Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що 12.09.1992 р. між ним та відповідачем укладено шлюб. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося з приводу зовсім протилежних поглядів на спільне життя, різних світоглядів, відсутності взаєморозуміння. Позивач вважає, що у них з відповідачем різні погляди на сімейні відносини та у нього відсутнє бажання в подальшому проживати разом з відповідачем. На даний час вони фактично проживають в різних містах, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть з серпня 2019 р.. Шлюб припиняють вперше. Також, позивач зазначає, що відповідач відмовляється спільно подати заяву до органу РАЦС про розірвання шлюбу, у зв`язку з чим, він змушений звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Спору про розподіл майна, що є їх спільною сумісною власністю не мають. Строк на примирення не потрібен. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, судові витрати не стягувати з відповідача. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 3). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак раніше подала до суду письмову заяву про слухання справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, просить позов задовольнити, та залишити їй прізвище « [PERSON] » (а.с. 32). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 03 березня 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлограду Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 189 (а.с. 6, 33). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, подружніх стосунків не підтримують, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як відповідач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає за необхідним після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище [PERSON] . Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved