Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він являється власником житлового будинку №33, розташованого за адресою: Херсонська область, смт.Білозерка, Станіславське шосе. В даному будинку, крім позивача, зареєстровано також місце проживання відповідача, який не проживає за вказаною адресою без поважних причин більше 13 років, а існування його реєстрації порушує права позивача як власника житла, оскільки він вимушений сплачувати комунальні послуги за мешканця, який фактично не проживає в будинку. Посилаючись на ст.ст.391, 405 ЦК України, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житлом шляхом виселення. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в призначений час в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ №885189 виданого 27.04.2006 року на підставі рішення Виконавчим комітетом Білозерської селищної ради за №64, [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: Херсонська область, смт.Білозерка, Станіславське шосе, буд.33. Право власності позивача на вищевказаний будинок підтверджується також витягом №11310416 від 24.07.2006 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії АІ №253199 виданим Херсонським державним бюро технічної інвентаризації. Відповідно до акту обстеження для встановлення факту проживання осіб за місцем реєстрації від 28.12.2017 року, відповідач значиться зареєстрованим за адресою: [INFO], Станіславське шосе, буд.33 в якості члена сім'ї позивача, проте фактично за вказаною адресою не проживає з 2004 року. Частиною першою статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.417 ЦПК України є обов'язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Відповідно до положень ст.405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що відповідач більше як один рік відсутній за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідача у будинку позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, у зв'язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. Вимога щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права особи користування житловим приміщенням, а тому дане рішення суду є підставою для зняття відповідача з реєстрації. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial