Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він являється власником будинку [ADDRESS] В даному будинку, крім позивача, зареєстровано також місце проживання відповідачів по справі, які не проживають за вказаною адресою з 02.06.2015 року, а існування їх реєстрації порушує права позивача як власника житла, оскільки він вимушений сплачувати комунальні послуги за мешканців, які фактично не проживають в будинку. Посилаючись на ст.ст. 391, 405 ЦК України, просив визнати відповідачів такими, що втратила право користування зазначеним житлом. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач 1 - [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про поважність причин неявки до суду не повідомила, будь яких клопотань та відзиву щодо позовної заяви не надала. Відповідач 2 - [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про поважність причин неявки до суду не повідомила, будь яких клопотань та відзиву щодо позовної заяви не надала. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про поважність причин неявки до суду не повідомила, будь яких клопотань та відзиву щодо позовної заяви не надала. Представник третьої особи - Миролюбівської сільської ради Білозерського району Херсонської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважність причин неявки до суду не повідомив, будь яких клопотань та відзиву щодо позовної заяви не надав. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу серії НАМ № 664392 від 02.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області, який зареєстрований в реєстрі №347 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.06.2015 року, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , [ADDRESS] Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов для встановлення факту проживання осіб за місцем реєстрації позивача від 28.03.2019 року, відповідачі значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] . в якості членів сім`ї позивача, проте фактично за вказаною адресою не проживають з 02.06.2015 року. Вищевказаний факт також підтверджується довідкою Виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 344 від 13.03.2019 року. Частиною першою статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що відповідачі та їх малолітні діти не проживають за місцем реєстрації понад один рік, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за ними житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, відповідачі не висловлювали намірів, не вчиняли дій, які свідчать про бажання фактично проживати у вказаному житловому приміщенні разом з неповнолітніми дітьми, а реєстрація останніх в житловому будинку позбавляє позивача можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратила право користування вказаним житлом. Одночасно суд вважає, що визнання малолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , не буде порушувати Конвенцію про захист прав дітей, так як відповідно до ст.29 ч.4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Тобто батьки повинні піклуватися про своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей та забезпечити їх житлом, що визначено ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства». Таким чином, малолітні діти не мають права самостійно обирати місце проживання і набувають право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вони проживають. Права малолітніх дітей є похідними від права батьків (або одного з них). Малолітні діти не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дітьми залежить від набуття або втрати такого права їх батьками. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, із відповідачів солідарно підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 764 грн. 80 коп.

Outcome: approved