Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначено, що 07.11.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №910.19349, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 64845 грн. 74 коп. строком до 07.11.2017 року на купівлю транспортного засобу марки ВАЗ 219060, 2012 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак / реєстраційний № [NUMBER] . Частину кредитних коштів перераховано на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу, іншу частину - оплату страхових платежів та інших витрат, пов`язаних з купівлею автомобіля. Таким чином, між сторонами виникли кредитно-договірні відносини. Забезпеченням виконання зобов`язань [PERSON] є застава вказаного транспортного засобу відповідно до договору застави, який належить [PERSON] на праві приватної власності. Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши позичальнику кредит в обумовленому розмірі, натомість [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого станом на 06.08.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 116426 грн. 99 коп. За даних обставин з метою захисту майнових інтересів позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом з реалізацією свого права на захист шляхом звернення стягнення на предмет застави. Просить суд: вилучити у [PERSON] предмет застави - транспортний засіб марки ВАЗ 219060, 2012 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак / реєстраційний [NUMBER] , та передати АТ «Ідея Банк» на період його реалізації; в рахунок погашення кредитних зобов`язань на корить ПАТ «Ідея Банк» за вказаним кредитним договором в сумі 116426,99 грн., яка складється з: простроченого боргу - 23111 грн. 18 коп., прострочених процентів - 27101 грн. 79 коп., строкових процентів - 474 грн. 70 коп.; пені - 65739,32 грн., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки ВАЗ 219060, 2012 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак / реєстраційний [NUMBER] , шляхом продажу транспортного засобу АТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі - покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати АТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу; стягнути з відповідачів на користь АТ «Ідея Банк» витрати по сплаті судового збору відповідно до задоволених вимог. Представник відповідач [PERSON] подав до суду відзив, яким просив у задоволенні позову відмовити з підстав недоведеності та безпідставності. Також вказав про скрутне фінансове становимще відповідача через його хворобу та хвороби членів сімї останнього продовж 2013-2017 р.р. Представник позивача надав відповідь на відзив, якою вважав заперечення представника відповідача щодо позову безпідставними, а позовні вимоги обґрунтованими, на підтвердження яких додатково надав детальний розрахунок заборгованості. Відповідач та його представник відповіді не надавали. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до позовної заяви представник позивача не заперечує проти розгляду справи без присутності представника позивача. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися, представник надала заяву про розгляд справи за їх відсутності та відсутності відповідача, проти позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві та в задоволенні позовних вимог просить відмовити Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 07.11.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» як банком та [PERSON] як позичальником укладено кредитний договір №910.19349, за умовами §1 якого банк надав позичальникові кредит в сумі 64845 грн. 74 коп. строком на 60 місяців на наступні потреби: фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки ВАЗ моделі 219060, 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , у сумі 59491,50 грн.; фінансування страхового платежу за договором страхування життя позичальника в сумі 5354 грн. 24 коп. Роздрібна ціна купівлі транспортного засобу становить 69990 грн. Позичальник власними коштами сплачує продавцю частину ціни купівлі транспортного засобу 10498,50 грн. (а.с.8-15). Акціонерне товариство «Ідея Банк» є правонаступником прав та обов`язківПублічного акціонерного товариства «Ідея Банк». Відповідно до §5 договору, позичальник доручив банку здійснити кредитування шляхом перерахування коштів на відповідні рахунки - в ПП «Дніпро-Авто» в сумі 59491,50 грн. - за придбання автомобіля, та в ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя» в сумі 5354, 24 грн. - за страхування життя. Сторонами погоджено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти - за змінюваною процентною ставкою що разом з Маржою Банку складає 19.9900%. Погашення заборгованості здійснюється позичальником у вигляді ануїтетних платежів (щомісячних) на рахунок № 26202491019349.980 відповідно до Графіку щомісячних платежів - Додатку №1 до договору (а.с.10-11). Про умови кредитування, сукупну вартість кредиту позичальник був ознайомлени належним чином, свідченням чому є наявна в матеріалах справи довідка-повідомлення з його підписом (а.с.14). Забезпеченням належного виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №910.19349 від 07.11.2012 року виступає застава транспортного засобу, придбаного ним за рахунок отриманих кредитних коштів за договором застави від 13.11.2012 року (а.с.20-21). За договором застави відповідне обтяження накладено на транспортний засіб з внесенням даних до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за видом обтяження - приватне, тип - застава рухомого майна (а.с.24-25). Відповідно до п.2 §1 договору застави, заставна вартість предмету застави становить 69990,00 грн. Як визначено п.1, п.3 §2 договору застави, у разі невиконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами (на праві вищого пріоритету). Предмет застави залишається у володінні та користуванні заставодавця відповідно до його функціонального призначення. Ризик випадкового знищення чи пошкодження предмету застави несе заставодавець. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від його виконання не допускається. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Судовим розглядом встановлено, що банк свої зобов`язання перед [PERSON] виконав належним чином, що підтверджується меморіальними ордерами на перерахунок коштів в рахунок оплати вартості придбаного транспортного засобу (а.с.18) та свідоцтвом про реєстрацію права власності на транспортний засіб марки ВАЗ 219060, 2012 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак / реєстраційний [NUMBER] , за [PERSON] , дата реєстрації 07.11.2012 року (а.с.30). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає визначене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Відповідно до довідки-розрахунку та детального розрахунку який на думку суду є правильним та сумнівів не викликає (а.с.38, 91-94), станом на 06.08.2018 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №910.19349 від 07.11.2012 року в розмірі 116426 грн. 99 коп., яка складається з: простроченого боргу - 23111 грн. 18 коп., прострочених процентів - 27101 грн. 79 коп., строкових процентів - 474 грн. 70 коп., пені - 65739 грн. 32 коп. Посилання представника відповідача, що позивачем не правомірно нараховано суму заборгованості спростовуються саме вказаним детальним розрахунком заборгованості, доказів на спростування нарахованої суми заборгованості стороною відповідача надано не було. Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого заставою, передбачені Законом України «Про заставу». Частиною першою статті 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України, застава є способом забезпечення зобов`язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Як слідує зі ст.19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання. забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно з ч.ч.1,2 ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 27 Закону України «Про заставу» передбачено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Виходячи із аналізу ч.3 ст.9, ч.1 ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» слід дійти висновку, що в разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відповідач може бути добросовісним набувачем лише за умови, якщо на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу не було відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відчуження майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, а тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 року по справі № 202/32128/13-ц, провадження № 61-14190св18. Таким чином, враховуючи, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам п.2 §5 договору застави, тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в цій частині, із зверненням стягнення на предмет застави - автомобіль марки ВАЗ 219060, 2012 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак / реєстраційний № [NUMBER] , шляхом його продажу заставодержателем третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати АТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно, проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах МВС України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо). Також суд звертає увагу на те, що за положеннями п.3 ч.2 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в рішенні суду мають зазначатись, зокрема, заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Відповідно до п.3 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні суду, є одним із заходів примусового виконання цього рішення. Суд враховує, що вимоги банку про вилучення предмета застави та передачу в управління банку на період до його реалізації є саме такими правомірними та необхідними заходами. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 року у справі №6-1136цс17. Таких же правових висновків дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 04.04.2018 року у справі №2/489/846/2016 (провадження № 61-1670зпв18), від 30.05.2018 року у справі №555/661/16-ц (провадження №61-579св17). Крім того, у п.1 §3 договору застави передбачено, що заставодавець уповноважує заставодержателя вилучити предмет застави разом з документами та ключами до нього, у заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) - зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з транспортного засобу, у разі настання будь-якої з обставин, передбачених п. 1 §5 договору застави (зокрема, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані, порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених цим Договором), а також управляти ним та зберігати його за рахунок заставодавця та до усунення порушень чи обставин, які стали підставою вилучення предмету застави. При виконанні зазначених дій вважається, що заставодержатель управляє предметом застави та діє як повноважний представник заставодавця, а договір є згодою заставодавця на виконання заставодержателем зазначених вище дій. Таким чином, хоча повноваження заставодержателя щодо вилучення предмета застави та передачі його в управління банку врегульовано п.1 § 3 договору застави, однак для того, щоб державний виконавець при виконанні рішення суду, згідно зі ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» вилучив у боржника транспортний засіб і передав його на зберігання стягувачу, це повинно бути зазначено у рішенні суду. Аналіз наведених норм права та положень правочину дає підстави для висновку про те, що вилучення та передача предмета застави заставодержателю є передбаченим законом примусовим заходом щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження, що вживається на підставі рішення суду на період до його реалізації, якщо такий необхідний. Такий спосіб захисту є ефективним і відповідає правилу ст.5 ЦПК України та природі цивільних відносин, що виникли між сторонами спору. Окрім того, положеннями ч.3 ст.551 ЦК України передбачена можливість зменшення розміру неустойки за наявності обставин, які мають істотне значення. З матеріалів справи (а.с. 79-84) вбачається, що [PERSON] хворів так у періоди 26.10.2016 року по 11.11.2016 року, з 28.11.2016 року по 16.12.2016 року , з 15.02.2017 року по 02.03.2017 року був госпіталізований до КЗ «ДМКЛ № 16 ДОР» м. Дніпра, було проведено операцію. Також у період з 14.03.2013 року по 05.04.2013 року донька відповідача - [PERSON] була госпіталізована до КЗ « Криворізька міска клінічна лікарня № 8»ДОР», 15.03.2013 року останній була проведена операція. У період з 21.04.2015 року по 30.04.2015 року дружина відповідача [PERSON] була госпіталізована до Криворізької клінічної лікарні № 2, та останній було проведено операцію. Суд вважає, що у зв`язку з наведеними обставинами, визначений банком розмір заборгованості по пені - 65739,32 грн., підлягає зменшенню у 10 разів - до суми 6573,93 грн. Таким чином, при розрахунку заборгованості відповідача перед Банком, суд вважає, що складовими кредитної заборгованості в даному випадку є прострочений борг - 23111 грн. 18 коп., прострочені проценти - 27101 грн. 79 коп., строкові проценти - 474 грн. 70 коп., та пеня - 6573 грн. 93 коп. Підсумовуючи викладене, суд приходить до переконання про необхідність звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості у зазначеному вище розмірі та вилучення автомобіля у його дійсного власника тобто відповідача на період до реалізації транспортного засобу. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь АТ «Ідея Банк» підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: partial