Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 08.10.2005 він уклав шлюб із відповідачем, від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину доньку Катерину, [INFO] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося та подружжя припинило спільне проживання приблизно з травня 2016 року. Вони не могли проживати як сімя разом, виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати нескладні поточні проблеми, постійно сперечалися та принижували один одного. Спільне життя було нестерпним, постійно були стресові ситуації, тому позивач в травні 2016 року пішов від відповідача. Спільне господарство не ведеться з 2016 року, втрачені всі фізичні та духовні звязки між сторонами, збереження сімї неможливе і суперечить їхнім інтересам. На даний час позивач проживає окремо, у нього інша родина. Спільна дитина подружжя, за взаємною згодою сторін, буде проживати з відповідачем. Посилаючись у позові на те, що подальше спільне життя неможливе та суперечить інтересам сторін, у позові й заявлено вимогу про розірвання шлюбу. У судове засідання сторони не зявилися, позивач у позовній заяві просив розглядати справу у його відсутності та задовольнити позовні вимоги; відповідач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала та просила його задовольнити. Суд, дослідивши докази, дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом, 08.10.2005 між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво, що підтверджується відповідною копією, наданою позивачем (а.с. 5). Подружжя має малолітню дитину доньку Катерину, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6), яка за домовленістю сторін проживає разом з відповідачем, що не заперечується сторонами. Правовідносини виникли між учасниками справи із сімейних відносин (розірвання шлюбу). За ст. 51 Конституції України шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд, зясував дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (відсутність втрата фізичного та духовного звязку, постійні сварки, наявність у позивача іншої родини), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки, дійшов до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову про розірвання шлюбу, суд бере до уваги те, що відповідач в окремо наданій суду заяві повідомила про визнання позову та не скористалася правом брати участь у судових засіданнях та правом надання відзиву проти позову, не клопотала про надання строку для примирення, що вочевидь свідчить про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, тому суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України: судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved