Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з первісним позовом про відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з відповідача. В обґрунтування своїх вимог, позивач у позові зазначила слідуючі підстави. Позивач, відповідач та їх діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] є співвласниками квартири [ADDRESS] а в місті Семенівка Чернігівської області, що підтверджується: витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем була домовленість щодо сплати житлово- комунальних послуг, але останні півроку відповідач не дотримується домовленості, внаслідок чого вона сплачує за житлово-комунальні послуги банківською карткою. Відповідно до ст. 360 Цивільного кодексу кожен співвласник зобов'язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які зробили необхідні витрати на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування. Правило ст. 360 ЦК застосовується незалежно від того, хто із співвласників виступив стороною за договірним зобов'язанням щодо спільного майна, за умови, що даний співвласник мав право укладати цей договір. Згідно ст.177 Сімейного кодексу України батьки зобовязані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. На думку позивача, вона та відповідач повинні сплачувати за житлово-комунальні послуги в рівних частках ]/2 від нарахованої суми за житлово-комунальні комунальні послуги. Відповідач в добровільному порядку не оплачує житлово-комунальні послуги, незважаючи на те, що з ним укладені договори - на теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення, електропостачання. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 20 «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. На виконання укладених з відповідачем договорів з жовтеня 2014 року по березень 2015 року позивач понесла витрати на оплату житлово - комунальних послуг в сумі 2666,85 грн. Відповідач в добровільному порядку сплатити половину понесених мною витрат за житлово-комунальні послуги в сумі 1333,42 гривні відмовляється. В ході розгляду справи [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на його користь 1/2 частини житлово комунальних послуг у сумі 2441 гривню 93 копійки та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у зустрічному позові навів слідуючі підстави. Він має квартиру [ADDRESS] у спільній власності з колишньою дружиною [PERSON], та дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Після розірвання шлюбу з відповідачем, він переїхав проживати до батьків, але оплату комунальних послуг проводив, хоча послугами не користувався. Він сплатив 4883 гривні 87 копійок. З грудня 2014 року у нього не було можливості отримувати квитанції за сплату послуг, але кошти він надавав відповідачу. Позивач у зустрічному позові просить стягнути 1/2 частину сплаченої суми за комунальні послуги, тобто 2441 гривню 93 копійки, при цьому посилається на вимоги статей 360, 544 ЦК України, 177 Сімейного кодексу України, ст. 162 ЖК України. Первісний та зустрічний позови обєднані в одне провадження. У судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві по первісному позову та не визнала зустрічний позов, при цьому показала, що після розірвання шлюбу [PERSON] проживав спільно з нею та дітьми у будинку, сплачував частково комунальні платежі. Вона також платила. З серпня 2014 року [PERSON] став проживати окремо, але за домовленістю комунальні платежі вони сплачували спільно. З жовтня 2014 року по березень 2015 року відповідач припинив платити платежі, тому вона змушена сама оплачувати всі суми. Просить стягнути половину сплачених нею суми платежів з відповідача. Відповідач [PERSON] первісний позов про стягнення з нього суми комунальних платежів не визнав та підтримав зустрічний позов про стягнення з [PERSON] суми платежів, при цьому показав, що він сплачував комунальні платежі на той період часу, коли проживав у квартирі за зазначеною адресою у позові. З грудня 2014 року по березень 2015 року він коштів на сплату комунальних послуг не надає, у звязку з тим, що проживає у квартирі і тому не зобовязаний платити. Він вважає, що якщо не користується послугами газопостачання, водопостачання та водовідведення, електроенергією, тому платити не повинен. За комунальні послуги на його думку повинна сплачувати [PERSON] Представник органу опіки та піклування Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей, [PERSON] у судовому засіданні показала, що на її думку первісний позов [PERSON] необхідно задовольнити, у зустрічному позові [PERSON] про стягнення комунальних послуг відмовити, при цьому врахувати інтереси неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем [PERSON] Суд, заслухавши сторони, вважає за необхідне первісний позов [PERSON] до [PERSON]. про стягнення витрат на оплату житлово - комунальних послуг задовільнити повністю та у зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг відмовити повністю з огляду на такі підстави. Суть спірних відносин по первісному позові зводиться до відмови відповідача приймати участь у сплаті комунальних платежів за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року. Суд звертає увагу на те, що [PERSON] у зустрічному позові зазначає, що з грудня 2014 року він надавав кошти [PERSON], яка сплачувала комунальні платежі. У [PERSON], як останній вказує, не було можливості отримувати квитанції. У судовому засіданні [PERSON] змінив свою думку та визнав факт того, що не надавав коштів на сплату платежів у період з грудня по березень, у звязку з тим, що не платив комунальні платежі та не зобовязаний платити, так як у квартирі не проживає, послугами не користується. Суд дійшов висновку, що позиція відповідача [PERSON] є хибною і не відповідає вимогам закону. В даному випадку, при вирішенні спору слід керуватись вимогами ст. ст. 360, 544 Цивільного кодексу України, ст. 177 Сімейного кодексу України, 162 Житлового кодексу України. Посилання відповідача на те, що він не проживає у вказаній квартирі, а тому не повинен сплачувати за надані житлово-комунальні послуги, суд вважає безпідставними, оскільки факт не проживання власника житлового приміщення у ньому не позбавляє його обов'язку сплачувати житлово-комунальні послуги за утримання житла, які нараховуються згідно квадратури квартири та кількості зареєстрованих осіб, а саме: за вивезення твердих побутових відходів, опалення, газопостачання, утримання будинку та прибудинкової території. Докази на які посилається позивач по первісному позову квитанції про сплату комунальних послуг повністю підтверджують її вимоги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved