Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що з 19.06.1981 р. перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. З 06.07.2013 р. їх сім`я розпалася, вони припинили ведення спільного господарства, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.05.2014 р. шлюб між ними був розірваний. У зв'язку з тим, що їх сім`я розпалась, виникло питання про розподіл спільного майна подружжя, до якого належить 3-кімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира була набута ними у власність за час шлюбу у 2001 році, право власності на яку було зареєстроване на ім`я відповідачки. Власниками спірної квартири були батьки відповідачки. В 2001 році був проведений родинний обмін квартир між відповідачкою та її батьками [PERSON] та [PERSON] З 16.05.2001 р. і по теперішній час він постійно зареєстрований у цій квартирі. На даний час він проживає в орендованій квартирі разом зі своєю матір'ю. Намагаючись провести поділ спільного майна подружжя у добровільному порядку, він запропонував відповідачці виплатити грошову компенсацію за належну йому частку в квартирі, від чого остання відмовилася. Крім того, відповідачка почала створювати перешкоди для його вільного проживання в даній квартирі, починаючи з вересня 2013 року, шляхом закриття вхідних дверей на нижній замок, від якого у нього ключі відсутні. Просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], як за подружжям, вселити його в квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 19.06.1981 року сторони перебували в шлюбі зареєстрованому в Палаці одруження «Орджонікідзевський» м. Харків, запис № 1492. (а.с.5) Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.05.2014 р. шлюб між сторонами був розірваний. Договором міни між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 28.03.2001 року було проведено родинний обмін квартир, а саме: належну [PERSON] та [PERSON] трьох кімнатну квартиру, жилою площею 41.0 кв.м., загальною площею 55,95 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на належну [PERSON] двокімнатну квартиру, житловою площею 27,6 кв.м., загальною площею 44,34 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] без доплати. У відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Положення ч. 2 ст. 60 СК України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Положення ч. 1 ст. 70 СК України передбачає, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки в майні дружини та чоловіки є рівними, якщо інше не передбачено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями ст.ст. 16, 355, 356, 386, 391, 392 ЦК України передбачений спосіб судового захисту прав, як визнання права власності та усунення перешкод у користуванні. Відповідно до речення другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбання майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Таким чином, все майно, набуте сторонами за час проживання однією сім'єю є спільною сумісною власністю. Оскільки жодної угоди про розподіл часток не укладалося, слід вважати, що частки є рівними, тобто по 1/2 частині всього майна. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, суд визнає за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], як на майно подружжя придбане під час шлюбу. Стаття 155 Житлового кодексу України визначає, що власника квартири не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством. Позивач є співвласником квартири, а тому суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню і вважає за необхідне вселити його у його квартиру [ADDRESS]. Право позивача порушене і підлягає захисту в суді. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у сумі 2000 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved