Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності та остаточно уточнивши свої позовні вимоги просить суд визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна від 13 лютого 2016 року між нею та [PERSON] дійсним та визнати за нею права власності на будівлю відпочинку рибаків літ. «Ж», що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 698, 7 кв.м., вказуючи, що 13.02.2016 року між нею та відповідачкою у письмовій формі був укладений попередній договір купівлі - продажу нерухомого майна, згідно якого відповідачка продала позивачу нерухоме майно у вигляді будівлі відпочинку рибаків літ. «Ж», що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 698, 7 кв.м. Відповідачка отримала кошти, передала їй вищевказану будівлю, вона від імені відповідачки заказала експертну оцінку майна та 19 лютого 2016 року отримала звіт про незалежну експертну оцінку будівлі, запропонувала відповідачці звернутися до нотаріуса для оформлення правочину, однак вона від нотаріального посвідчення договору відмовилася, тому позивачка і вимушена звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, про що надав заяву, згідно якої позов підтримує, просить суд справу розглянути за його відсутність. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не сповістила, про що свідчить повідомлення, яке є в матеріалах справи. Зі згоди представника позивача, про що свідчить заява представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність сторін, належним чином повідомлених про день слухання справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 13.02.2016 року між позивачкою та відповідачкою у письмовій формі був укладений попередній договір купівлі - продажу нерухомого майна, згідно якого відповідачка продала позивачці нерухоме майно у вигляді будівлі відпочинку рибаків літ. «Ж», що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 698, 7 кв.м. /л.с. 5-6/ Відповідно до акту прийому - передачі будівлі відпочинку рибаків і документів на неї, позивачка прийняла у власність вищевказану будівлю, а також оригінали технічного паспорту на будівлю, свідоцтво про право на спадщину за законом, витяги про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, ключі. /л.с. 6/ Вказана будівля належать відповідачці відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2015 року, реєстровий номер 2127 /л.с.11/, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.12.2015 року та технічним паспортом на будівлю. /л.с. 7-10, 12/ Після укладення попереднього договору купівлі - продажу та отримання грошей та звіту про незалежну експертну оцінку будівлі, відповідачка відмовилася від подальшої реєстрації договору у нотаріальній конторі, у зв'язку з чим в односторонньому порядку порушила умови договору. Згідно ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагає. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно п. 13 Постанови № 9 ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року - «Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.» «При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.» Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України /із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI/1878-17/ від 11.02.2010, № 2756 -VI/2756-17/ від 02.12.2010/ договір купівлі - продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору, до суду не з'являється, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку не має. В зв'язку з тим, що сторони досягли усіх істотних умов договору, відбулося виконання письмового договору купівлі - продажу, однак відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору, суд вважає, що вимоги позивачки до [PERSON] про визнання права власності,є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Outcome: approved