Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи, тим, що 20.08.2014 р. між ним та товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ФІНЕКС» укладено міжнародний страховий договір подорожуючих № 414270. Відповідно до умов вказаного договору, страховик (ТДВ «Страхова компанія «ФІНЕКС») приймає на себе за визначену винагороду зобовязання відшкодувати витрати, повязані із наданням [PERSON] невідкладних медичних та інших послуг, що виникли в результаті страхового випадку, передбаченого умовами цього договору страхування. Застрахована особа ([PERSON]В.), згідно умов договору, це фізична особа, що виїжджає за кордон та знаходиться під страховим захистом і зобовязана сплатити страховий платіж на умовах, визначених договором та виконувати інші умови. Строк дії зазначеного договору з 30.08.2014 року по 30.08.2016 року, на території Європи, за програмою страхування А, медичні та інші витрати (МВ). Відповідно до вказаного договору страхування [PERSON] «СК «ФІНЕКС» здійснює страховий захист відповідно до «Рішення Ради ЄС 2004\\17\\ЕG щодо медичного страхування подорожуючих осіб». Страхування здійснюється на підставі Закону України «Про страхування», Правил добровільного страхування медичних витрат та Правил добровільного страхування від нещасних випадків. В березні 2016р. позивач подорожував країнами Європи. 24.03.2016 року близько 2200 год. - 2300год. [PERSON], рухаючись по автомагістралі в сторону Польщі став учасником дорожньо-транспортної пригоди, що має місце в районі міста Котбус (Німеччина). Після дорожньо-транспортної пригоди, перебуваючи у важкому стані, [PERSON] було госпіталізовано до найближчого медичного закладу - клініки імені [PERSON] у місті Котбус. У вказаній клініці [PERSON] перебував на лікуванні у стаціонарному відділенні травматології у період з 24.03.2016 року по 30.03.2016 року із діагнозом перелом діалізу стегнової кістки, множинні контузії, амнезія, проводилась оперативна стабілізація за допомогою проксимального стегнового цвяха А. Окрім оперативного втручання проводились ще ряд інших медичних обстежень таких, зокрема, як компютерна томографія. Враховуючи, що у госпіталізованого [PERSON] на момент поступлення до клініки був дійсний міжнародний страховий договір подорожуючих, медичним працівникам було повідомлено про це та надано вказаний договір для зазначення у медичній документації і врахуванні при лікуванні. 24.03.2016р. працівники лікарні імені [PERSON] у місті Котбус повідомили про настання страхового випадку, а також було отримано від страхової компанії підтвердження щодо дії міжнародного страхового договору подорожуючих № 414270. Протягом всього періоду із часу настання страхового випадку (ДТП) та проведення лікування за кордоном, [PERSON] був впевнений, що відповідач [PERSON] « «ФІНЕКС», виконав своє зобовязання щодо оплати коштів за лікування, проведене у клініці імені [PERSON] у місті Котбус. Однак, у червні місяці 2016 року [PERSON] отримав вимогу про судове стягнення заборгованості за проведення медичне лікування від клініки імені [PERSON] місті Котбус на загальну суму 6 143,56 євро, що на момент подання даного позову по відношенню до курсу гривні становить 168333,54 грн. Дану суму позивачем визначено як ціну позову. Враховуючи вказане, на адресу відповідача неодноразово надсилались запити щодо повідомлення причин несплати коштів згідно укладеного договору та ігнорування договірних зобовязань загалом. Відповідно до листа № 327 від 14.09.2016 року, наданого [PERSON] «Страхова компанія» «Фінансовий експерт», що є правонаступником [PERSON] «СК «ФІНЕКС», відповідач підтвердив, що у липні 2016 року [PERSON]В, звернувся із вимогою про оплату коштів за проведене лікування за межами території України у звязку із настанням страхового випадку. Однак, [PERSON] «СК «ФІНЕКС» відмовило у виплаті коштів за лікування, посилаючись на невчасне повідомлення позивачем [PERSON] компанія про подію, що може вважатись страховим випадком без поважних на те причин. Окрім того, відповідач зазначив, що [PERSON] самостійно, без погодження із Страховиком чи із [PERSON] компанією звернувся до медичного закладу для отримання медичної допомоги. Вважає такі твердження відповідача абсурдними та такими, що не відповідають дійсності зважаючи на те, що позивач був у важкому стані, госпіталізація до найближчого медичного закладу була не зваженими та особистим рішення [PERSON], а терміновим заходом задля врятування життя та збереження здоровя позивача. Незважаючи на вказане, до цих пір жодних коштів відповідачем не сплачено. Клініка імені [PERSON] у місті Котбус неодноразово повідомляла, що у випадку не оплати коштів за проведене лікування, вони вимушені будуть звертатись до суду із відповідним позовом до [PERSON] Враховуючи це, позивач змушений звертатись до суду із даним позовом для захисту своїх прав та для спонукання відповідача [PERSON] «СК «ФІНЕКС» (на даний час - [PERSON] «СК «Фінексперт») виконати зобовязання за договором. Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу дії ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Предметом договору страхування, згідно вимог ст. 4 вищевказаного Закону, можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування» та ст. 979 Цивільного кодексу України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також від відшкодування шкоди. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Пунктом 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» також встановлений обовязок Страховика при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування в узгоджений договором строк. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У розділі «Основні терміни» та у п. 3.2. укладеного сторонами Міжнародного страхового договору подорожуючих № 414270 від 20.08.2014 р. зазначено, що страховим випадком є подія, передбачувана Договором страхування, яка відбулась під час дії договору страхування, документально підтверджена, з настанням якої виникає обовязок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Застрахованій особі. Страховим ризиком, згідно п. 3.1. договору, є незалежні від волі застрахованої надзвичайні події, що настали під час поїздки за кордон. За таких обставин, враховуючи умови укладеного договору, вважає за доцільне визнати обґрунтованими позовні вимоги щодо визнання стаціонарного лікування позивача, у т.ч. проведення йому оперативного втручання у клініці імені [PERSON] у місті Котбус, -страховим випадком. До того ж, виходячи з підстав відмови [PERSON] «СК «ФІНЕКС» у виплаті страхового відшкодування [PERSON], відповідач фактично не заперечує факту настання страхового випадку, а посилається на невиконання [PERSON] передбачених договором обовязків. Статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України «Про страхування» передбачено підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема, несвоєчасне повідомлення страхувальником без поважних причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Також договором страхування можуть бути передбачені і інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України та п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про страхування» на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Зі змісту зазначених положень законодавства вбачається, що для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування правове значення має факт повідомлення страховика про настання страхового випадку в строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком про відмову в цьому. Отже, закон повязує обовязок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком. Сам лише факт порушення страхувальником визначеного договором порядку повідомлення про настання страхового випадку за наявності повідомлення страховика про настання такого випадку не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. Тобто за змістом зазначених норм можна дійти висновку, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування. Порушення страхувальником інших умов договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком. Таких порушень договору позивачем не було допущено. З огляду на вищевикладене не можна вважати підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування той факт, що про необхідність надання медичної допомоги [PERSON] сервісну компанію та відповідача, зокрема, було повідомлено 28.03.2016 року (як зазначено у листі [PERSON] «СК «Фінесперт» « 327 від 14.09.2016 р.). За таких обставин посилання відповідача на наявність передбачених пунктами 9.1.5.2.3., 5.2.4., 5.2.7. та 10.4. підстав для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування, а саме: в звязку з несвоєчасним повідомленням страхувальником без поважних причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, а також в звязку з неузгодженням дій страхувальника /застрахованої особи при настанні страхового випадку (звернення та/або лікування у медичних закладах) зі страховиком - є необгрунтованими. Дана правова позиція також висловлена Колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 31 березня 2016 року у справі № 6-1118ск16. Згідно п. З ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобовязаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 992 ЦК України також встановлено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Так, згідно пунктів 8.4.3 Договору страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату протягом 10 банківських днів з дня прийняття відповідного рішення. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається згідно із чинним законодавством України. Окрім вказаного, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У Правовій позиції № 113цс14 Верховного Суду України вказується, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням. Саме до останнього виду грошових зобовязань належить укладений сторонами договір про надання послуг, оскільки ним установлена ціна договору - страхова сума. Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає в тому, що після ДТП позивач був доставлений у відповідний лікувальний заклад, де йому було надано висококваліфіковані і відповідно високовартісні послуги. Фактично лікарі врятували його життя. У звязку із невиплатою йому страхового відшкодування клініка імені [PERSON] у місті Котбус виставляє йому претензії на відшкодування відповідної суми коштів. Таких грошей він не має, однак через незаконні дії страхової компанії він ризикує залишитися без майна, а також для нього неможливим буде виїжджати за кордон та відповідно заробляти певні кошти. Окрім того, якщо клініка подасть позовну заяву про стягнення з нього коштів на лікування, то він понесе значно більші затрати, враховуючи великі суми судових зборів та послуг юридичних компаній у Німеччині. Всі ці обставини викликають в нього велику тривогу, безсоння. Позивач втратив спокій. Думки його повязані лише із постійним очікування негативних повідомлень з-за кордону про стягнення з нього грошових коштів. Враховуючи, що через неправомірні дії відповідача йому заподіяно моральні страждання, моральну шкоду визначає у розмірі 50 000 гривень. Просить суд врахувати, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» на відносини, що виникають з договорів страхування, поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів». А відповідно до статті 110 Цивільного процесу кодексу України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися за вибором позивача також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживачапбо ж за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Тобто дана категорія справ ставитися до альтернативної підсудності. Також він звільняється від сплати судового збору. Позивач просить стягнути з відповідача суми страхового відшкодування та відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров'я за міжнародним страховим договором подорожуючих у розмірі 168333,54 (сто шістдесят вісім тисяч триста тридцять три гривні 54 коп.) та моральну шкоду у розмірі 50 (пятдесят тисяч) гривень. Позивач та представник позивача в судове засідання не з»явилися, однак представник позивача подав заяву до суду про слухання справи у його відсутності, позов підтримав та не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про час і місце судового розгляду, а тому суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, а саме: копію витягу з міжнародного страхового договору подорожуючих (загальні умови); копію міжнародного страхового договору подорожуючих; копії документів на німецькій мові та копії перекладів з німецької мови на українську мову: довідки про перебування на стаціонарі позивача з 24.03.2016 по 30.03.2016 в клініці імені [PERSON] міста Котбус; заяви про взяття на себе витрат /заяви про прийом на лікування від 24.03.2016 року номер прийому:16401631; квитанції від 27.03.2016 року ; витягу з історії хвороби позивача від 30.03.2016 року; договору про медичне обслуговування від 25.03.2016 року; згоду позивача на передачу даних дільничому терапевту щодо проведеного лікування ; нагадування боржника про оплату від 31.05.2016 року; замовлення та рахунок-фактуру 960245 від 30.03.2016; інформацію для здійснення дзвінків, а також радіо- та телевізійного прийому у відділеннях лікарні від лютого 2010 року; лист адвокатів від 19.10.2016 року; лист клініки з приводу справи [PERSON] адвокатам ; останнє позасудове нагадування по оплату стаціонарного лікування позивача від 03.09.2016 року; результати нарахування відсотків; судове стягнення заборгованості клієнта від 23.06.2016; письмове нагадування про оплату лікування надіслану позивачу клінікою від 31.05.2016; запити клініки щодо отримання рахунка про сплату послуг за лікування страховою компанією та їхні відповіді з приводу оплати послуг; лист страхової компанії «Фінексперт» до позивача щодо оплати послуг лікування страхової компанії; повідомлення про вручення; лист національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 26.09.2016 відповідно до якого розяснено, що спори, повязані із страхуванням вирішуються в порядку, передбаченому чинним законодавством України; довідка НБУ щодо офіційного курсу валют станом на 16.12.2016 року , - вважає, що доводи позову підставні, підтверджуються зібраними доказами, а тому в частині стягнення суми страхового відшкодування позовні вимоги підлягають до задоволення з таких мотивів. Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування» та ст. 979 Цивільного кодексу України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Пунктом 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» також встановлений обовязок Страховика при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування в узгоджений договором строк. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У розділі «Основні терміни» та у п. 3.2. укладеного сторонами Міжнародного страхового договору подорожуючих № 414270 від 20.08.2014 р. зазначено, що страховим випадком є подія, передбачувана Договором страхування, яка відбулась під час дії договору страхування, документально підтверджена, з настанням якої виникає обовязок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Застрахованій особі. Страховим ризиком, згідно п. 3.1. договору, є незалежні від волі застрахованої надзвичайні події, що настали під час поїздки за кордон. Позивач перебував на стаціонарному лікуванні, зазнав оперативного втручання у клініці імені [PERSON] у місті Котбус, що є слід вважати страховим випадком. Статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України «Про страхування» передбачено підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема, несвоєчасне повідомлення страхувальником без поважних причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Також договором страхування можуть бути передбачені і інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України та п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про страхування» на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Зі змісту зазначених положень законодавства вбачається, що для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування правове значення має факт повідомлення страховика про настання страхового випадку в строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком про відмову в цьому. Отже, закон повязує обовязок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком. Сам лише факт порушення страхувальником визначеного договором порядку повідомлення про настання страхового випадку за наявності повідомлення страховика про настання такого випадку не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. Тобто за змістом зазначених норм можна дійти висновку, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування. Порушення страхувальником інших умов договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком. Таких порушень договору позивачем не було допущено. З огляду на вищевикладене не можна вважати підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування той факт, що про необхідність надання медичної допомоги [PERSON] сервісну компанію та відповідача, зокрема, було повідомлено 28.03.2016 року (як зазначено у листі [PERSON] «СК «Фінесперт» « 327 від 14.09.2016 р.). За таких обставин посилання відповідача на наявність передбачених пунктами 9.1.5.2.3., 5.2.4., 5.2.7. та 10.4. підстав для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування, а саме: в звязку з несвоєчасним повідомленням страхувальником без поважних причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, а також в звязку з неузгодженням дій страхувальника /застрахованої особи при настанні страхового випадку (звернення та/або лікування у медичних закладах) зі страховиком - є необгрунтованими. Згідно п. З ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобовязаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Таким чином, з відповідача слід стягнути в користь позивача 168\~333, 54 грн. страхового відшкодування, яке полягає у понесених витратах на його лікування в клініці імені [PERSON] у місті Котбус, що підтверджується відповідною довідкою клініки. В решті позову слід відмовити, оскільки позивач на погляд суду не надав достатніх доказів щодо завдання йому діяннями відповідача моральної шкоди. На підставі викладеного та ст. 16 ЦК України,

Outcome: partial