Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення грошових коштів з відповідача, посилаючись на те, що в 29.09.2011 року він позичив відповідачу 15000,00 гривень, які останній зобов'язався повернути позивачу, про що надав йому відповідну розписку. Як зазначає позивач, 02.09.2013 року він направив відповідачу письмову вимогу щодо повернення грошових коштів, проте відповідач залишив її без належного реагування, від виконання свого зобов'язання ухиляється, а тому позивач і просить стягнути з відповідача суму боргу та сплачені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до зворотного повідомлення відділення поштового зв'язку (а.с. 22), у зв'язку з чим суд відповідно до ст. 224 ЦПК України та враховуючи згоду представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.09.2011 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошової кошти в сумі 15000 гривень, які останній зобов'язався повернути позивачу, про що надав відповідну розписку (а.с. 4). 02.09.2013 року позивач направив відповідачу письмову вимогу щодо повернення грошових коштів (а.с. 9), яка отримана відповідачем 24.09.2013 року (а.с. 10) Як встановлено з пояснень представника позивача, після отримання письмової вимоги грошові кошти відповідач не повернув, від виконання свого зобов'язання ухиляється, від зустрічі з позивачем відмовляється. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 625 боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 15000,00 заборгованості за договором позики. Згідно статті 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved