Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона являється власником житлового будинку [ADDRESS]. В даному будинку, крім позивача, зареєстровано також місце проживання відповідача [PERSON], колишнього чоловіка матері позивача. Останній зловживає спиртними напоями, систематично влаштовує дома сварки, чим порушує права позивача як власника житла. Посилаючись на ст.ст.391 ЦК України, просила усунути перешкоди в користуванні належним їй житловим будинком шляхом виселення [PERSON] із житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] В судове засідання позивач з'явилася, просила задовольнити позов в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та заслухавши пояснення позивача і третьої особи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення інакше як з підстав і в порядку передбачених законом. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7342776 від 25.05.2005 року позивач являється власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу [PERSON] Відповідно до довідки Чорнобаївської сільської ради Херсонської області №1508 від 18.05.2017 року, акту обстеження для встановлення факту проживання осіб за місцем реєстрації від 19.05.2017 року, відповідач [PERSON], [INFO] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] в якості членів сім'ї позивача, проте фактично за вказаною адресою не проживає. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 11.12.2007 року актовий запис № 238, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Білозерського районного управління юстиції Херсонської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] (матір позивача) розірвано. Частиною першою статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Статтею 64 Житлового Кодексу України встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ними спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Крім того, відповідно до ст. 116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що відповідач з 2007 року не є членом сім'ї позивача, своєю поведінкою створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, фактично у зазначеному житловому приміщенні не проживає, у зв'язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі шляхом виселення відповідача із житлового будинку. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивачем понесені витрати за сплачений судовий збір в сумі 640 грн. та 200 грн. за розміщення оголошення в газеті, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved