Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до Денисівської сільської ради, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 3,9121 га., кадастровий номер 3223382800:02:002:0007, що належала померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 947957 та площею 0,2335 га., кадастровий номер 3223382800:03:005:0012, що належала померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 947956, розміщені на території Денисівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, ділянка [NUMBER]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його дід [PERSON], який за життя склав заповіт, посвідчений 04.12.2009 р. секретарем Денисівської сільської ради, згідно з яким заповідав йому земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Денисівської сільської ради. Ця земельна ділянка є земельним паєм за номером [NUMBER], яка складається з двох окремих ділянок, одна з яких площею 3,9121 га., друга - 0,2335 га. Право власності [PERSON] на цю земельну ділянку посвідчене двома державними актами. Приватний нотаріус [PERSON], яка відкрила спадкову справу після смерті діда, відмовила у видачі йому свідоцтва про право на спадщину на ці земельні ділянки, оскільки не могла визначити відносно якої земельної ділянки складено заповіт. У ході підготовчого судового засідання за клопотанням позивача замість відповідача Денисівської сільської ради до участі у справі в якості співвідповідачів були залучені інші спадкоємці [PERSON], які прийняли спадщину - дочка померлого [PERSON] та його онуки [PERSON] і [PERSON]. Відповідачка [PERSON] до початку розгляду справи по суті подала зустрічний позов, який судом прийнято до сумісного розгляду з первісним, в якому просила визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 04 грудня 2009 року секретарем Денисівської сільської ради за № 66, з підстав недотримання вимог щодо форми. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в заповіті не вказане місце його складання та не зазначено місце народження заповідача. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] вимоги підтримали, зустрічний позов не визнали, посилаючись на його безпідставність. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] заперечують проти задоволення первісного позову, посилаючись на нікчемність заповіту [PERSON], зустрічний позов підтримали. Окрім вказаних в позові підстав для визнання заповіту недійсним, відповідачка [PERSON], зазначила в надісланих до суду письмових поясненнях, що в заповіті, який посвідчувався не в приміщенні виконкому сільської ради, в порушення вимог абзацу 2 п. 8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, не зазначено причину з якої це відбувалося та місце вчинення нотаріальної дії. Вважають, що [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги (дочка померлого) має право на 1/ 2 частину вказаного в позові спадкового майна, другу половину успадкували за законом діти її померлої сестри - [PERSON] та [PERSON] Відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі. Первісний позов визнала у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечує. З показань свідка, письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, судом встановлено такі обставини. 27.02.2012 року в м. Києві відкрилася спадщина після смерті [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER], виданого 28.02.2012 р. З матеріалів спадкової справи № 8/2012, заведеної 14 травня 2012 р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] до майна померлого [PERSON] вбачається, що до спадкової маси входить 7/ 12 частин квартири [ADDRESS], 1/ 12 частина житлового будинку [ADDRESS], та дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 3,9121 га., кадастровий номер 3223382800:02:002:0007, та площею 0,2335 га., кадастровий номер 3223382800:03:005:0012, розміщені на території Денисівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, ділянка [NUMBER]. Право власності [PERSON] на ці земельні ділянки посвідчене Державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 947957 та № 947956. Згідно з повідомленням Управління Держземагенства у Переяслав-Хмельницькому районі від 08.01.2014 р. № 06-10/53 та від 14.01.2014 р. № 06-10/223, вказані державні акти зареєстровані за [PERSON] та видані на руки власнику 02.07.2008 р. Із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися у встановлений законом строк: позивач [PERSON] - онук спадкодавця, та відповідачі: [PERSON] - його дочка,- та [PERSON] і [PERSON] - його онуки. Згідно із заповітом, посвідченим 17.09.2011 р. приватним нотаріусом [PERSON], 7/ 12 частин квартири [ADDRESS] [PERSON] заповідав позивачеві [PERSON], який 31.08.2012 р. одержав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на це майно. Згідно із заповітом, посвідченим секретарем Денисівської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 66, [PERSON] заповідав позивачеві [PERSON] земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Денисівської сільської ради. Зі змісту заповіту вбачається, що він посвідчений 04 грудня 2009 року о 15 год.10 хв. в с. Дениси Переяслав-Хмельницького району Київської області; [PERSON] народився [INFO]; його ідентифікаційний номер - [NUMBER]; він зареєстрований у [ADDRESS]. 05.02.2013 р. нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину через неможливість ідентифікувати яку саме земельну ділянку [PERSON] йому заповідав. З довідки Виконкому Денисівської сільської ради від 08.07.2012 р. № 340 вбачається, що земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за [NUMBER], розташована на території Денисівської сільської ради, право власності [PERSON] на яку посвідчене державними актами серії ЯД № 947956 та 947957, складається з двох земельних ділянок: площею 0,2335 га. - сіножать , та 3,9121 га. - рілля, які становлять один пай, вартість якого, згідно з довідкою Управління Держземагенства у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області від 28.11.2013 р. № 08-09/2495, становить 80531 грн. Свідок [PERSON] показала суду, що заповіт від імені [PERSON] вона посвідчувала 04.12.2009 року у приміщенні виконкому Денисівської сільської ради. Заповідача вона добре знала, оскільки він тривалий час разом з дружиною проживав в селі. Перед складанням заповіту він прийшов до сільської ради та поцікавився які документи потрібно надати, на що вона пояснила, що обов»язково має бути його паспорт та, бажано, копія документа спадкоємця, щоб правильно зазначити його прізвище, ім»я та по-батькові. Через деякий час [PERSON] з документами прийшов в сільраду та повідомив про складання заповіту на земельний пай на ім»я свого онука [PERSON], копію паспорта якого надав. Він мав з собою два державні акти на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які видавалися на підставі сертифіката. Порадившись з районним нотаріусом, вона вказала в заповіті, що [PERSON] заповідає [PERSON] земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, маючи на увазі обидві земельні ділянки, які складають земельний пай спадкодавця, як колишнього члена КСП ім. Петровського. За формою заповіт відповідає вимогам Цивільного кодексу, який не вимагає зазначення місця народження спадкоємця та адреси сільської ради, та формам, які надав секретарям сільвиконкомів районний державний нотаріус. Кілька останніх років за вказівкою державного нотаріуса вона зазначала в заповіті ідентифікаційний номер заповідача. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 1223,1247,1251,1257,1261,1268,1270 ЦК України. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст.1247 ЦК України, в редакції, яка була чинною на час складання заповіту, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1251 ЦК України в чинній на момент складання заповіту редакції якщо в населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це повноважень, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи, відповідно до ч.2 цієї статті, суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до абзацу 3 п.33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Мінюсту України № 22/5 від 25.08.94 (далі Інструкція), в чинній на день складання заповіту редакції, заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Судом встановлено, що оскаржуваний заповіт було складено у приміщенні виконкому Денисівської сільської ради. В заповіті не вказане місце народження заповідача, натомість зазначено його ідентифікаційний номер, що дає можливість безспірно встановити його особу. Із змісту дослідженого судом оскаржуваного відповідачем [PERSON] заповіту не вбачається підстав для визнання його нікчемним, оскільки він повністю відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України щодо його форми, підписання та посвідчення. Часткова невідповідність заповіту вимогам Інструкції ( в частині не зазначення місця народження заповідача) не є підставою для визнання його нікчемним. Заповіт не може бути визнаний недійсним з підстав порушення вимог щодо його форми. Добровільність волевиявлення заповідача [PERSON] та відповідність заповіту його волі відповідачка [PERSON] в суді не оскаржувала. За таких обставин в суду відсутні підстави для задоволення зустрічного позову. Щодо вимог за первісним позовом суд дійшов до висновку про його задоволення, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що обидві спірні земельні ділянки є складовими земельної частки (паю) [NUMBER], право на яку до одержання державних актів було посвідчене єдиним сертифікатом на право на земельну частку (пай). При виділенні земельної частки (паю) в натурі, відповідно до ст.3 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», спадкодавцю, як і іншим власникам земельних сертифікатів в с. Дениси, його було виділено в двох земельних ділянках з різним складом сільськогосподарських угідь: 0,2335 га. - сіножаття та 3,9121 га. - рілля. Ці земельні ділянки, як до одержання державних актів, так і після їх виготовлення, спадкодавець не обробляв самостійно, а здавав в оренду, тому про їх місцезнаходження на місцевості йому не було відомо. Відповідно до п. 34 Інструкції при посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається, тому посадова особа, яка посвідчувала заповіт не мала право вимагати від [PERSON] надання державного акту на право власності на земельну ділянку. Враховуючи вказані обставини, суд дійшов до висновку, що [PERSON] заповідав своєму онуку [PERSON] обидві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як єдиний земельний пай. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов до висновку про задоволення первісного позову у повному обсязі та про відмову у задоволенні зустрічного позову. Судові витрати за первісним позовом стягуються з відповідачів [PERSON] та [PERSON], які не визнавали його позов, на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст.1223,1247,1251,1257,1261,1268,1270 ЦК України,

Outcome: approved