Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 01.06.2018 року мотивуючи\~ тим, що 20.07.2015 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу. Він, [PERSON], здійснюючи підприємницьку діяльність, надав відповідачу під реалізацію товар на суму 3000 грн. Відповідно до Договору від 20.07.2015 року виникла недостача товару в розмірі 3000 грн. 09.12.2015 року [PERSON] визнав борг та написав розписку, що зобовязується повернути йому кошти за недостачу товару до 31.12.2015 року, однак по даний час кошти так і не повернув. Тому, позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь 3000 грн.\~ за недостачу товару. 21.08. 2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача на свою користь основну суму заборгованості в розмірі 3000 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення стягнути 970 грн. 98 коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 248 грн., всього 4 218 грн. 98 коп. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Суд, в порядку ст. 280\~ ЦПК України, враховуючи думку позивача, ухвалив вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення у справі. Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідка [PERSON], дослідивши наявні в справі матеріали, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що [PERSON] є фізичною особою підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб (а.с.31). 20.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу товару, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 20.07.2015 року (а.с.29),\~ відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав товар. Даний факт, також підтверджується накладними від 08.12.2015 року, що видані ПП [PERSON] (57-58). В судовому засіданні встановлено, що\~ відповідач допустив недостача товару по договору, який було укладено 20.07.2015 року, та не сплатив позивачу кошти, за вказаний у накладних від 08.12.2015 року товар,\~ в розмірі 3000 грн. Як вбачається з Договору № 28 від 20.07.2015 року (а.с.37)\~ [PERSON] є матеріально відповідальною особою за довірені йому матеріальні цінності. П.2 даного Договору передбачено, що при виявлені недостачі матеріальних цінностей, що прирівнюються до витрат і крадіжок [PERSON] зобовязаний відшкодувати збитки. 09.12.2015 року [PERSON] написав розписку (а.с.40), з якої вбачається, що він зобовязується повернути борг в розмірі 3000 грн. за недостачу товару по договору, що був укладений 20.07.2015 року, до 31.12.2015 року. Відповідач у визначений строк кошти позивачу не повернув, тому [PERSON] 01.06.2018 року звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас , договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обовязків ( ст.11 ЦК України). Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник забовязується повернути\~ позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)... Договір позики є укладеним з моменту передання грошей... Згідно ст.1047 ЦК України\~ договір позики укладається у письмовій формі... На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст.1049 ЦК України позичальник\~ зобовязаний повернути позикодавцеві позику... у такій самій кількості..., що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Відповідно до ст.610 ЦК України: невиконання зобов'язання є порушенням зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст..612 ЦК України). Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт отримання відповідачем у позивача товару під реалізацію та факт щодо невиконання відповідачем умов договору щодо сплати коштів за отриманий товар чи товару, який не було реалізовано. Отже, в судовому засіданні позивачем доведено факт укладання договору, факт\~ отримання відповідачем товару та порушення ним зобовязання щодо повернення коштів від реалізації даного товару, а відповідач, в свою чергу, в судове засідання не зявився та заперечення проти позову з доказами в їх підтвердження до суду не надав. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просив стягнути з відповідача суму інфляційний втрат в розмірі 970,98 грн. та 3 % річних в розмірі 248,00 грн. за період з 01.01.2016 року по 01.10.2018 року. Щодо визначення розміру 3 % річних суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів в розмірі 247, 13 грн. з розрахунку:\~ 90 грн. (3%) х 1005 ( кількість днів прострочення) / 365. Щодо суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення\~ суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону № 1282-XII ( в ред.. від 03.07.1991 року), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року в частину першу статті 4 Закону було внесено зміни та вказано, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. ( набув чинності з 01.01.2016 року) Згідно індексу споживчих цін за період з 01.01.2016 року по 01.10.2018 року, розміщеного на сайті Міністерства фінансів України, індексація\~ перевищувала поріг в розмірі 103 відсотка, за вказаний період лише у квітні 2016 року ( 103,5 %), тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат в розмірі 105,00 грн., з розрахунку: (3000,00 грн. х 103,5 %)\~ / 100 3000,00, а решта сума вимог не підлягає до задоволення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, а саме з відповідача на користь позивача стягується заборгованість за договором в розмірі 3000,00 грн., 3% річних в розмірі 247,13 грн. та інфляційні втрати в розмірі 105,00 грн. за прострочення виконання зобовязання. Згідно ч. 2 ст.\~ 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Судові витрати складаються\~ з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, тому, з відповідача на користь позивача стягуються кошти в розмірі 559,99 грн., пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial