Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, просить розтлумачити зміст заповіту [PERSON] від 11.12.2003 за реєстровим № 225, а саме, що [PERSON] , згідно свого заповіту заповіла [PERSON] земельну частку (пай), які належали спадкодавцеві на підставі сертифікату серії КВ №0179170 від 10.02.1997 року, виданий Таращанською РДА та майновий сертифікат КН XXII №2115170 від 11.03.2003 року; визнати за ним в порядку спадкування право власності на земельну ділянку, площею 1,8001 га, кадастровий номер 3224482800:03:004:0026, яка до дня смерті належала [PERSON] на підставі державного акта серії ЯД № 683172; визнати за ним в порядку спадкування право власності на земельну ділянку, площею 0,3976 га, кадастровий номер 3224482800:02:006:0059, яка до дня смерті належала [PERSON] на підставі державного акта серії ЯД № 683081. В обґрунтування позову зазначає, що після смерті [INFO] баби [PERSON] , відкрилася спадщина. Позивач є спадкоємцем за заповітом майна, а саме земельної ділянки. З метою оформлення права власності на спадкове майно після смерті баби, позивач у встановлений законодавством шестимісячний строк подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності тому, що у заповіті, який посвідчено 11.12.2003 [PERSON] заповіла право на земельну частку (пай), яка належала [PERSON] на підставі сертифікату серії КВ №0179170 від 10.02.1997 року, виданий Таращанською РДА та майновий сертифікат КН XXII №2115170 від 11.03.2003 року, проте на день відкриття спадщини, в результаті поділу земельних часток (паїв) та виділення їх в натурі, на ім`я [PERSON] , згідно розпорядження Таращанської районної державної адміністрації від 04.05.2006 року №150, видано державні акти на право власності серії ЯД №683172 та серії ЯД №683081 на земельні ділянки площею 1,8001 га та 0,3976 га. У зв`язку з цим, приватним нотаріусом листом-повідомленням № 86 від 02.04.2021 запропоновано позивачу звернутися до суду з даним позовом. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належно, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належно, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 46-1/2021, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і, співставивши їх з матеріалами справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що за життя, а саме 11.12.2003 баба позивача - [PERSON] склала заповіт, посвідчений 11.12.2003 [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 225, яким вона на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, заповівши своєму внукові [PERSON] , земельну частку (пай) яка належала [PERSON] на підставі сертифікату серії КВ №0179170 від 10.02.1997 року, виданий Таращанською РДА та майновий сертифікат КН XXII №2115170 від 11.03.2003 року.(а.с.17). [INFO] баба позивача - [PERSON] померла (а.с.16). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Після поновлення судом пропущеного строку для подачі заяви на прийняття спадщини, позивач подав таку заяву до приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Овраменко Л.В. Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області Овраменко Л.В. № 86 від 02.04.2021, видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] на земельну частку (пай), яка належала [PERSON] на підставі сертифікату серії КВ №0179170 від 10.02.1997 року, виданий Таращанською РДА та майновий сертифікат КН XXII №2115170 від 11.03.2003 року немає можливості, оскільки заповіт, в якому вона заповідала конкретне майно конкретній особі, неможливо трактувати однозначно, а саме: заповідане [PERSON] право на земельну частку (пай), підтверджується сертифікатом серії КВ №0179170 від 10.02.1997 року, виданий Таращанською РДА та майновий сертифікатом КН XXII №2115170 від 11.03.2003 року), а на даний час видано державні акти на право власності серії ЯД №683172 та серії ЯД №683081 на земельні ділянки площею 1,8001 га та 0,3976 га. В зв`язку з чим, рекомендує звернутися до суду (а.с.19). Крім того, згідно довідки № 90-8-5 від 18.06.2021, виданої виконавчим комітетом Таращанської міської ради, взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай серії КВ №0179170 від 10.02.1997 року, виданий Таращанською РДА та майновий сертифікатом КН XXII №2115170 від 11.03.2003 року, було видано Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯД №683172 та серії ЯД №683081 на земельні ділянки площею 1,8001 га та 0,3976 га. (а.с.23). Враховуючи те, що в судовому засіданні не встановлено наявність у спадкодавця прав на іншу земельну частку (пай) або на інші земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, суд при вирішенні питання тлумачення заповіту вважає за необхідне встановити ідентифікацію земельної ділянки, на яку позивач просить нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, з майновими правами спадкодавця, які зазначені в заповіті. Відповідно до пункту 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Отже, після виділу земельної частки (паю) у натурі на заміну Сертифікату на право на земельну частку (пай) громадянам видається Державний акт на право власності на земельну ділянку. За звичаєм, особи земельна частка (пай), яких виділена, продовжують вважати себе власником земельного паю, хоч вже мають державний акт на право власності на конкретну земельну ділянку, як об`єкт матеріального світу. Тобто, термін право на «земельний пай» трансформувався на земельні ділянки тих осіб, які виділили свій пай в натурі та отримали інший правовстановлюючий документ на землю держаний акт на право приватної власності. Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Отже, у суду не має сумнівів, що підставою для одержання [PERSON] у власність земельні ділянки, право на які посвідчується державними актами на право власності на земельні ділянки серії ЯД №683172 та серії ЯД №683081 на земельні ділянки площею 1,8001 га та 0,3976 га, стало виділення в натурі (на місцевості) належної її земельної частки (паю). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. В розумінні ст.ст. 213, 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв`язку з чим необхідно уточнити його зміст. Встановлений ст. 213 ЦК України перелік обставин, які мають значення для тлумачення змісту правочину, не є вичерпним. Правила тлумачення змісту правочину визначені частинами 3, 4 ст. 213 ЦК України. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що заповіт [PERSON] , посвідчений 11.12.2003 [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 225, слід розуміти як розпорядження [PERSON] на випадок своєї смерті про передачу у спадок належних їй земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, отриманої у власність на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їй земельної частки (паю), право на яку посвідчувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ №0179170 від 10.02.1997 року, виданий Таращанською РДА та майновим сертифікатом КН XXII №2115170 від 11.03.2003 року. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації . Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або не законність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що фактично позивачу заповідалась земельна ділянка; право позивача на спадщину є суду доведеним, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved