Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

\~\~\~\~ Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 19.12.2013 року між ним та відповідачем [PERSON] укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором, за яким відповідач отримував кредит на суму 40912,29 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов угоди, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою. В звязку з невиконанням умов кредитного договору позивач просить стягнути з відповідача станом на 01.07.2016р. заборгованість за кредитним договором в сумі 71431,29 грн., яка складається з наступного: 28083,63 - заборгованість за кредитом, 12012,22 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 17590,14 заборгованість за комісією за користуванням кредитом, 13745,30 штраф, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Окрім того, позивач просить стягнути на свою користь судовий збір 1378 гривень 00 копійок. \~\~\~\~ В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягала. \~\~\~\~ Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти позовних вимог, вказували, що з моменту прострочення тіла кредиту 08.01.2008 року до моменту звернення банку до суду з позовом 03.08.2016 року сплив строк позовної давності. Крім того звернули увагу на норми Закону України 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо неправомірного нарахування банком пені, яка вказана в позові як комісія та штрафу з 14.04.2014 року \~\~\~\~ Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~ Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і чинного законодавства. \~\~\~\~ На підставі ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі неналежного виконання зобовязання настають правові наслідки, встановлені законом або договором. \~\~\~\~ Ст. 625 ЦК України передбачає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу. \~\~\~\~ У відповідності з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У судовому засіданні встановлено, що 19.12.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором, за яким відповідач отримував кредит на суму 40912,29 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Дата остаточного погашення заборгованості вказана 29.02.2016 року. Дана угода складається з самої Генеральної угоди б/н про реструктуризацію заборгованості і приєднання к Умовам та правилам надання продукту кредитних карток та Умов і правил надання банківських послуг. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши відповідачу кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів в сумі 40912,29 грн., яку (картку) відповідач отримав та використав кредитні кошти в своїх цілях. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти з відсотками позивача, в результаті чого, станом на 01.07.2016р. заборгованість за кредитом складає 28083,63 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 12012,22 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Посилання ж відповідача та його представника на положення ст.ст. 257,261 ЦК України щодо застосування строку позовної давності не заслуговують на увагу, так як предметом спору є заборгованість, яка виникла через невиконання умов Генеральної угоди, строк виконання якої вказаний 29.02.2016 року, тобто трирічний строк позовний давності не сплинув на час звернення позивач до суду. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, оскільки відповідачем непогашена у повному обсязі заборгованість за кредитним договором та процентами, суд вважає позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» в цій частині обґрунтованими та такими, які повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Що стосується стягнення з відповідача комісії та штрафу суд зазначає наступне. Судом враховано, що статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Як зазначено у правовій позиції, яка була викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15 цивільно-правова відповідальність\~це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Сторонами у п. 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання кредитних карт визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь\~якому з грошових зобовязань, передбачених Генеральною угодою більше ніж на 31 день позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 13745,30 грн. Тобто сторонами у договорі штрафні санкції передбачені також за порушення позичальником строків платежів, що відповідно до вищезазначеної правової позиції Верховного Суду України та наведених вимог закону є неприпустимим, оскільки є подвійною відповідальністю за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором. З урахуванням викладеного, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 13745,30 гривень штрафу такими, що не підлягають задоволенню. Вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії в сумі 17590,14 гривень не підлягають стягненню, оскільки в розрахунку заборгованості пеня та комісія не розмежовані, позивач просив вказану суму стягнути як комісію, Генеральною угодою стягнення комісії не передбачено, тому суд не вбачає підстав для задоволенні позовних вимог в цій частині. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Генеральною угодою б/н про реструктуризацію заборгованості і приєднання к Умовам та правилам надання продукту кредитних карток від 19.02.2013 року у розмірі 43971 гривень 39 копійок, яка складається з наступного: 28083 гривень 63 копійок - заборгованість за кредитом,\~ 15887 гривень 76 копійок -\~ заборгованість за відсотками за користування кредитом. При вирішенні питання про судові витрати у справі, суд виходить з наступного. Позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості у сумі 71431,29 грн., які задоволені частково на суму 43971,39 грн. Тому, з врахуванням вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають присудженню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, у сумі 777,66 грн. \~\~\~\~ На підставі ст.ст. 526, 610, 611, 625, ч.2 ст. 1050 ЦК України,

Outcome: partial