Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що на підставі договору купівлі-продажу частки будинку від 30.06.2006 йому належить 1/2 частина житлового будинку, розташованого по вул. Коренєва, 3 в м. Путивль Сумської області. Інша 1/2 частина цього ж будинку належала померлій [PERSON], яка померла 23.10.2000, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.01.2000. Після смерті останньої всім будинком користувався [PERSON], який також успадкував 1/2 частку цього будинку після смерті батька, і в подальшому продав її позивачу. Інша частина будинку так і залишилася рахуватися за померлою, оскільки спадщину після неї ніхто не прийняв, в звязку з відсутністю спадкоємців. Придбавши частину цього будинку у 2006 році, позивач фактично користується всім будинком, до нього є лише один вхід, єдині комунікації, опалення, кухня, оскільки раніше єдиним власником цього будинку був батько [PERSON], який заповів його сину [PERSON] та співмешканці [PERSON], внаслідок чого відбувся фактичний поділ будинку. Придбавши у 2006 році частку вказаного будинку, позивач добросовісно, відкрито, безперервно протягом десяти років володіє всім будинком, оскільки проживає в ньому, підтримує в належному стані, сплачує всі комунальні послуги, до 2017 року вважав, що є єдиним власником будинку, оскільки договори на надання комунальних послуг укладалися з ним і наявний лише один особовий рахунок, а також одна будинкова книга і за вказаною адресою зареєстрований він та члени його родини. Посилаючись на зазначене, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна на підставі ст. 344 ЦК України, витрати по справі просив покласти на нього. В судове засідання позивач не зявився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій справу просив слухати за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не зявився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій позов визнав повністю. Про правові наслідки визнання позову обізнаний. За приписами ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як розяснено у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2017 № 5 при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке : володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі договору купівлі-продажу частки будинку від 30.06.2006 (а.с. 6-8) набув право власності на 1/2 частини житлового будинку, розташованого по вул. Коренєва, 3 в м. Путивль Сумської області, загальною площею 61,6 кв.м., житловою 45,3 кв.м, без визначення конкретних приміщень у ньому. Інша частина цього будинку належить [PERSON], яка померла 23.10.2000, будинок має один вхід, єдині комунікації (опалення, кухню) та поділу не піддався. Ці обставини вбачаються із свідоцтва про смерть і довідки Путивльського БТІ (а.с. 9, 20). З інформаційної довідки зі спадкового реєстру видно, що спадкова справа після смерті останньої не заводились (а.с. 49-50). Копією будинкової книги по вул. Коренєва, 3 в м. Путивль Сумської області підтверджена та обставина, що за вказаною адресою зареєстрований позивач та його родина (а.с. 10-12). Копіями договорів про користування електричною енергією та про надання послуг постачання холодної води і водовідведення підтверджено те, що позивачу як власнику будинку № 3 по вул. Коренєва в м. Путивль Сумської області, надаються вказані послуги (а.с. 21-23). Статтею 3 ЦК України встановлена презумпція добросовісності, яка у цій справі відповідачем не спростовується. Враховуючи наведені правові норми та встановлені обставини суд дійшов до висновку, що оскільки позивач з 2006 року добросовісно, відкрито та безперервно володів всім будинком, який поділу (виділу) не піддавався та порядок користування яким між його попередніми власниками не встановлювався, тому визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, що є підставою для задоволення позову. Судові витрати у справі не розподіляються за відповідним клопотанням позивача. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved