Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачеві грошові кошти в національній валюті України у сумі тридцять тисяч гривень, які відповідач зобов'язався повернути не пізніше 31 грудня 2013 року. Однак в установлений договором строк відповідач грошові кошти не повернув, а тому позивач просить стягнути з відповідача вказаний борг, штраф у розмірі 50%, що складає 15000 грн. 00 коп. та 24% річних від суми позики, що складає 12821 грн. 92 коп., збитки від інфляції за час прострочення зобов'язання, що складає 5370 грн. 00 коп., а в цілому борг на загальну суму 78191 грн. 92 коп. (сімдесят вісім тисяч сто дев'яносто одна гривня дев'яносто дві копійки). В судове засідання 28.04.2015 року позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.26). Відповідач в судові засідання 03.03.2015 р. та 28.04.2015 року не з'являвся, про час і місце розгляду справи завчасно повідомлявся судом у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України, що підтверджується наявними у справі матеріалами. Заперечень на даний позов до суду не надходило, щодо поважності причин відсутності, суд не повідомлено (а.с. 21,24, 25). За таких обставин, враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення у заочному порядку за відсутності сторін, без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом, що відповідає положенням, які передбачені ч. 2 ст. 158, ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197 та ст. 224 ЦПК України. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.02.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким останній отримав в позику кошти в сумі 30000,00 гривень, що підтверджується договором безвідсоткової позики із строком повернення до 31.12.2013р. (а.с.10). Відповідач в установлений строк грошові кошти в сумі 30000, 00 гривень не повернув. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до норм статей 525-526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 цього ж Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Правовими наслідками порушення зобов'язання є сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). У відповідності до норм ст. 550 ЦК України право на неустойку, якою згідно із ст. 549 цього Кодексу є штраф, пеня, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню у межах заявлених вимог. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved