Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись, що він станом на кінець 2006 року був власником 45,242 % простих іменних акцій ВАТ (на теперішній час ПАТ) «Чорномор». За рішенням Скадовського районного суду Херсонської області у справі № 2-1102/06 за позовом [PERSON], [PERSON] до ВАТ «Чорномор» про поділ майна та визнання права власності від 01.12.2006 року (яке набрало законної сили) він був зобов'язаний передати вищевказаний пакет акцій ВАТ «Чорномор», а реєстроутримувач вказаного товариства ХФ «Приватбанк» перереєструвати вказаний пакет акцій на ВАТ «Чорномор». Рішення було виконане, а в подальшому 10.02.2009 року ухвалою апеляційного суду Херсонської області скасоване і справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 17.12.2009 року позов [PERSON] та [PERSON] залишено без розгляду про що позивач дізнався тільки в вересні 2013 року. Враховуючи викладене позивач вважає, що у грудні 2009 року у відповідача ВАТ (ПАТ) «Чорномор» відпали правові підстави володіння пакетом акцій позивача і до нього має повернутися право власності на вказані акції. В подальшому з мережі Інтернет позивач дізнався, що станом на кінець 2006 року єдиним акціонером, який володів пакетом акцій понад 5% став відповідач [PERSON] з кількістю акцій 76,06 %. Виходячи з цього вважає, що ВАТ «Чорномор» не маючи на те правових підстав здійснило відчуження останньому його пакету акцій товариства 45,242 % і тому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу акцій між ВАТ «Чорномор» та [PERSON] укладений в грудні 2006 року на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України. В 3 кварталі 2013 року [PERSON] здійснив за договорами купівлі-продажу відчуження належних йому акцій (76,06%) трьом фізичним особам, а саме [PERSON] (396000 акцій), [PERSON] (396573 акції), [PERSON] (396573 акції). На підставі ст. 388 ЦК України позивач просив витребувати у добросовісних набувачів належні йому 45,242% акцій ПАТ «Чорномор», які є родовою річчю, в рівних частках по 230508 акцій у кожного. В судовому засіданні позивач та його представник просили позов у редакції збільшених позовних вимог задовольнити з підстав у ньому викладених. Представник ПАТ «Чорномор» за дорученням та [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що позивачем не доведено факт того, що товариство в кінці 2006 року здійснювало відчуження акцій у будь-якій кількості відповідачу [PERSON] вказане твердження є припущенням позивача. Крім того, позивачем пропущений трирічний строк позовної давності передбачений законом. [PERSON] ніколи не купував акції у ВАТ «Чорномор» а купував їх у інших фізичних осіб. Додатково зазначив, що позивач всупереч вимогам ст. 31 ЦПК України змінив предмет та підставу позову після початку розгляду справи по суті. Відповідачка [PERSON] позов не визнала. Також зазначила, що [PERSON], який є її чоловіком, здійснив відчуження частини належних йому акцій і наскільки їй відомо вказані акції ним були придбані у інших фізичних осіб. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, у письмових запереченнях також позов не визнали, зазначили, що придбали акції у [PERSON] і наскільки їм відомо акції були придбані ним у фізичних осіб. Представник ТОВ «Нафта-Інвест» в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, суд приходить до наступного. З виписки з реєстру власників іменних цінних паперів про стан особового рахунку [NUMBER] на 23.11.2006 року вбачається, що [PERSON] був власником 691524 акцій ВАТ «Чорномор», що становить 45,242 %. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 01.12.2006 року у справі №2-1102/06 за позовом [PERSON], [PERSON] до ВАТ «Чорномор» про поділ майна та визнання права власності було задоволено позов. Визнано за [PERSON] право власності на нерухоме та рухоме майно. Зобов'язано [PERSON] передати у власність ВАТ «Чорномор» пакет акцій в розмірі 45,2%, а реєстроутримувачу ВАТ «Чорномор» Херсонській філії «Приватбанк» перереєструвати вказаний пакет акцій. З ухвали апеляційного суду Херсонської області від 10.02.2009 року вбачається, що рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 01.12.2006 року у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до ВАТ «Чорномор» про поділ майна та визнання права власності та додаткове рішення від 27.12.2006 року яким зобов'язано реєстроутримувача ВАТ «Чорномор» КБ «Приватбанк» перереєструвати з [PERSON] цінні папери - акції в кількості 691524 на ВАТ «Чорномор» було скасоване, справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд. В подальшому ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 17.12.2009 року справа за позовом [PERSON], [PERSON] до ВАТ «Чорномор» про поділ майна та визнання права власності залишена без розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. З відомостей опублікованих на офіційному Інтернет порталі smida.gov.ua (який містить дані про емітентів цінних паперів) архів інформації по ВАТ «Чорномор» на кінець 2006 року єдиним акціонером який володів 5% та більше акцій вказаного емітента був [PERSON] з кількістю акцій 1162520 акцій, що складає 76,06% акцій ВАТ «Чорномор». З відомостей опублікованих на офіційному Інтернет порталі smida.gov.ua по ПАТ «Чорномор» на 3 квартал 2013 року був наявний лише один акціонер який володів акціями ПАТ «Чорномор» з кількістю акцій 1185969 акцій, що складає 77,59% акцій ПАТ «Чорномор». З відповіді зберігача ПАТ «Чорномор» ТОВ «Нафта-Інвест» вих. № 040714/1 від 04.07.2014 року вбачається, що [PERSON] було відчужено цінні папери [PERSON] договір купівлі-продажу від 15.11.2013 року № БВ/2521/151113/2, [PERSON] договір купівлі-продажу від 15.11.2013 року № БВ/2521/151113/3, [PERSON] договір купівлі-продажу від 15.11.2013 року № БВ/2521/151113/1. З засвіченої ПАТ «Чорномор» копії відомості реєстрації акціонерів для участі в загальних зборах 19.03.2014 року (складена на підставі облікового реєстру акціонерів станом на 24 години 13.03.2014 року) вбачається, що для участі в загальних зборах були зареєстровані акціонери [PERSON] з кількістю акцій 396000, [PERSON] з кількістю акцій 396573, [PERSON] з кількістю акцій 396573. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зауважує, що позивачем надані докази того, що в кінці 2006 року пакет акцій ВАТ «Чорномор» [PERSON] складав 76,06 %, але не надано суду належних та допустимих доказів того, яким він був до цього, чи збільшувався, і доказів того, що спірний пакет акцій збільшився внаслідок відчуження відповідачу [PERSON] акцій ВАТ «Чорномор» яке набуло їх за рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 01.12.2006 року та додатковим рішенням цього ж суду від 27.12.2006 року. Таким чином, твердження позивача про те, що [PERSON] придбав акції у ВАТ «Чорномор», в т.ч. в кількості 45,242 % (691524 шт.) які до цього належали позивачу [PERSON] є припущеннями, а доказування відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд враховує, що відповідачами не надано суду доказів того, що [PERSON] придбав акції у фізичних осіб, а позивачем вказаний факт не спростовано. В даному випадку подання доказів на підтвердження вказаного факту є обов'язком позивача. Не підтвердження вказаних обставин належними доказами позбавляє суд можливості визначитись з колом осіб у справі, зокрема, вирішити питання про залучення до участі у ній всіх зацікавлених осіб. З вказаних підстав позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу акцій між ВАТ «Чорномор» та [PERSON] укладеного в грудні 2006 року не підлягають задоволенню, оскільки не доведено факт укладення вказаного договору, невідома його дата, тощо. Як вбачається з роз'яснень викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 16.11.2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-146 цс13 за змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Разом з тим, позивач [PERSON] у збільшеній позовній заяві, а також відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у запереченнях стверджували, що вони є добросовісними набувачами акцій [PERSON] При цьому як вбачається з рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 01.12.2006 року ініціатором позову до ВАТ «Чорномор» був сам позивач [PERSON] Його позов було задоволено, тому у суду немає правових підстав вважати, що спірні акції вибули з його володіння поза його волею, а отже в силу положень ст. 388 ЦК України спірні акції ПАТ «Чорномор» не можуть бути витребувані у добросовісних набувачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також суд враховує, що про вибуття акцій з свого володіння [PERSON] дізнався в кінці 2006 року або на початку 2007 року, а з позовом звернувся до суду лише в січні 2014 року, тобто через 7 років. Таким чином позивачем також пропущений трирічний строк позовної давності передбачений ст. 257 ЦК України, що на підставі ст. 267 ЦК України також має наслідком відмову у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed