Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 30.12.1977 року по 01.07.1993 року позивач з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. 30.12.2002 року позивач з [PERSON] вдруге зареєстрували шлюб. За час перебування в зареєстрованому шлюбі, [PERSON] та [PERSON] було збудований та введений в експлуатацію житловий будинок [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15.03.1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Комишанської селищної ради народних депутатів від 06.02.1990 року, та зареєстрованого в ХБТІ від 30.03.1990 року за реєстровим №1947 в книзі №14. Право власності було зареєстровано на ціле домоволодіння на ім`я чоловіка позивача. Позивачу належить на праві спільної сумісної власності подружжя Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому Ѕ частину нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] . 11.04.2018 року державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий спірний житловий будинок на ім`я відповідача. Позивач вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.04.2018 року, видане на ім`я [PERSON] , як спадкоємця померлого [PERSON] , було видано з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки нотаріусом було невірно визначено склад спадкової маси та не враховано право власності позивача на Ѕ частину нерухомого майна житлового будинку [ADDRESS] . У зв`язку з цим, позивач просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.04.2018 року, видане державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Гіліна М.Г. на ім`я [PERSON] , як спадкоємця померлого [PERSON] . Визнати за позивачем право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . Стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 26.03.2019 року відкрито провадження у справі до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 10.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали, наполягали на його задоволенні. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали. Витрати на правову допомогу в сумі 15000 гривень не визнають, як такі, що не підтверджені та є явно завищеними. Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника державної нотаріальної контори, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарної справи №6301 «а» на житловий будинок [ADDRESS] , суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно актового запису про укладення шлюбу №548, зробленого 30.12.1977 року Суворовським відділом РАЦС м.Херсона, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 30.12.1977 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Згідно актового запису про розірвання шлюбу №568, складеного 01.07.1993 року Комсомольським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Херсона, шлюб між [PERSON] та [PERSON] 01.07.1993 року розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивача [PERSON] . Згідно актового запису про одруження №678, зробленого 30.12.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комсомольського районного управління юстиції м.Херсона, [PERSON] та [PERSON] [INFO] одружилися. Згідно актового запису про смерть №438, зробленого 06.04.2016 року Херсонський міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до листа №134 від 27.02.2019 року КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, відповідно до матеріалів інвентарної справи, станом на 31.12.2012 року, право власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15.03.1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Комишанської селищної ради народних депутатів від 06.02.1990 року та зареєстрованого в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації від 30.03.1990 року за реєстровим №1947 в книзі №14. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №157352009 від 22.02.2019 року, 11.04.2018 року державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий спірний житловий будинок на ім`я відповідача. З спадкової справи №190/2016, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звертався син померлого [PERSON] [PERSON] , згідно заяви від 19.04.2016 року, відмовилася від прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , на користь сина померлого [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 11.04.2018 року державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Гіліною М.Г., [PERSON] отримав спадщину, після померлого [INFO] [PERSON] , яка складається з: житлового будинку [ADDRESS] . Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований та введений в експлуатацію подружжям [PERSON] до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи підлягають застосуванню положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, а також ЦК УРСР (1963) року Згідно зі статтею 22 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тому, житловий будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] . Пунктом 4.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 передбачено, що при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на -1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. Згідно ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п.27 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. ( ч.1 ст.3 ЦПК України). Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.04.2018 року, видане на ім`я [PERSON] , як спадкоємця померлого [PERSON] , було видане з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки нотаріусом було невірно визначено склад спадкової маси та не враховано право власності позивача на Ѕ частину нерухомого майна - житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вищевикладені обставини підтверджують, що визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна житлового будинку [ADDRESS] , є винятковим способом захисту, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача не має можливості. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вимоги про стягнення судових витрат на правову допомогу стороною позивача не заявлено та докази понесених витрат на правову допомогу в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2000,00 грн. на користь позивача.

Outcome: approved