Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач не виконує умови укладеного кредитного договору № 100.3.2-01/0020 укладеного 25 березня 2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», внаслідок чого утворилась значна заборгованість. Мотивували свої вимоги тим, що між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року. Згідно умов вказаного кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі еквівалентній 1000000 (один мільйон) доларів США на строк до 25 березня 2028 року зі сплатою відсотку за користування кредитними коштами у розмірі 12.5% річних. 25 березня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк»(Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого предметом іпотеки - квартирою [ADDRESS] було забезпечено виконання зобов'язань позичальника [PERSON] за кредитним договором № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] 08 жовтня 2009 року між сторонами спору було укладено договір про внесення змін № 1 до Кредитного договору від 25 березня 2008 року № 100.3.2-01/0020. В цей же день між сторонами спору було укладено договір про внесення змін № 1 до Іпотечного договору № 100.3.2-02/0020 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 25 березня 2008 року за реєстровим № 1795. Станом на 01.06.2013 року заборгованість відповідача по зобов'язанням за кредитним договором № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON]складає 6956143 гривні 16 копійок, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 111044 гривні 59 копійок, поточна заборгованість по кредиту 6588644 гривні 69 копійок, пені 4885 гривень 96 копійок, три відсотка нарахованих за порушення зобов'язання щодо повернення кредиту 407 гривень 16 копійок, прострочена заборгованість по сплаті процентів за період з 19 березня 2013 року по 01 червня 2013 року 206590 гривень 36 копійок, заборгованість по сплаті процентів за період з 18 травня 2013 року по 01 червня 2013 року 34894 гривні 24 копійки, три процента річних нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів 744 гривні 32 копійки, пеня нарахована у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення плати за користування кредитом за кожен день прострочки 8931 гривня 84 копійки. Відповідачка не виконала своїх обов'язків перед позивачем за вказаним договором, а тому представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги повністю, а зокрема в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором Кредитного договору від 25 березня 2008 року № 100.3.2-01/0020 в розмірі 6956143 гривень 16 копійок звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 100.3.2-020020 від 25 березня 2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк», що розташована у [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу, шляхом передачі ПАТ «ВТБ Банк» права власності на предмет іпотеки, що передбачені статями 37, 39 Закону України «Про іпотеку» і встановити ціну предмета іпотеки для подальшої передачі права власності на нього ПАТ «ВТБ Банк» в розмірі 5782179 гривень. В свою чергу відповідач [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання недійсними договору кредиту та договору іпотеки. Мотивував свої вимоги тим, що працівники ПАТ «ВТБ Банк» ввели її в оману щодо обставин, які мали істотне значення для укладення кредитного договору. Зокрема повідомили їй про те, що її чоловік [PERSON] налдав свою згоду на укладення нею договору кредиту, однак як зясувалося згодом останній такої згоди не надавав, що підтверджується висновком експерта за результатами почеркознавчого дослідження № 0767 від 26 лютого 2014 року. Також [PERSON], не заперечуючи отримання кредитних коштів та наміру такі отримати, зазначила, що нею не було підписано аркуш з номером бланку 000343, 000352 в детальному розписі сукупно(загальної) вартості кредиту в межах акційної програми «Крок на зустріч» ВАТ «ВТБ Банк». Крім того, [PERSON] обґрунтовувала свої вимоги тим, що від імені ПАТ «ВТБ Банк» оспорювані договори були засвідчені неіснуючою печаткю і такі договори укладалися філією, яка не мала права укладати такі договори. За таких посилань [PERSON] вважає кредитний договір від 25 березня 2008 року № 100.3.2-01/0020 неукладеним, а тому такий не створює юридичних наслідків, що відповідно є підставою для визнання недійсним і у тому числі іпотечного договору. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги зустрічної позовної заяви з посиланням на письмові обґрунтування наведені у ній же та просив суд ухвалити рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] відмовити, а вимоги останньої задовольнити та визнати недійсними кредитний договір від 25 березня 2008 року № 100.3.2-01/0020 та іпотечний договір № 100.3.2-020020 від 25 березня 2008 року, укладені між [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк» недійсними і вирішити питання про судові витрати. В судовому засіданні представник ПАТ «ВТБ Банк» просив суд задовольнити позовні вимоги пред'явлені до [PERSON] повністю, а в задоволенні вимог останньої за зустрічним позовом відмовити повністю. Заслухавши представників сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 25 березня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 100.3.2-01/0020, за умовами якого ПАТ «ВТБ Банк», як позикодавець надав [PERSON], як позичальнику кредит в сумі еквівалентній 1000000 (один мільйон) доларів США на строк до 25 березня 2028 року зі сплатою відсотку за користування кредитними коштами у розмірі 12.5% річних(а.с.11-14). 25 березня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк»(Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого предметом іпотеки - квартирою [ADDRESS] було забезпечено виконання зобов'язань позичальника [PERSON] за кредитним договором № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON].(а.с.51-54) 08 жовтня 2009 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до Кредитного договору від 25 березня 2008 року № 100.3.2-01/0020(а.с. 22). 08 жовтня 2009 року ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до Іпотечного договору № 100.3.2-02/0020 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 25 березня 2008 року за реєстровим № 1795. З довідки розрахунку наданої представником ПАТ «ВТБ Банк» вбачається, що станом на 01 червня 2013 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ «ВТБ Банк» по зобов'язанням за кредитним договором № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] складає 6956143(шість мільйонів дев'ятсот п'ятдесят шість тисяч сто сорок три) гривні 16 копійок, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 111044(сто одинадцять тисяч сорок чотири) гривні 59 копійок, поточна заборгованість по кредиту 6588644 (шість мільйонів п'ятсот вісімдесят вісім тисяч шістсот сорок чотири) гривні 69 копійок, пені 4885(чотири тисячі вісімсот вісімдесят п'ять) гривень 96 копійок, три відсотка нарахованих за порушення зобов'язання щодо повернення кредиту 407(чотириста сім) гривень 16 копійок, прострочена заборгованість по сплаті процентів за період з 19 березня 2013 року по 01 червня 2013 року 206590(двісті шість тисяч п'ятсот дев'яносто) гривень 36 копійок, заборгованість по сплаті процентів за період з 18 травня 2013 року по 01 червня 2013 року 34894(тридцять чотири тисячі вісімсот дев'яносто чотири) гривні 24 копійки, три процента річних нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів 744(сімсот сорок чотири) гривні 32 копійки, пеня нарахована у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення плати за користування кредитом за кожен день просрочки 8931(вісім тисяч дев'ятсот тридцять одна) гривня 84 копійки. В ході розгляду справи представником [PERSON] сума заборгованості не оспорювалась, а тому суд з врахуванням інших доказів бере такий розрахунок заборгованості до уваги і покладає його матеріали в основу мотивування рішення суду. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як було вже відмічено судом з матеріалів справи вбачається, що у відповідача [PERSON] станом на 01 червня 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 у розмірі 6956143 гривні 16 копійок(а.с. 7-10). З матеріалів іпотечного договору № 100.3.2-020020 від 25 березня 2008 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» вбачається, що іпотекодавцем передано іпотекодержателю предмет іпотеки, - двокімнатну квартиру, загальною площею 185.10 кв. м., жилою площею 58.10 кв.м., що розташована у [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25 березня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1789, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 25 березня 2008 року, номер правочину 2782981, номер витягу 5659010(а.с. 51-54). Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Умовами п. 1.4 іпотечного договору № 100.3.2-020020 від 25 березня 2008 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», визначено вартість предмета іпотеки у розмірі 5782179 гривень(а.с. 51). Законом України «Про іпотеку» встановлено, що майновий поручитель відповідає своїм майном, яке ним заставлене та на яке може бути звернене стягнення кредитора. Умовами пункту 4.2 іпотечного договору № 100.3.2-020020 від 25 березня 2008 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» встановлено, що у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором та/або цим договором, іпотекодержатель має право достроково стягувати наданий кредит незалежно від встановленого строку виконання зобов'язання та задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки(а.с. 52). Вимоги про усунення порушення зобов'язання направлялася відповідачу 29 квітня 2013 року, проте не були ним задоволені(а.с. 66). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором(дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасно пред'явлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця(майновий поручитель), одночасне пред'явлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки, тощо) належить виключно позивачеві(частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення на предмет застави. При наявності заборгованості за кредитним договором № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] та виконанні кредитором ПАТ «ВТБ Банк» умови іпотечного договору № 100.3.2-02/0020 від 25 березня 2008 року укладеного між ПАТ «ВТБ Банк»(Іпотекодержатель) та [PERSON].(Іпотекодавець), про направлення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення, суд дійшов категоричного висновку про можливість задоволення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки і таке задоволення не суперечитиме ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33, ст. 37-39 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суд вирішуючи даний спір, вважає беззаперечно доведеними позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» та вважає такі переконливо доведені перед судом за мотивів викладених вище. В той же час задовольняючи вимоги позивача ПАТ «ВТБ Банк», суд вважає, що вимоги [PERSON] за зустрічним позовом не підлягають задоволенню виходячи з наступних міркувань. Позивач [PERSON] обґрунтовуючи факт не підписання нею однієї із сторінок детального розпису сукупної(загальної) вартості кредиту, про що відображено в наданому останньою висновку експерта за результатами почеркознавчого дослідження № 0767 від 26 лютого 2014 року, факту отримання кредитних коштів від ПАТ «ВТБ Банк» не оспорює. Так само, [PERSON] та її представником не оспорюється та підтверджується факт наявності у [PERSON] наміру взяти кредит на придбання нерухомості, що в подальшому нею і було здійснено, про що свідчить як факт укладення кредитного договору так і факт укладення іпотечного договору, щодо предмета іпотеки - квартири [ADDRESS], оскільки саме на придбання останньої і було отримано кредитні кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦПК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦПК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Поведінка сторін, як кредитора(ПАТ «ВТБ Банк»), який надав кредит і виконав свої зобов'язання за кредитним договором № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON], так і боржника(ПАТ «ВТБ Банк»), яка у повному обсязі отримала і використала кредитні кошти свідчить про те, що оспорюваний договір між сторонами спору фактично був укладений і за таким сторони отримали саме той ті наслідки на які розраховували при його укладенні. Судом не береться до уваги твердження представника [PERSON] про те, що кредитний договір № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року укладений між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] є не укладеним, оскільки таке суперечить доказам дослідженими судом в ході розгляду справи так і поведінкою сторін правочину. Таке твердження, зокрема спростовується, матеріалами кредитного договору № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON], а зокрема п. 5.1 відповідно до якого, позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі до дня видачі кредиту. Факт отримання грошових коштів наданих ПАТ «ВТБ Банк» [PERSON] у формі кредиту, останньою не оспорювався та під сумнів сторонами спору не ставився. В той же час твердження представника [PERSON] спростовує і поведінка останньої, яка шляхом підписання договорів про внесення змін до кредитного договору та іпотечного договору фактично такими своїми діями ствердила наявність між нею та ПАТ «ВТБ Банк» договірних зобов'язань кредитного характеру. Посилання [PERSON] та її представника на не підписання нею зазначеного у висновку експерта за результатами почеркознавчого дослідження № 0767 від 26 лютого 2014 року, документа - однієї із сторінок детального розпису сукупної(загальної) вартості кредиту, правового значення при вирішенні спору по суті не має і за сукупності досліджених судом доказів, що свідчать на противагу її обґрунтуванням не можуть бути правовою підставою для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним і так само встановленню факту його не укладення. Сама по собі наявність факту можливої підробки підпису [PERSON] у документах зазначених згідно висновку експерта за результатами почеркознавчого дослідження № 0767 від 26 лютого 2014 року можен бути предметом розгляду в порядку кримінального провадження, за наявності відповідних підстав визначених нормами Кримінальним процесуальним законом. Також, суд не бере до уваги твердження [PERSON] та її представника, що вона була навмисно введена в оману працівниками ПАТ «ВТБ Банк», щодо обставин, які мають істотне значення. З матеріалів кредитного договору та додаткового договору до такого вбачається, що сторони правочину досягли згоди, щодо усіх обставин, які мають істотне значення для укладення такого правочину(сума кредиту, процент за користування ним, строки повернення, тощо). Питання про те, що один із подружжя, а саме чоловік [PERSON] [PERSON] не надавав свою згоду на отримання дружиною кредиту правового значення при вирішенні даного спору не має і така фактична обставина впливає безпосередньо на його - [PERSON] права і обов'язки, і відповідно останній на власний розсуд може розпорядитися своїми процесуальними павами для здійснення захисту свого порушеного права та інтересу. Твердження [PERSON] з приводу тієї обставини, що питання про звернення стягнення на предмет іпотеки порушує права її неповнолітнього сина, про що було зазначено у своїх поясненнях її представником [PERSON], судом до уваги не береться та відхиляється як необґрунтоване, оскільки питання про майнові та немайнові права неповнолітнього не вирішуються в межах розгляду даної цивільної справи, а вимоги про виселення осіб з предмета іпотеки позивачем ПАТ «ВТБ Банк» не пред'являлося. Інші твердження [PERSON] та її довірителя на обґрунтування вимог зустрічної позовної заяви не заслуговують на увагу та повністю спростовані доказами дослідженими судом в ході розгляду справи по суті. Наявність певних невідповідностей, щодо ідентифікаційних даних юридичної особи - ПАТ «ВТБ Банк», його філії, тощо, мають формальні ознаки і по своїй суті не визнаються судом беззаперечними підставами для винесення законного та обґрунтованого рішення, яким було б можливо задовольнити вимоги зустрічного позову у спосіб визначений законом з врахуванням принципу доведеності переконливості таких доказів перед судом. Аналізуючи докази у сукупності з вищезазначеними правовими нормами, суд погоджується з правомірністю вимог позивача ПАТ «ВТБ Банк» та визнає недоведеними позовні вимоги [PERSON] за її зустрічним позовом, і так само не бере до уваги заперечення останньої на позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки такі не ґрунтуються на матеріалах справи, є нелогічними та такими що не узгоджуються між собою та повністю спростовані поясненнями представника ПАТ «ВТБ Банк», що підтверджені наявними у матеріалах цивільної справи доказами. В той же час, суд констатує, що [PERSON] в ході судового розгляду не надано будь-яких доказів того, що оспорюваний правочин має ознаки фіктивного і є таким. Самі по собі посилання [PERSON] та її представника на таку обставину, нічим, крім її пояснень та пояснень представника [PERSON], не стверджується і суд ставиться до них критично, не беручи такі до уваги. Саме по собі оспорювання [PERSON] кредитного договору на тій підставі, що такий договір є фіктивним та укладення сторонами спору такого договору без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються таким договором кредиту, без надання будь-яких доказів на підтвердження таких обставин, судом не береться до уваги і відповідно не може бути правовою підставою для задоволення вимог зустрічного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Беручи до уваги вищенаведені мотиви та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов висновку про безпідставність вимог [PERSON] з посиланням на норми ст. 215, 229, 230 та частини 1 статті 234 Цивільного кодексу України, оскільки такі суперечать доказам дослідженим в судовому засіданні та не ґрунтуються на матеріалах справи, ретельно досліджених судом в ході слухання справи по суті. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов категоричного висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічного позову і відповідно можливістю задовольнити вимоги ПАТ «ВТБ Банк» повністю, вважаючи такі обґрунтованими та переконливо доведеними перед судом. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved