Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей, в якій зазначає, що на профілактичному обліку служби у справах дітей Великобілозерської районної державної адміністрації Запорізької області з 2012 року перебувають малолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яких було покинуто в дитячій лікарні №1 м. Запоріжжя. Згідно свідоцтв про народження дітей їх матір'ю є [PERSON], батьком - [PERSON]. 24.01.2012 року до дитячої лікарні дітей доставила жінка, яка назвалася їх бабусею, та повідомила, що малолітні діти були залишені вдома без батьківського піклування, місце проживання батьків невідоме. Зі слів жінки, сім'я веде аморальний спосіб життя. Розпорядженням голови Великобілозерської районної державної адміністрації від 15.02.2012 №65 малолітніх дітей було влаштовано до Запорізького обласного будинку дитини «Сонечко». 04.06.2014 року [PERSON] переведено до Запорізького обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей з причини закінчення граничного строку перебування в Будинку дитини. Батько дітей [PERSON] рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 16.04.2014 року позбавлений батьківських прав відносно малолітніх дітей. Мати дітей [PERSON] зловживає алкогольними напоями, веде аморальний та бродячій спосіб життя, у неї немає постійного місця проживання. Встановити місцезнаходження відповідача неможливо. У зв'язку з викладеним позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Представник позивача Трошина Тетяна Віталіївна, яка має належні повноваження, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити, зазначивши, крім викладеного у позові, що формальна наявність матері позбавляє дітей можливості отримання статусу дитини, яка залишилась без піклування батьків, у зв'язку з чим вони не можуть користуватися пільгами та державними гарантіям згідно чинного законодавства. Відповідач у судове засідання не з'явилася повторно, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений i від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вимоги ч.1 ст.224 ЦПК України, суд, за згодою представника позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Прокурор Гювелян В.А. позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити в інтересах малолітніх дітей, вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що вимоги, які викладені в позовній заяві, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей ; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти . Вимогами ст.150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Так, судом встановлено, що [PERSON] є матір»ю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.3,4). Відповідачка разом з малолітніми дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). 24.01.2012 року до дитячої лікарні № 1 м. Запоріжжя дітей [PERSON] та [PERSON]. доставила жінка, яка назвалася їх бабусею, та повідомила, що малолітні діти були залишені вдома без батьківського піклування, місце проживання батьків невідоме, сім'я веде аморальний спосіб життя, про що були складені акти про дитину, покинуту в закладі охорони здоров'я (а.с.5-6). Розпорядженням голови Великобілозерської районної державної адміністрації Запорізької області від 15.02.2012 року № 65 малолітні діти [PERSON] та [PERSON]. були влаштовані до Запорізького обласного будинку дитини «Сонечко» на повне державне утримання до вирішення подальшої долі дітей (а.с.8). 04.06.2014 року [PERSON] переведено до Запорізького обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей з причини закінчення граничного строку перебування в Будинку дитини (а.с.9-11). Батько дітей [PERSON] рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 16.04.2014 року позбавлений батьківських прав відносно малолітніх дітей (а.с. 12-14). Мати дітей [PERSON], [INFO], згідно характеристики, наданої сільським головою Трудової сільської ради Великобілозерського району, зареєстрована на території вказаної сільської ради, але тривалий час за місцем реєстрації не проживає, за час проживання показала себе з негативного боку, батьківські обов'язки по відношенню до дітей не виконувала зовсім, вела бродячий спосіб життя (а.с.16). Згідно інформації № 841 від 26.06.2014 року, наданої головним лікарем КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», [PERSON] періодично відвідувала своїх малолітніх дітей. З 06 січня по 20 травня 2014 року мати дітей не відвідувала. 20.05.2014 року під час відвідин з матір'ю проведена бесіда про відповідальне батьківство, роз'яснено наслідки невиконання батьківських обов'язків. Під час бесіди [PERSON] наполягала, що мешкає по [ADDRESS] без реєстрації, контактного телефону не залишила, конкретної причини, що пояснювала б тривале невідвідування дітей, мати на надала (а.с.17). Відповідно до листа начальника СКМСД ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 25.06.2014 року, співробітниками СКМСД ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області здійснений виїзд за адресою: [ADDRESS], з метою встановлення місця проживання [PERSON]. За вказаною адресою мешкає [PERSON], яка пояснила, що протягом року в її будинку мешкала [PERSON], але у зв'язку з тим, що остання зловживала алкогольними напоями та вела аморальний спосіб життя, господарка квартири вигнала її. Зі слів жителів Шевченківського району [PERSON] веде бродячий спосіб життя, встановити її місце знаходження не виявилося можливим (а.с.18). За інформацією головного лікаря КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» від 18.07.2014 року, [PERSON] періодично відвідує свого сина [PERSON], [INFO]. Про свої подальші наміри стосовно дитини мати не повідомляла (а.с.19). За інформацією директора КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 14.07.2014 року, з 04.06.2014 року у центрі на повному державному забезпеченні перебуває [PERSON], [INFO]. 19.06.2014 року дитину відвідала хрещена мати - [PERSON]. [PERSON] до закладу не зверталась, станом здоров'я, умовами проживання, виховання, утримання дитини не цікавилася, матеріально не допомагала (а.с.20). Згідно висновку служби у справах дітей Великобілозерської районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення [PERSON] батьківських прав, з урахуванням встановлених обставин орган опіки та піклування районної адміністрації дійшов висновку, що мати самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, і про доцільність позбавлення її батьківських прав (а.с.21-22). Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, судом встановлено, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не приймає будь-якої участі у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, протягом двох років не вживає ніяких заходів для повернення їх в родину, не має наміру в подальшому житті будь-яким чином цікавитися життям і розвитком дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, злісно ухиляється від їх виконання та байдужа до подальшої долі доньки і сина, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 грн., оскільки позивач по справі звільнений від сплати судового збору при пред'явленні позову до суду за даною категорією справ, відповідно до положень п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved