Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визначити частку [PERSON] , яка померла [INFO] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] - ј (одна четверта) частина квартири та визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на ј частину квартири [ADDRESS] . В обгрунтування своїх вимог, покликається на те, що вказана вище квартира належить позивачу, відповідачу [PERSON] , їх матері [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт від 21.12.2011 року, розпорядившись усім їй належним майном на користь [PERSON] [INFO] померла матір позивача, після смерті якої відкрилась спадщина, єдиним спадкоємцем за заповітом якої є [PERSON] . Для оформлення своїх спадкових прав, позивач звернувся до приватного нотаріуса ЛМНО Осадчук І.М., однак, [PERSON] було відмовлено, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та відсутності заяв співвласників про надання згоди на визначення частки в квартирі за померлою [PERSON] . Позивач стверджує, що правовстановлюючі документи втрачено та отримати дублікат неможливо, в зв`язку з ліквідацією органу приватизації, а відтак, враховуючи наведене, а також враховуючи неможливість реалізації свого права на спадкування майна, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 15.06.2021 року відкрито провадження в справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. /а.с.25-26/ Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила проводити розгляд справи без їх участі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позовну заяву не подали. Приватний нотаріус Осадчук І.М. в судове засідання не з`явилась, подавши до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі. /а.с.36а/ Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст.12, 81 ЦПК України убачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд зазначає, що між сторонами виник спір, з приводу виділу часток квартири, яка належить особам на праві спільної сумісної власності та визнання права власності у порядку спадкування. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження, наявного в матеріалах справи. /а.с.7/ [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт від 21.12.2011 року, розпорядившись усім їй належним майном на користь [PERSON] /а.с.8/ Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . /а.с.10/ Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом ЛМНО Осадчук І.М. заведено спадкову справа №67267995, згідно витягу із спадкового реєстру №63724091. /а.с.39/ 26.02.2021 року [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса ЛМНО Осадчук І.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а саме: частини квартири [ADDRESS] . /а.с.36/ Відповідно до Довідки №1/1216 від 26.02.2021 року, виданої Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», станом на 29.12.2012 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №7589 від 14.04.2000 року, виданого Львівським бюро приватизації відомчого житла Львівської залізниці, згідно розпорядженням №7598 від 03.04.2000 року. Квартира складається з 3-х житлових кімнат та кухні. Загальна площа квартири - 53,5 кв.м., житлова - 33,6 кв.м., підвал - 1,5 кв.м. Відомості про зміну адреси, видачу дублікатів, обтяження та заборони на вищевказану квартиру в інвентаризаційній справі станом на 29.12.2012 року відсутні. /зв.а.с.46/ [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказану вище квартиру та відсутності заяв співвласників про надання згоди на визначення частки в квартирі за померлою [PERSON] /а.с.50/ Відповідно до положень ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У відповідності до положень пункту 12 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Згідно із ч.1 ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З правового аналізу положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 нотаріусами України слідує, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України «Про нотаріат», Наказом Мінюсту «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішується в суді. Таким чином, враховуючи те, що будь-якої домовленості між співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , щодо розміру їх часток не було, нозивач як співласник позбавлений можливості визначити такі частки за домовленістю, оскільки інший співвласник помер, а позивач є його єдиним спадкоємцем, відтак визначення часток за домовленістю є неможливим, а тому суд, не вбачаючи підстав для відступу від принципу рівності часток, вважає, що їхні частки як співвласників у спільній сумісній власності є рівними, а відтак, становлять по ј частині на кожного із співвласників. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що частка [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у зазначеній вище квартирі становила ј частини. Відповідно до ст.ст.1268, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. А відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як встановлено судом, позивач, на виконання вимог ст.1296 ЦК України, звернувся із заявою до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Осадчук І.М., проте приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно. Судом приймається до уваги, що відповідно до пп.4.15 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з пп.4.18 п.4 Глави 10 Розділу ІІ зазначеного вище порядку за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Одним із способів захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на те, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняв спадщину за заповітом після померлої матері, але у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на частину спадкового майна, не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнання за позивачем, в порядку спадкування за заповітом права власності на ј частини квартири [ADDRESS] , яка належала на праві власності померлій [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved