Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 6205749 від 15.09.2016 р. в розмірі 11663,43 грн., з яких: 6499,80 грн. неповернута сума кредиту; 1558,17 грн. прострочені відсотки; 3605,46 - пеня по простроченій заборгованості за період з 27.12.2016 р. по 27.12.2017 р. та судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1762,00 грн.. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між ним та [PERSON] 15.09.2016 р. було укладено договір № 6205749 про встановлення ліміту кредитування автоматичний овердрафт, відповідно до якого банк встановив позичальнику максимальну суму ліміту кредитування по рахунку в розмірі 20000,00 грн. строком до 14.09.2017 року. Позичальник зобовязався повернути його і сплатити проценти та комісії за користування ним. Однак, відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконує належним чином, в звязку з чим станом на 27.12.2017 р. виникла вказана заборгованість по кредитному договору. 07.02.2018 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв'язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просить проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та проти винесення судом заочного рішення у справі не заперечив. Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в порядку статей 128, 130 ЦПК України, в судове засідання не прибув, про причини свого неприбуття суд не повідомив. На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Зважаючи на вищевикладене, суд ухвалив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, ухваливши заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин дійшов наступних висновків. Судом на підставі досліджених доказів було встановлено, що 15.09.2016 р. між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено договір № 6205749 про встановлення ліміту кредитування, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого ліміту кредитування у розмірі 20000,00 грн., зі сплатою 30,00% річних за користування кредитними коштами. ПАТ «Кредобанк» виконано взяті на себе зобов'язання за договором про встановлення ліміту кредитування № 6205749 від 15.09.2016 р., що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку 2207801798909 від 27.12.2017 та меморіальним ордером № 12928997 від 07.03.2017 р., однак відповідач - [PERSON], свої обов'язки щодо повернення суми отриманого кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконала, у зв'язку з чим має прострочену заборгованість. Відповідно до п. 1.16 договору № 6205749 про встановлення ліміту кредитування від 15.09.2016 р., за користування кредитом позичальник сплачує банку 30% річних. Проценти сплачуються щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. Відповідно до п. 1.5 вказаного договору, ліміт кредитування по рахунку встановлюється терміном на 12 календарних місяців, починаючи з дати первинного встановлення поточної суми ліміту кредитування. Відповідно до п. 1.18 вказаного договору, позичальник зобовязаний повернути кредитну заборгованість у повному обсязі в терміни, передбачені цим договором. Відповідно до п. 1.30 вказаного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитними правовідносинами позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки визначеної п. 1.16 цього договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення. З наданих позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунків заборгованості вбачається, що станом на 27.12.2017 р. відповідач має заборгованість по договору на загальну суму 11663,43 грн., з яких: 6499,80 грн. неповернута сума кредиту; 1558,17 грн. прострочені відсотки; 3605,46 - пеня по простроченій заборгованості за період з 27.12.2016 р. по 27.12.2017 р. Як вбачається з листа від 17.11.2017 р. № 2017/11/17-01 ПАТ «Кредобанк» на адресу відповідача - [PERSON], було надіслано вимогу про виконання зобовязань за кредитним договором про встановлення ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) № 6205749 від 15.09.2016 р. Суд бере до уваги та покладає в основу мотивування рішення розрахунок заборгованості, наданий позивачем і вважає такий вірним, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 11663,43 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. В пункті 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам розяснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту Таким чином, оскільки, відповідач належним чином не виконує свої зобовязання з повернення кредитних коштів та сплати процентів у строки передбачені договором від 15.09.2016 року № 6205749, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Інших даних, що спростовували б невиконання відповідачем умов кредитного договору, суду не надано. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 1762,00 гривень з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved