Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 1589 від 20.08.2001 року про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] , укладеного на Миколаївській універсальній товарно - сировинна Біржі між продавцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка 20.08.2001 року придбала квартиру. Сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо усіх його істотних умов, що підтверджується відповідним письмовим договором, і відбулося повне його виконання. Зазначений договір 19.10.2001 року був зареєстрований Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за реє.№ 17977. На сьогоднішній день позивачу необхідно прийняти спадщину після смерті матері та розпорядитись майном, однак він, як належний спадкоємець майна, не має можливості прийняти його, оскільки вказаний договір нотаріально не посвідчений. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.03.2021 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.05.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Судом встановлено, що 20.08.2001 року на Миколаївській універсальній товарно - сировинна Біржі укладено договір купівлі-продажу № 1589, відповідно до умов якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується відповідним письмовим договором, і відбулося повне виконання договору. Зазначений договір 19.10.2001 року був зареєстрований Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за реє.№17977 на ім`я [PERSON] . Також судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла у зв`язку із чим відкрилась спадщина на все її майно, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.01.2021 року. Позивач по справі є сином померлої, що підтверджується наданим Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.01.1969 року та відповідно є спадкоємцем першої черги. Разом з тим на даний час не може оформити спадщину через відсутність нотаріально посвідченого договору на квартиру. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 цього Кодексу). Згідно з ч. 2 ст. 47ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до частини 1 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»). Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч.2 ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», дозволяло укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Оскільки в даних правовідносинах наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу - ст.. 15 Закону України «Про товарну біржу» та ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року, Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року, тому при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування сторонами спірного правочину ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Таким чином, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій квартиру. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу ніким не спростовані та свідчать про те, що позивач є добросовісним набувачам нерухомого майна. Позивач на теперішній час не має можливості оформити спадщину, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved