Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з Державного підприємства «Завод «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ»» на його користь суму середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 29.10.2020 року по 17.12.2020 року в розмірі 80780. 91 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а також суму сплачених судових витрат в розмірі 908 грн. В обґрунтування позову зазначив, що він з 24.11.2011 року по 29.10.2020 року знаходився у трудових відносинах з ДП «Завод «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ». На момент звільнення заборгованість по заробітній платі склала 147401. 57 грн., в день звільнення відповідачем не була проведена всіх належним позивачу сум. Проте остаточний розрахунок відповідач провів 17.12.2020 року. Також, зазначив, що його середньоденний заробіток складає 1648. 59 грн., враховуючи період затримки з 29.10.2020 року по 17.12.2020 року, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 80780. 91 грн. (1648. 59 грн. * 49 днів). Також, просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати щодо сплати судового збору. Окрім цього просив стягнути на його користь моральну шкоду, яку визначив в 5000 грн., оскільки істотне та триваюче порушення його трудових прав відповідачем щодо невиплати заробітної плати поставило позивача у скрутне матеріальне становище, не було можливості забезпечувати сім`ю, проходити лікування, що призвело до сильних душевних страждань та вимагало неабияких додаткових зусиль для організації життя та захисту порушеного права, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану. Ухвалою суду від 25.01.2021 року зазначену позовну заяву залишено без руху. 01.02.2021 року позивач через канцелярію суду надав заяву про усунення недоліків та вточнивши позовні вимоги в частині стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплати судового збору, просив стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816 грн. Ухвалою суду від 05.02.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03.03.2021 року через канцелярію суду відповідач в особі представника відповідача надав відзив на позов, в якому просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме: зменшити розмір середнього заробітку до 10 відсотків, тобто до 4451. 20 грн., у вимозі про стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі, здійснити розподіл судових витрат відповідно до розміру задоволених позовних вимог. 15.03.2021 року через канцелярію суду позивач надав відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 09.04.2021 року через канцелярію суду відповідач в особі представника відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме: зменшити розмір середнього заробітку до 10 відсотків, тобто до 4451. 20 грн., моральну шкоду стягнути в розмірі 1000 грн., здійснити розподіл судових витрат відповідно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] працював на Державному підприємстві «Завод «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ»» з 24.10.2011 року. 29.10.2020 року наказом №577 [PERSON] було звільнено з посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. Станом на 03.12.2020 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 147401. 57 грн., яка складається з: за серпень - 15390. 47 грн., за вересень - 17898. 14 грн., за жовтень 114112. 96 грн. ( в т.ч. компенсація відпустки та вихідна допомога), що підтверджується відповідною довідкою. 17.12.2020 року проведено остаточний розрахунок з відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року - середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до п.5 розд. IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз.1 п.8 розд. IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає період з 30.10.2020 року, наступного дня з моменту звільнення, та по 16.12.2020 року, момент проведення остаточного розрахунку. Відповідачем надано суду довідку про розмір середнього заробітку [PERSON] , яка складає 1648. 59 грн. Також відповідачем надано суду копію наказу ДП «Завод «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ»» від 24.07.2020 року, відповідно до якого у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці, а саме зменшення обсягів виробництва, пов`язаного зі зменшенням кількості замовлень на продукцію, що виготовляється підприємством, необхідністю використання фонду заробітної плати та запобіганню масового звільнення працівників підприємства встановлено на ДП «Завод «ЕЛЕКТРОВАМШАШ»» неповновний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа, четвер, термін дії з 01.10.2020 року. Період затримки розрахунку складає з 30.10.2020 року по 16.12.2020 року, а саме: листопад 17 днів (2, 3, 4, 5, 9, 10, 1, 12, 16, 17, 18, 19, 23, 24, 25, 26, 30), грудень 10 днів (1, 2, 3, 7, 8, 9, 10, 14, 15, 16), а всього 27 днів. Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку на момент проведення остаточного розрахунку складає 27 днів х 1648, 59 гривень = 44511. 93 грн. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку підлягають частковому задоволенню, при цьому суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно врахування 49 робочих днів замість 27, оскільки відповідно до графіку роботи, визначеному на ДП «Завод Електроважмаш» у листопаді 2020 року робочими днями на підприємстві у цей час були: 2, 3, 4, 5, 9, 10, 1, 12, 16, 17, 18, 19, 23, 24, 25, 26, 30, у грудні - 1, 2, 3, 7, 8, 9, 10, 14, 15, 16. Також суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на зменшення суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати до 10 відсотків, тобто до 4451. 20 грн., враховуючи необхідність виплати заробітної плати іншим звільненим працівникам, нетривалий період затримки розрахунку та об`єктивно над-тяжкий економічний і політичний стан, оскільки мало місце не проведення з вини відповідача розрахунку з працівником у строки передбачені ст.116 КЗпП України, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial