Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що між ним та відповідачем 2 січня 2007 року був укладений кредитний договір, згідно якого він надав відповідачу кредит у розмірі 1999 гри. відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім цього посилався на умови договору, які регламентують внесення належних платежів для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими витратами. Вказував, що в порушення умов договору відповідач своїх зобовязань належним чином не виконав, в звязку з чим у нього станом на 24 вересня 2013 року є заборгованість у сумі 33360,86 грн.: 1395,29 грн. - заборгованість за кредитом, 10968,86 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом - 239,88грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 18692,03грн., штрафи - 500 грн. - фіксована частина та 1564,80 грн. процентна складова. Під час розгляду судом справи, представник позивача надав до суду заяву про зменшення позовних вимог та з урахуванням уточнених позовних вимог просив, стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за договором № СVV0FВ02040492 від 02.01.2007 р. нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 25.10.2008 р. по 25.10.2013 р. у розмірі 9192,51 грн. та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача уточнений позов підтримав, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві і просив його задоволити. Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача та відмовити у задоволенні позову, в своєму поясненні підтвердив обставини, викладені в запереченнях на позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню у звязку з наступним. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №CVV0FB02040492 від 02.01.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 1999,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з умовами кредитного договору Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у сумі 231,20 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно Умов. При цьому позивач вказує, що у відповідача у звязку із неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість по відсоткам нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 25.10.2008 року по 25.10.2013 року у розмірі 9192,51 грн. Вказані обставини стверджені копією кредитного договору та розрахунком заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.\~\~ Так судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника №CVV0FB02040492 від 02.01.2007 року банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 1999,0 грн. на строк 12 місяців з 02.01.2007 року по 01.01.2008 року включно. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.\~\~\~\~\~\~ При цьому, частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. З врахуванням передбаченого законом трирічного строку позовної давності, позовна давність за даною вимогою сплила 02.01.2011 року. Банк звернувся до суду з позовом 24.10.2013 року, який отримано судом 30.10.2013 року. Що стосується посилання представника позивача на пункт 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, яким передбачено, що терміни позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Дослідивши в судовому засіданні Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) судом встановлено, що зазначені Умови не містять підпису позичальника [PERSON], а тому їх неможливо вважати договором про збільшення позовної давності. Заява позичальника [PERSON] №CVV0FB02040492 від 02.01.2007 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11.03.2015 року, у справі №6-757цс15 від 01.07.2015 року, у справі №6-1926цс15 від 04.11.2015 року, які згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Навіть незважаючи на це, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» предявлено тільки 30.10.2013 року, тобто через 5 років 9 місяців із настання строку виконання зобовязання. Представник позивача не надав доказів того, що позивач не пропустив строк позовної давності. В частині 3 статті 267 ЦК України зазначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ст. 267 ч. 4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Приймаючи до уваги, що представник відповідача заявив клопотання про застосування строку позовної давності, в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства [PERSON] банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Відповідно вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо у позові відмовлено, то витрати не стягуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed