Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просив суд: 1) визнати недійсним рішення двадцятої сесії двадцять п'ятого скликання № 125-12-25 від 25.09.2007 року Іванковичівської сільської ради; 2) визнати недійсним державний акт серія [NUMBER] громадянки [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником земельної ділянки, яку йому подарував [PERSON] Позивач зазначив, що у зв'язку із відсутністю окремого під'їзду до земельної ділянки попередній власник [PERSON] звернувся із заявою про виділення під'їзду до Іванковичівської сільської ради, про що сільською радою було прийнято рішення №58-10XXIV про виділення під'їзду до городу [PERSON], але [PERSON] на момент дарування, під'їзд не встиг облаштувати. Позивач вказує, що він від свого імені 22.02.2008 року звернувся до голови Іванковичівської сільської ради про виділення позивачу 0,032 га для спорудження під'їзної дороги, натомість вказана заява залишилась без відповіді. А згодом стало відомо, що запитувана позивачем ділянка надана у приватну власність іншій особі - [PERSON], на підставі якого остання отримала державний акт на вказану земельну ділянку. Позивач зазначає, що це був єдиний шлях до його земельної ділянки. В судовому засіданні позивач вказав, що захищає своє право на доступ до своєї земельної ділянки, а про неможливість доступу до своєї земельної ділянки дізнався у 2003 році. Представник Іванковичівської сільської ради позов визнав, проте судом не було прийнято визнання позову. Також представник пояснив, що оспорюване рішення в основу містобудівної документації не лягло та не було використано, вказана земельна ділянка не є вилицею чи проїздом, червоних ліній не встановлено. [PERSON] та її представник проти задоволення позову заперечили та зазначили, що прав позивача не порушували, заявили про застосування строків позовної давності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог позивача виходячи з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що Іванковичівська сільська рада Васильківського району Київської області рішенням від 09.07.2003 року №58-10-XXIV розглянувши заяву [PERSON] вирішила виділити для під'їзду до городу [PERSON] земельну ділянку площею 0,03 га з земель запасу сільської ради від пр. Лісний, розмір 75м Х 4 м. Позивач є власником земельної ділянки площею 0,352 га в [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 16.03.2004 року. Іванковичівська сільська рада Васильківського району Київської області рішенням 25.09.2007 року №125-12-25 вирішила передати у приватну власність ділянку [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,040 га розташовану по [ADDRESS] 29.11.2007 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], площею 0,0400 га, яка розташована по [ADDRESS] 22.02.2008 року позивач звернувся до голови Іванковичівської сільської ради про виділення позивачу 0,032 га (80м Х 4м) для спорудження під'їзної дороги. Доказів розгляду вказаної заяви суду не надано. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.ст. 13, 41 Конституції України право власності на землю гарантується. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що його право доступу на земельну ділянку порушено, а тому він оспорює рішення сільської ради та право власності іншої особи. Метою позивача є припинення права власності [PERSON] та отримання земельної ділянки, яка зараз належить [PERSON] Позивачем не доведено, що спірна земельна ділянка належала до земель загального користування, що спірна земельна ділянка є саме тією земельною ділянкою де має розміщуватися проїзд, що спірна земельна ділянка надана [PERSON] з порушенням вимог законодавства. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] стала власником земельної ділянки, раніше, ніж позивач виявив бажання отримати спірну земельну ділянку. Прагнення позивача отримати спірну земельну ділянку для своїх потреб не може бути обґрунтуванням необхідності позбавлення іншої особи права власності на власну земельну ділянку. Отже, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed