Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів та просить суд ухвалити рішення, яким припинити право власності її брата [PERSON], [INFO], померлого [INFO], на земельну ділянку площею 0,145 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] в зв'язку з тим, що вона набула після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO]., право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований на спірній земельній ділянці, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 26.02.2015 року; скасувати свідоцтво серії [NUMBER] від 08.07.2014 року про право власності на земельну ділянку площею 0,145 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER] на ім'я [PERSON] та визнати в порядку ст.120 ЗК України за нею право власності на вказану земельну ділянку у зв'язку з переходом до неї права власності на житловий будинок. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю. Позивачка суду пояснила, що за життя її матір надала свою згоду на передачу своєму сину [PERSON] частини земельної ділянки, на якій був розташований належний матері житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS]. Але технічна документація на землю та правовстановлюючі документи на ім'я [PERSON] були виготовлені на всю земельну ділянку під будинком у розмірі 0,145га, про що вона не знала. Після отримання у спадщину житлового будинку та реєстрації своїх прав вона дізналась, що земельна ділянка під будинком належить на праві власності її покійному братові на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Спадщину після смерті брата ніхто не прийняв. Його сини - відповідачі по справі претензій на земельну ділянку не заявляють. Тому позивачка вважає, що оскільки вона набула право власності на будинок, то до неї перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований, у тому розмірі та умовах, що і у попереднього землевласника. Представник позивачки суду пояснив, що вони не оспорюють правомірність рішення Кучурганської сільської ради про передачу спірної земельної ділянку [PERSON], оскільки той помер, а його діти спадщину не прийняли. Вони вважають, що право власності на земельну ділянку у [PERSON] припинилось, а у позивачки виникло одночасно з переходом до неї права власності на житловий будинок, який розміщений на цій ділянці, та просять суд в порядку ст. 120 ЗК України визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку під будинком без змін її цільового призначення на тих же умовах і в тому ж розмірі, що і попереднього землевласника [PERSON], скасувавши при цьому свідоцтво про право власності на земельну ділянку, виданого на його ім'я. Кучурганська сільська рада Роздільнянського району Одеської області позов визнала (а.с.36). Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання жодного разу не з'явились, хоч і були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення або розгляд справи у їх відсутність не подавали (а.с.54,55). Представник третьої особи Реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з'явився. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26.02.2015р. державним нотаріусом Роздільнянської районної державної нотаріальної контори Одеської області Ворсуляк А.М., позивачці на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS], який вона отримала у спадщину після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. (а.с.8). Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за позивачкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 26.02.2015 року (а.с.7). Зазначений житловий будинок раніше належав [PERSON], яка померла [INFO] року, на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER], виданого виконкомом Кучурганської сільської ради Роздільнянського районну Одеської області 19 липня 2007 року на підставі рішення від 30.07.2004р. та зареєстрованого в Електронному реєстром прав власності на нерухоме майно КПСВТГ БТІ 15.08.2007р. (а.с.8). Рішенням восьмої сесії Кучурганської сільської ради від 30.04.1997 року, уточненим рішенням Кучурганської сільської ради №476 від 30.03.2010 року, [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну (присадибну) ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,145га за адресою: [ADDRESS] (а.с.13,14). 08.07.2014р. [PERSON] отримав свідоцтво номер [NUMBER] про право власності на вказану земельну ділянку, видане Реєстраційною службою по Роздільнянському району Роздільнянського МРУЮ в Одеській області (а.с.11). Право власності [PERSON] на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.07.2014р. (а.с.10). 17.09.2009р. власниця житлового будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] надала письмову згоду на приватизацію земельної ділянки під будинком площею 0,145 га своєму сину [PERSON] (а.с.67). [INFO] року [PERSON] помер (а.с.12). З технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] (а.с.63-70) та технічного паспорту на житловий будинок [PERSON] від 22.06.2007р.(а.с.57-60), а також довідки Відділу Держкомзему у Роздільнянському районі Одеської області від 15.06.2010р. (а.с.15), Відділу Держземагентства у Роздільнянському районі від 13.05.2015р. (а.с.48) вбачається, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], що перебувала у власності [PERSON], - це одна і та ж сама земельна ділянка, за яку у сторін виник спір. Позивач посилається на ст.120 ЗК України, ст..ст.377, 391 ЦК України як на правову підставу своїх позовних вимог. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України в редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином, діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством в імперативній формі передбачається автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11лютого 2015 року у справі №6-2цс15). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності (постанова Судової падати у цивільних справах Верховного Суду України від 14 травня 2014 року № 6-42цс14). Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої. Таким чином, [PERSON] набула статусу власника житлового будинку і автоматично і земельної ділянку для будівництва та обслуговування вказаного будинку площею 0,145 га з моменту відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] [INFO] року і з цього ж часу у її брата [PERSON] припинилось право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.07.2014 року. В силу ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Суд вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту цілком може бути застосований для поновлення її порушеного права в частині скасування правовстановлюючого документу на земельну ділянку попереднього власника та визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку. Що стосується вимоги про припинення права власності на спірну земельну ділянку [PERSON], то в казана вимога задоволенню не підлягає, оскільки судом не вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Судові витрати позивачем сплачено при зверненні з позовом до суду у повному обсязі.

Outcome: partial