Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 09.11.2013 року він за договором позики передав відповідачу грошові кошти в розмірі 16000 грн. Відповідач зобов'язався повернути зазначені грошові кошти в шестимісячний термін. Однак в зазначений в договорі позики час і по день звернення до суду відповідач кошти не повернув, тобто умови договору ним не виконуються, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу, інфляційне збільшення суми боргу, три проценти річних від простроченої суми боргу та моральну шкоду, а всього 36981 грн. 89 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошей. Судом встановлено, що 09 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач отримав 16000 грн. взяв на себе зобов'язання повернути вказані кошти в термін шість місяці. Вказаний договір оформлений відповідно до ст.1047 ЦК України в письмовій формі, що підтверджується розпискою. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а ст.1049 ЦК встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладені норми та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що сума боргу в розмірі 16000 грн. повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Згідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 140 грн. 71 коп. підлягають задоволенню, оскільки відповідають вимогам ст.1050 ЦК України, в договорі інший розмір процентів не встановлений. Підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 841 грн. 18 коп., оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону. Відповідачем встановлені судом обставини не спростовані. Під час судового розгляду справи позивачем не надано належних і допустимих доказів спричинення діями відповідача моральної шкоди, під час судового розгляду не доведено ні факт нанесення моральної шкоди, ні її розмір, обставин, визначених ч.2 ст.23 ЦК України позивачем не зазначено, тому суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню в цій частині. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial