Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою. З січня 2015 року шлюбні стосунки між позивачем та відповідачкою було фактично припинено, через байдужість і повну відсутність уваги з обох боків: як чоловіка до дружини, так і дружини до чоловіка. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю, немає. Шлюб вони розривають вперше. За домовленістю між позивачем та відповідачкою син залишається проживати разом із матір'ю. Позивач [PERSON] та представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, представником позивача подано клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву в якій просила слухати справу у її відсутність, зазначила в заяві, що не заперечує проти заявлених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 26 липня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 736, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Від зареєстрованого шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.3-зворот). Як вбачається з поданої позовної заяви, сімейне життя не склалося. Сім'я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї є не доцільним. Кожен із сторін не бажає зберігати шлюбні відносини. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного та психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки сторони не бажають перебувати у шлюбі, а примушування до шлюбу не допускається - збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати пов'язані з розглядом справи підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved