Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.1991 року він є співвласником ? частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. Рішенням виконкому Луцької міської ради № 449 від 27.10.1992 р. йому виділено в користування земельну ділянку площею 315, 5 кв.м. Земельна ділянка, площею 0, 0587 га по [ADDRESS], належить згідно Державного акту на право власності позивачу - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] На підставі рішення виконкому Луцької міської ради № 415 від 22.12.1994 р. надано дозвіл та погодження побудованого приміщення для зберігання господарського інвентаря та комори. На побудовані споруди виготовлено будівельний паспорт. Проведення будівельних робіт здійснювалось до вже існуючої прибудинкової будівлі для зберігання твердого палива. Оскільки користування цією будівлею було неможливе, ним виконано основну масу відновлювальних робіт в травні-червні 2001 р. Позивач користується вказаною будівлею відкрито та безперервно понад 16 років, сплачує земельний податок. Посилаючись на приписи п.1 ст.344 ЦК України, просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на прибудинкову споруду площею 13, 9 м.кв. за адресою [ADDRESS], що згідно технічного паспорту (а.с.15) - споруда Б-1. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю із наведених в заяві підстав, просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні у вирішенні даного питання покладався на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, причин нез'явлення не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт існування прибудинкої споруди та проведення позивачем відновлювальних робіт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив про те, що разом з позивачем проводили реконструкцію даного приміщення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчила, що її чоловік також допомагав позивачу у проведення ремонтних робіт у даній будівлі. Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 24.12.1991 року між виконавим комітетом Луцької міської ради народних депутатів та гр. [PERSON], останній є співвласником ? частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. Земельна ділянка, площею 0, 0587 га по [ADDRESS], належить згідно Державного акту на право власності позивачу - [PERSON] та інши особам - [PERSON], [PERSON], [PERSON] На підставі рішення виконкому Луцької міської ради № 415 від 22.12.1994 р. надано дозвіл та погодження побудованого приміщення для зберігання господарського інвентаря та комори. На побудовані споруди виготовлено будівельний паспорт. З доводів позивача, проведення будівельних робіт здійснювалось до вже існуючої прибудинкової будівлі для зберігання твердого палива. Позивач вказує, що користування даною будівлею у тому стані, яка була йому передана, не було можливим, тому ним виконано основну масу відновлювальних робіт в травні-червні 2001 р. Дану обставину підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Позивач, посилаючись на те, що користується вказаною будівлею відкрито та безперервно понад 16 років, сплачує земельний податок, вважає, що наявні законні підстави для визнання за ним права власності на прибудинкову споруду площею 13, 9 м.кв. за адресою [ADDRESS], за набувальною давністю. В силу ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 4 статті 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то Відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Право власності належить до числа таких суб'єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного факту, а то й їх сукупності. Тому, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають істотне значення є законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (строк володіння). Однак, з наданих позивачем доказів - договору купівлі-продажу не вбачається, що спірне майно було у володінні попереднього власника, що є необхідною умовою для визнання права власності за набувальною давністю на підставі ст.344 ЦК України. Відповідно до абз.3 ч.1 ст.344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відомості щодо реєстрації права власності на дану будівлю відсутні. При цьому, слід врахувати, що нерухоме майно може стати предметом набуття за давністю, якщо таке майно існує. Якщо будівля чи споруда не є об'єктом нерухомості, прийнятим в експлуатацію, право на таке зареєстроване в установленому порядку, то набути право власності за давністю володіння на таке майно неможливо. Крім того, виходячи з доводів позивача та матеріалів справи вбачається, що зазначеною спірною будівлею позивач користується з часу придбання частини житлового будинку в [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу укладеного 24.12.1991 року. Водночас, положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Беручи до уваги вищезазначене, враховуючи характер спірних правовідносин та встановивши фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed