15 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві, третя особа: [PERSON] про скасування постанови від 11.05.2012 р. Як вбачається з даної постанови, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на те, що ТОВ, як іпотекодержавтель, має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, - вищевказаної квартири, але постанова райВДВС про арешт майна боржника [PERSON], яким є ця квартира (предмет іпотеки, перешкоджає позивачу використати вказаний спосіб. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. На підставі з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Приписанми ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат. В судовому засіданно достовірно встановлено, що нерухоме майно - квартра № 15, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є предметом іпотеки, іпотекодерзжателем якої після арешта її райДВС та на час розгляду справи є позивач у справі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Даний факт не заперечується сторонами по справі та підтверджується матеріалами справи. Частино 1 ст.54 Закону України «Про виконавче провадення» передбачено, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Тобто реалізація заставного майна в межах виконавчого провадження можлива тільки для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Як вбачається з матеріалів, стягнення ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві за виконавчим провадженням ВП № 32512442, в межах якого накладено арешт на вищевказану іпотечну квартиру, здійснюється для завдолення вимог іншої особи - ПАТ «Сведбанк». Поряд з цим, частиною 3 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Таким чином законом передбачена можливість реалізації заставного майна для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем, при дотриманні двох підстав: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Інших підстав для можливості примусової реалізації заставного майна органами ДВС для задоволення вимог стягувана, який не є заставодержателем, не існує. Норма ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» покликана забезпечити захист прав стягувача, який не є іпотекодержателем, з метою погашення перед ним заборгованості. Між тим, в судовому засіданні встановлено, що ПАТ «Сведбанк» є правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк», з яким [PERSON] уклала 25.09.2007 р. кредитний договір та на забезпечення зобов'язань за яким [PERSON] була передана вищевказана квартира 25.09.2007 р. за догововором іпотеки. Крім того, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи саме позивачу у цій справі (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») Банк «Сведбанк» на підставі договору факторингу від 28.11.2012 р. відступив свої права вимоги за укладеними кредитними договорами. При цьому, відповідно до відкритої офіційної інформації, правонаступником ПАТ «Сведбанк» є ПАТ «Омега Банк», стосовно якого, на підставі постанови Правління НБУ від 06 липня 2015 р. № 437 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОМЕГА БАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 06 липня 2015 р. № 127 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ОМЕГА БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ОМЕГА БАНК». Але в межах вищевказаного виконавчого провадження, яке було розпочато райВДВС 11.05.2012 р. з примусового стягнення на користь ПАТ «Сведбанк», заміна сторони виконавчого провадження не здійснювалась. Частиною 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». За положеннями ст.1 вказаного Закону іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону, за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека, як правовий інститут, виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом ч.6 ст.3 вищевказаного Закону у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч.7 ст.3 вищевказаного Закону пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25.09.2007 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано об'єкт обтяження: квартира квартра № 15, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору іпотеки від 25.09.2007 № 6790 (реєстраційний номер обтяження: 5717896). Постанова райВДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.05.2012 зареєстрована у зазначеному вище Реєстрі 11.05.2012. Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Чинне законодавство не обмежує можливих способів звільнення майна з-під арешту залежно від порядку його накладення та наявності чи відсутності рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, оскільки ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може здійснюватися, як на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, так і в позасудовому порядку згідно із цим законом. Наявність арешту на вказану квартиру, перешкоджає позивачу отримати погашення заборгованості за рахунок майна, яке перебуває в них в іпотеці, проти реалізації якого боржник не заперечує. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновоко, що права позивача є порушеними, і можуть бути захищені в спосіб обраний позивачем, шляхом зняття арешту з майна. Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до п.24 постанови Пленуму ВСС У з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт про визнання права на це майно і зняття з нього арешту. Крім того, п.2 постанови Пленуму ВСС У з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз1яснено, що орган ДВС у справах вказаної категорії є третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Також суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки він не розповсюджується на правовідносини, що виникли між сторонами у справі. Надана представником відповідача копія договору реструктуризації від 16.01.2014 р., укладеному між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та [PERSON] щодо заборгованості за вищезазначеним кредитним договором від 25.09.2007 р. не вливає на висновки суду, оскільки є невиконаним. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є заснованими на законі, обґрунтованими та доведені в судовому засіданні. На підставі викладеного, ст.ст.572, 589 ЦК України, ст.ст.54, 60 Закону України «Про виконавче провадження, ст.ст.11, 3 Закону «Про іпотеку»,

Outcome: approved