Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій вказує, що 23.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, забезпечений іпотекою, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2042. За умовами розділу 1 вказаного договору «Предмет основного зобов'язання, п.п. 1.2» [PERSON] передав, а відповідач прийняв як позику суму 360000 грн., що є еквівалентом 45000 доларів США за комерційним курсом на день підписання сторонами цього договору - 23.12.2010 року. Позика надавалась відповідачеві готівкою до підписання зазначеного договору. В п.п. 1.1, 1.2 Договору зазначено, що відповідач [PERSON] зобов'язується повернути її позивачеві в повному об'ємі в строк до 23.05.2011 року. Відповідно до умов п. 2.1. Договору основне зобов'язання було забезпечено шляхом передачі відповідачем позивачеві в іпотеку належного йому нерухомого майна, а саме житлової квартири [ADDRESS], що належить іпотекодавцеві на підставі договору дарування. Згідно до умов п. 5.4 даного Договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, отримати задоволення за рахунок майна Іпотекодавця шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач [PERSON] умов договору щодо повернення позичених грошових коштів не виконав, звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом про визнання недійсним договору позики, забезпеченого іпотекою. 25 березня 2013 року позов [PERSON] було задоволено частково, було визнано недійсним договір позики, забезпечений іпотекою, укладений 23.12.2010 року між сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2043; [PERSON] був зобов'язаний повернути [PERSON] отриману за договором позики від 23.12.2010 року грошову суму в розмірі 360 000 грн., що є еквівалентом 45000 доларів США за комерційним курсом на день підписання цього договору. 29 травня 2013 року Апеляційним судом Харківської області апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Київського районного суду від 25.03.2013 року було відхилено, апеляційну скаргу [PERSON] - було задоволено частково, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Харківського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору позики, забезпеченого іпотекою, - відмовлено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1720 грн. судових витрат, скасовані вжиті заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2011 року про арешт квартири [ADDRESS], зареєстровану на праві власності за [PERSON] Враховуючи, що відповідач здійснив прострочення виконання грошового зобов'язання, з нього підлягає стягненню 3% річних за весь час прострочення, за період з 23.05.2011 року по 13.11.2013 року три відсотки річних від простроченої суми боргу за весь період прострочки дорівнює 26 718, 90 грн. У зв'язку з цим позивач початково просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики, забезпеченого іпотекою від 23.12.2010 року, в загальному розмірі 360000 грн. та 3% річних за весь час прострочення в розмірі 26718, 90 грн., а всього 386718,90 грн., а також моральну шкоду в розмірі 30000 грн., в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за зазначеним договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки-квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, яка зазначена в п.2.2. Договору позики, забезпеченого іпотекою, а саме 440000 грн. Крім того, просив стягнути з [PERSON] на його користь витрати по сплаті судового бору в розмірі 3441 грн. В подальшому позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги, змінивши суму, що просить стягнути в рахунок погашення заборгованості за договором позики, забезпеченого іпотекою від 23.12.2010 року, реєстровий номер 2042, що має визначатися в гривнях та повинна бути еквівалентна 45000 доларів США за комерційним курсом на день повернення боргу, 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання по договору позики, забезпеченого іпотекою від 23.12.2010 року, реєстровий номер 2042. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши довідку щодо офіційного курсу продажу США станом на 11.04.2014 року для уточнення розміру сум, які підлягають стягненню з відповідача за договором іпотеки, та докази на підтвердження скасування заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.11.2011 року, яким було визнано договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] 15.10.2010 року дійсним та визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]; дав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду свого представника, яка проти задоволення позову та факту отримання грошей [PERSON] від [PERSON] заперечувала. Третя особа та позивач за зустрічним позовом [PERSON], а також її представник до суду не з'явилися, про причину неявки не повідомили. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти. Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно п. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Як вбачається з обставин справи, 23.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, забезпечений іпотекою, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2042. За умовами розділу 1 вказаного договору «Предмет основного зобов'язання, п.п. 1.2.» [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв як позику суму 360000 грн., що є еквівалентом 45000 доларів США за комерційним курсом на день підписання сторонами цього договору 23.12.2010 року. Позика надавалась відповідачеві готівкою до підписання зазначеного договору. В п.п. 1.1.,1.2. Договору зазначено, що [PERSON] отримав від [PERSON] вказану грошову суму і зобов'язується повернути її йому в повному об'ємі в строк до 23.05.2011 року. Відповідно до умов п. 2.1. Договору основне зобов'язання було забезпечено шляхом передачі відповідачем [PERSON] в іпотеку належного йому нерухомого майна, а саме житлової квартири [ADDRESS], що належить іпотекодавцеві на підставі договору дарування. Згідно до умов п.5.4. даного Договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором, отримати задоволення за рахунок майна Іпотекодавця шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач [PERSON] умов договору щодо повернення позичених грошових коштів не виконав. 25 березня 2013 року рішенням Київського районного суду м. Харкова поданий [PERSON] позов про визнання недійсним спірного договору позики, забезпеченого іпотекою, був задоволений частково: визнано недійсним договір позики, забезпечений іпотекою, укладений 23.12.2010 року між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2043; зобов'язано повернути [PERSON] отриману за договором позики від 23.12.2010 року грошову суму в розмірі 360000 грн., що є еквівалентом 45 000 доларів США за комерційним курсом на день підписання цього договору. 29 травня 2013 року Апеляційним судом Харківської області апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Київського районного суду від 25.03.2013 року було відхилено, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Харківського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору позики, забезпеченого іпотекою, відмовлено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1720 грн. судових витрат. Ухвалою колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 11 грудня 2013 року рішення апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2013 року залишено без змін. Таким чином, обставини щодо умов передачі грошових коштів, їх неповернення [PERSON] позичальникові [PERSON] вже були предметом розгляду у Київському районному суді м. Харкова та Апеляційним судом Харківської області цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, тому є встановленими і такими, що не потребують доказування. Крім того, як з'ясувалося під час розгляду справи, 13 грудня 2011 року Ленінським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення, згідно з яким було визнано дійсним договір, укладений 15 жовтня 2010року між [PERSON] та [PERSON] (відповідно до якого [PERSON] зобов'язався в строк до 31 серпня 2011 року включно укласти з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 54,3 кв.м.; 30 листопада 2010 року на виконання умов попереднього договору [PERSON] були сплачені [PERSON] грошові кошти в сумі 400000,00 грн., сторони зобов'язалися посвідчити зазначений договір нотаріально в строк до 31 грудня 2010 року), визнано право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. На підставі цього рішення [PERSON] подала до суду зустрічний позов, в якому просила визнати недійсним договір позики, забезпечений іпотекою, укладений 23.12.2010 року між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2043, в частині забезпечення виконання основного зобов'язання позики нерухомим майном - квартирою [ADDRESS], усунути перешкоди у реалізації нею права власності на зазначену квартиру шляхом скасування заборони відчуження цієї квартири на підставі договору позики від 23.12.2010 року. Позивач по даній справі [PERSON] оскаржив зазначене рішення Ленінського районного суду м. Харкова і 10 квітня 2014 року воно було скасовано рішенням апеляційного суду Харківської області, у позові [PERSON] до [PERSON] про визнання попереднього договору дійсним, визнання права власності на квартиру - відмовлено. Таким чином, враховуючи те, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2014 року було відмовлено в визнанні дійсним договору купівлі-продажу, укладеному між [PERSON] та [PERSON], суд відмовляє [PERSON] в задоволенні поданого нею зустрічного позову. Статтями 526, 527 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Згідно ст. ст. 611, 625 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положення статті 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто позичальник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у позивача наявні підстави для нарахування на суму заборгованості трьох процентів річних від простроченої суми. Враховуючи, що відповідач здійснив прострочення виконання грошового зобов'язання, позивачем нараховано 3% річних за весь час прострочення виконання зобов'язань за період з 23.05.2011 року по 11.03.2014 року (дату подання уточненого позову) у розмірі 30299,17 грн. Однак з врахуванням того, що позивач прохав стягнути з відповідача основну суму заборгованості в залежності від комерційного курсу долара на день повернення боргу та 3% річних від неї, а на день ухвалення рішення цей курс згідно довідки ПАТ КБ «НАДРА» №178 від 11.04.2014 року складає 13,20 грн. за 1 долар США, суд стягує з відповідача на користь [PERSON] заборгованість за договором позики - 594000 гр. та 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання по договору позики - 48822 гр. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Встановлені судом обставини у справі та висновки, обґрунтовані нормами чинного законодавства, свідчать про те, що відповідач [PERSON] внаслідок порушення зобов'язання за договором позики має перед позивачем [PERSON] прострочений обов'язок щодо погашення заборгованості за укладеним договором позики на суму 594000 грн. та нараховані 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання по договору позики за період з 23.05.2011 року по 11.03.2014 року - 48822 гр. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині, а також в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000 грн., суд вважає їх необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року №5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як зазначено у п. 5.1 листа Міністерства юстиції України 13.05.2004 року №35-13/797, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, з'ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Натомість [PERSON] не було надано суду жодних доказів в обґрунтування позовних вимог щодо спричинення йому моральної шкоди, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Разом з тим, згідно із ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial