Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] зв»язку з відсутністю його за місцем реєстрації більше одного року. В позові позивачка посилається на те, що вона відповідно до договору купівлі-продажу від 14 листопада 2001 року є власником квартири [ADDRESS] . Позивач вказує, що у спірній квартирі є зареєстрованими відповідач по справі [PERSON], який є рідним братом позивача , який з жовтня 2012 року в квартирі не проживає, кореспонденції за вищевказаною адресою не отримує, житлово-комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться. В підтвердження факту відсутності відповідача в спірному жилому приміщенні, позивач послалась на акти обстеження квартири від29.11.2012року, 20.02.2013 року 10 .06.2013 року , 19.11.2013 року затвердженого КП « Батиївське». Оскільки за місцем реєстрації відповідач більше року не проживає, позивач просить задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задоволення. В подальшому, будучи повідомленим належним чином про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з»явився, подавши через канцелярію суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час слухання справи. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що представник позивача не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.11.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 4516 ( а.с.а.с.6-7). Згідно з довідкою форми №3 від 13.12.2013 року на даний час в будинку є також зареєстрованим з 27.12.2001 року відповідач по справі [PERSON], брат позивачки ( а.с.18). Однак в спірній квартирі з жовтня 2012 року відповідач в квартирі не проживає, не маючи перешкод в користуванні спірною квартирою, своїх речей там не зберігає, жилою площею не цікавиться, витрат по її утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчиняли, з заявами про вселення на спірну жилу площу не звертався. Згідно з затвердженим КП «Батиївське »актами, складеними 29.11.2012 року,20.02.2013 року 10 .06.2013 року , 19.11.2013 року сусідами по будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON]відповідач за місцем реєстрації на спірній житловій площі з жовтня 2012 року не проживає ( а.с.13). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, будучи зареєстрованим в належній позивачу квартирі, порушує права та законні інтереси власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, в спірному жилому приміщенні не проживає, не маючи перешкод в користуванні ним, своїх речей там не зберігає, жилою площею не цікавиться, витрат по її утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчиняв. Суд враховує, що на час подання позову сплив встановлений законом понад один рік, а тому з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше одного року, що відповідно до вимог ст.ст.391, 405 ЦК України дає суду підстави визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS].

Outcome: approved