Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просив визнати його добросовісним набувачем транспортного засобу марки Audi, моделі А6 3.0 Quattro, він код [NUMBER], д/н [NUMBER]; визнати за ним право власності на вказаний транспортний засіб; виключити з акту опису та зняти арешт з вказаного транспортного засібу; стягнути судовий збір з відповідача [PERSON] В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 22.06.2013 року купив у відповідача автомобіль [NUMBER], 2002 року випуску за 30 000 грн., про що [PERSON] надав йому розписку та підписав договір купівлі-продажу транспортного засобу. Також [PERSON] віддав позивачу технічний паспорт на автомобіль та ключі. На переоформлення у власність автомобіля необхідно було 5 000 - 6 000 грн., яких на той час у позивача не було. В травні місяці відповідач надав позивачу генеральну довіреність з правом зняття автомобіля з реєстрації і постановки на облік, тобто фактично визнав за позивачем право власності на автомобіль. В червні 2014 року позивач звернувся до МРЕО для перереєстрації автомобіля на себе, де йому повідомили, що автомобіль в розшуку у виконавчої служби. Тобто, відповідно до постанови Державної виконавчої служби про розшук автомобілів [PERSON], автомобіль [NUMBER] підлягає вилученню у нього, як власника та добросовісного набувача, що порушує права позивача як власника, які підлягають захисту шляхом виключення вказаного автомобіля з акту опису й арешту майна. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував, зазначив, що отримав гроші в розмірі 30 000 грн. за продаж автомобіля та договір купівлі-продажу було оформлено до накладення арешту на його майно. Відповідач ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін суд вирішив розглянути справу на підставі наявних матеріалів. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 22.06.2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого продавець передав покупцю транспортний засіб Ауді, модель А6 кваттро, 2002 року випуску, д/н [NUMBER], ринковою вартістю 100 000 грн. та продаж якого здійснено за 30 000 грн. 22.06.2013 року [PERSON], відповідач по справі, надав розписку, в якій зазначив, що отримав від [PERSON] кошти в сумі 30 000 грн. за продаж автомобіля [NUMBER]. 29.05.2014 року [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатись - продати, здати в оренду належного йому транспортного засобу Audi, моделі А6 3.0 Quattro, легковий седан - В, 2002 року випуску, шасі (кузов, рама)[NUMBER],д/н [NUMBER], представляти його інтереси з питань, що стосуються користування, продажу автомобіля в усіх установах, в тому числі страхових компаніях, органах ДАІ, зняти з обліку автомобіль, підписувати договір купівлі-продажу, одержати належні йому за продаж автомобіля гроші та виконувати інші дії. На виконання зазначених повноважень відповідачем було видано довіреність, посвідчену [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29.05.2014 року за реєстровим №162 з правом передоручення та з правом виїзду за кордон, терміном на п'ять років. Постановою про розшук майна боржника від 17.01.2014 року ВП №6175338 на виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі ? частини з усіх видів заробітку 25.04.2006 року постановлено оголосити розшук майна, що належить боржнику [PERSON], в тому числі на транспортний засіб Audi А6, 2002 року випуску. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 4 ст. 334 ЦК України встановлено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання права власності на автомобіль, позивач посилається на те, що на підставі вищезазначеного договору, довіреності та розписки автомобіль знаходиться у його повному володінні, користуванні та розпорядженні, тому позивач вважає, що він набув право власності на автомобіль. Але за своїм юридичним змістом довіреність є договором доручення або договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє ( ст. 237, 239, 244 ЦК України ). Пунктом 2.4.2 договору купівлі-продажу сторони передбачили, що право власності у покупця на об'єкт підлягає державній реєстрації і виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388,встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачу реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру Державтоінспекції. Згідно з п. 7 Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції, забороняється. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів (п. 8 Порядку). Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Таким чином, до вчинення вищевказаних дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець - набути право власності на транспортний засіб. Згідно даних постанови про розшук майна боржника транспортний засіб Audi А6, 2002 року випуску зареєстровано за [PERSON] (а.с17). Також, при оформлені договору купівлі-продажу, розписки та довіреності, спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за відповідачем. Отже посилання позивача на наявність зазначеного договору, довіреності та розписки не надає правових підстав вважати, що він є правомочним власником майна, оскільки саме по собі підписання вказаних документів не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль без належної процедури зняття та державної реєстрації. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки за позивачем спірний автомобіль зареєстрований не був, право власності у нього не виникло, то підстав для застосування такого способу захисту як визнання права власності за відсутності підстав, з якими закон пов'язує можливість застосування судом вказаного способу захисту цивільних прав та інтересів, не має. Також не підлягають застосуванню до правовідносин сторін положення ст. 388 ЦК України, за змістом якої, добросовісним набувачем визнається особа, яка придбала за відплатним договором річ у особи, яка не мала права її відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, оскільки відчуження спірного транспортного засобу у відповідності до зазначених норм закону не відбулось. Враховуючі зазначене, та з урахуванням того, що спірний транспортний засіб не було знято з обліку в органах ДАІ, станом на час розгляду справи автомобіль зареєстрований на праві власності за відповідачем [PERSON], крім того сторони не вжили заходів щодо переоформлення автомобіля у визначеному законодавством порядку державної реєстрації транспортних засобів, вимоги про визнання за [PERSON] права власності на автомобіль та виключення його з акту опису й звільнення з -під арешту, не підлягають задоволенню. Також, слід зазначити, що, суд не підміняє собою інші органи влади, які уповноваженні законодавством для здійснення державної реєстрації автомобілів і дані повноваження не входять до компетенції суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed