Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій зазначає, що вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29 грудня 2000 року. Від вказаного шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], який проживає із нею та буде проживати із нею, знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що вона з відповідачем прожила у спільному шлюбі більш ніж 13 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини, але останні роки вони не можуть як сім'я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їх дитини. Вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їх спільної дитини, тим більше відповідач особисто вирішив сам розірвати із нею будь-які стосунки, хоча вони мешкають разом в одній будівлі, він ігнорує її, не спілкується з дитиною, матеріально її не забезпечує та не приймає участі у її вихованні. З підстав наведених вище, збереження їх сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Позивач вказує, що їх подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам так і малолітньої дитини. Спору про розділ майна, що є їх сумісною власністю, вони будуть вирішувати поки що в позасудовому порядку шляхом спільного порозуміння, взаємних поступок та інтересів кожного із подружжя. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач, матеріально їй та їх спільній дитині взагалі не допомагає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати малолітнього сина. Між нею та відповідачем на момент пред'явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Відповідач працює на Лозівському ковальсько-механічному заводі і має постійний заробіток. Крім того, позивач звертає увагу на те, що відповідач не має іншої родини, але сплачує аліменти на свою неповнолітню дочку від першого шлюбу, батьків чи інших осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку немає. У зв'язку з чим, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення ним повноліття; сплачений судовий збір стягнути з відповідача. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак в поданій до суду письмовій заяві зазначила, що уточнює свої позовні вимоги в частині стягнення аліментів та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення ним повноліття, просить розглянути справу без її присутності, позовні вимоги підтримує, прізвище після розірвання шлюбу залишити - [PERSON] (а.с. 22). Відповідач у судове засідання не з'явився, але подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що уточнені позовні вимоги визнає повністю, просив справу розглянути без його присутності (а.с. 24). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, у судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 29 грудня 2000 року виконкомом Панютинської селищної ради Лозівського району Харківської області, актовий запис № 45 (а.с. 13). Від цього шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 159721, виданого 16 липня 2001 року виконкомом Панютинської селищної ради Лозівського району Харківської області (а.с. 14), який проживає разом із матір'ю та після розірвання шлюбу залишиться проживати із нею. Судом встановлено, що між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, до примирення не спрямовані, проживають окремо, їх відносини припинили бути подружніми, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору відносно спільно нажитого майна у них немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає за необхідним після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON]. [PERSON] Нікіта разом із матір'ю та батьком зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15), однак фактично мешкає із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Отже, місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], встановити разом з матір'ю - [PERSON]. Дитина знаходиться на утриманні матері, яка хоча і працює старшим контролером-касиром у філії - ХОУ АТ «Ощадбанк», отримує заробітну плату у середньому на місяць 3122,43 грн. (а.с. 23), але потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Відповідач матеріальну допомогу у добровільному порядку на утримання дитини не надає, хоча він має можливість надавати таку допомогу, оскільки працездатний, працює на Лозівському ковальсько-механічному заводі і має постійний заробіток, сплачує аліменти на утримання дитини від першого шлюбу, інших утриманців не має. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини між сторонами не досягнуто. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Розмір аліментів суд визначає у відповідності із ст. 183 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні встановлено, що при зверненні до суду із позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а.с. 1). Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь держави. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved