Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON] який діє в інтересах малолітньої [PERSON] та просить зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання відповідачів, такими, що втратили право користування зазначеною вище квартирою, виселити відповідачів з вказаної квартири, а також стягнути з них в рівних частинах суму сплаченого судового збору. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності підтверджується свідоцтвом від 21.02.2014 року, виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права на нерухоме майно № 18094659 від 21.02.2014 р. Вказаний об'єкт нерухомого майна був прийнятий позивачем у власність у порядку ст.62 Закону України «Про виконавче провадження», ст.42 Закону України «Про іпотеку». Відповідачі є колишніми власниками зазначеної квартири, однак їх право користування нерухомим майном припинено внаслідок переходу права власності на квартиру до Акціонерного банку «Фінанси та Кредит». На виконання вимог чинного законодавства відповідачам по справі було вручено вимоги про виселення. Оскільки відповідачі відмовляються звільнити приміщення квартири, позивач був змушений звернутися до суду для захисту порушеного права. Представник позивача в судове засідання не зявилася, однак надала до суду заяву, про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі не надали. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно свідоцтва від 21.02.2014 року виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі акту про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, затвердженого Суворовським ВДВС Одеського міського управління юстиції 13 лютого 2014 року ПАТ « Банк «Фінанси та Кредит» належить на праві власності квартира [ADDRESS].(а.с. 8) Право на нерухоме майно зареєстровано, що підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права на нерухоме майно № 18094559 від 21.02.2014 р. (а.с. 9) Згідно довідки виданої КП ЖКС «Північний», відповідачі проживають в [ADDRESS] (а.с.10). 26.03.2013 року за вих. № 944/1 і 06.03.2014 р. за вих. № 814/1 [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в особі законного представника [PERSON] було направлено вимогу про виселення, даний документ [PERSON] отримав власноруч підписавши вимогу про отримання 17.03.2014 року. (а.с. 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17). Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.ч.1-2 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно дост.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч.3 ст.109 ЖК звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Отже, право позивача на вимогу, як власника майна, підтверджено належними та допустимими доказами, письмова вимога нового власника про звільнення жилого приміщення протягом 30 днів з дня отримання вимоги - отримана відповідачами та добровільно не виконана, доказів погодження іншого строку виконання вимоги сторонами не надано, встановлено факт проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні та відсутність підстав для наданні відповідачам іншого житла (абз.2ст.109 ЖК). Тож, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном та виселення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: partial