Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою, де просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що він є власником будинку [ADDRESS] згідно договору купівлі - продажу житлового будинку від 09.07.1990 року, посвідченого Димитрівською селищною радою м. Олександрії, і зареєстрованого в реєстрі за № 727/5 ст.78 від 17.08.1990 р. 07.04.1997 року за його згодою, в належному йому будинку, він зареєстрував як члена сім'ї відповідача, який є його внуком та який фактично не проживає в будинку з моменту реєстрації. На теперішній час він не може оформити субсидії, а та обставина, що в будинку зареєстрований відповідач не дає йому можливість скористатись цими пільгами, що погіршує його матеріальне становище, так він несе додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги та це порушує його право на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном. Посилаючись на ст. 391, ч.2 ст.405 ЦК України просить з врахуванням того, що відповідач, як член сім'ї, не користується спірним житлом понад один рік без поважних причин, визнати його втратившим право користування житловим приміщенням, яке належить йому на праві власності. Позивач та [PERSON] подали заяву, що в зв'язку з похилим віком та станом здоров'я з'явитись на розгляд справи не можуть та надали відповідні докази (а.с.10 -14). Відповідач надіслав до суду телеграму про розгляд справи за його відсутності, де зазначив, що з позовними вимогами згоден. Суд, з врахуванням думки представника позивача ухвалив, провести розгляд справи у відсутність не з'явившихся осіб та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи. Представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав зазначених в позові, пояснивши, що позивач та третя особа є її батьками, а відповідач - сином. Її син після закінчення інституту, так як потрібно було працевлаштовуватись, зареєструвався у дідуся, але ніколи там не жив та не мав такого наміру. Вже на протязі тривалого часу він їздить на заробітки в Росію, недавно він приїхав та проживає разом з дружиною та їх сином в [ADDRESS]. Він має намір в м.Дніпропетровську придбати там житло. Його речей в будинку позивача не має. Перешкод в користуванні цим будинком йому ніхто не чинив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено наступне. [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 09.07.1990 року, посвідченого заступником голови Димитровської селищної радою м. Олександрії Кіровоградської області, зареєстрованого в реєстрі за № 72, та в Олександрійському МБТІ 17.08.1980 року в реєстрі за № 727/5 ст.78, належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 5). З пояснень представника позивача в судовому засіданні та з позовної заяви вбачається, що відповідач за згодою позивача, був зареєстрований в даному будинку як його внук, тобто як член сім'ї власника. Згідно пояснень представника позивача, яка є дочкою позивача та матір'ю відповідача, відповідач з моменту реєстрації, а саме з 07.09.1997 року фактично у спірному будинку не мешкає, особистих речей там не зберігає. Крім того, даний факт підтверджується довідкою Димитровської селищної ради від 12.05.2014 року, де зазначено, що [PERSON] в будинку зареєстрований, але не проживає (а.с.6), а також актом від 12.05.2014 року. Згідно домової книги відповідач зареєстрований у спірному будинку за вищевказаною адресою. Зважаючи на цю обставину, позивач вимушений сплачувати за нього всі комунальні платежі та нести витрати по утриманню будинку. Даних про те, що вони ведуть спільне господарство до суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що з 07.09.1997 року відповідач був зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] та ця обставина перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належним йому на праві приватної власності будинком, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що після реєстрації відповідача в житловому будинку [ADDRESS], він фактично не проживав там та не звертався до суду з заявою про усунення перешкод в користуванні цим жилим приміщенням. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Крім того відповідач надіслав телеграму, де вказав, що з позовними вимогами згоден, а відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: approved