Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати недійсним договір довірчого управління від 22 лютого 2017 року, укладений між сторонами, стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 91643,42 грн, а також витрати на сплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1200 грн за збір доказів, складання позовної заяви та підготовку до розгляду справи. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ним за допомогою сайту my.teletrade-dj.com був відкритий маржинальний торгівельний рахунок для торгових операцій CFD, валютами та іншими фінансовими інструментами, пройдена уся процедура реєстрації та представлені усі ідентифікаційні документи. Позивач ознайомився та погодився з усіма регулюючими відкриття та обслуговування торгових рахунків документами, в тому числі Клієнтським договором. Скориставшись кредитною карткою, позивач вніс кошти на свій торговий рахунок з метою вчинення торгових операцій на ринку Forex через торгівельну платформу, яка надається його компанією. Вказує, що на його рахунок 833328 були внесені кошти 17 лютого 2017 року - 2000 доларів США, 15 березня 2017 року - 1100 доларів США, 15 березня 2017 року - 300 доларів США, а всього 3400 доларів США, що еквівалентно 91643, 42 грн за курсом НБУ. Позивач самостійно не міг торгувати на ринку Forex, а тому 22 лютого 2017 року він, як «Установник», уклав з приватною фізичною особою [PERSON] , як «Управителем», договір довірчого управління власними коштами Установника на рахунку, відкритому у ГК TELETRADE. Зазначає, що вказаний договір йому надав відповідач, який сам його заповнив, позивач лише поставив підпис під договором. В порушення умов договору відповідач перевищив зону потенційного ризику, визначену у розмірі 30% від балансу рахунку, та через його дії було втрачено грошові кошти позивача на рахунку у розмірі 3400 доларів США, а баланс рахунку став -3914,88 доларів США, через що позивач більше не може приймати участь на торгах у Forex. Наголошує, що його грошові кошти при проведенні торгів були втрачені з вини відповідача, оскільки останній не виставив стоп-лосс обмеження ризику, тобто автоматично захищений заказ, який не привів би до повної втрати коштів на рахунку. Зазначає, що між сторонами 22 лютого 2017 року був фактично укладений договір управління майном позивача, тобто цей договір повинен відповідати вимогам глави 70 ЦК України. Вважає, що в порушення ч. 1 ст. 1033 ЦК України, відповідач уклав з позивачем договір управління майном як приватна фізична особа, а тому цей договір є недійсним. Таким чином, позивач посилається на те, що відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а в разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Повертати гроші за договором відповідач не бажає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи згоду позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивачем, за допомогою сайту my.teletrade-dj.com був відкритий маржинальний торговий рахунок для торгових операцій CFD, валютами та іншими фінансовими інструментами, пройдена уся процедура реєстрації та представлені усі ідентифікаційні документи. Клієнт ознайомився та погодився зі всіма регулюючими відкриття та обслуговування торгових рахунків документами, в тому числі Клієнтським договором. Клієнт, скориставшись кредитною карткою вніс кошти на свій торговий рахунок з метою здійснення торгових операцій на ринку Forex через торгову платформу, надану компанією Teletrade D.J. LTD, про що свідчить виписка з історією рахунків за період з 17 лютого 2017 року по 11 серпня 2017 року (а.с.9-12). 22 лютого 2017 року між позивачем та фізичною особою [PERSON] укладено договір довірчого управління, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу на певний строк свій рахунок в довірче управління, а відповідач зобов`язався здійснювати управління цим рахунком в інтересах позивача, для отримання в кінцевому результаті прибутку. Передача рахунку в довірче управління не тягне за собою переходу права власності на нього до управителя (а.с.18-20). Також, з повідомленням компанії Teletrade D.J. LTD від 07 березня 2018 року вбачається, що послуги з наступного платежу: транзакція - 34177886 від 15 березня 2017 року на суму зарахування 1100 доларів США від позивача були надані у повному обсязі. Сума була отримана та зарахована на торговий рахунок [NUMBER], позивач здійснював угоди на ці кошти. Здійснюючи ряд збиткових торгових операцій на ринку Forex, позивач розпорядився належними йому грошовими коштами на власний розсуд. На даний час на рахунку [NUMBER] нульовий баланс, повернення коштів неможливе (а.с.8). Відповідно до п. 1.3. та п. 1.5. договору довірчого управління від 22 лютого 2017 року, управитель має право здійснювати по відношенню до переданого в управління рахунку будь-які дії в інтересах установника тільки на міжнародному валютному ринку Форекс. Об`єктом довірчого управління є торговий рахунок, відкритий у компанії брокера ГК TELETRADE за [NUMBER]. Пунктами 2.2. та 3.1. договору довірчого управління від 22 лютого 2017 року передбачено, що управитель може нести збиток, який не повинен перевищувати 30% від балансу рахунку. Після чого відсоток може бути збільшений за письмовим або усним розпорядженням установника рахунку. Управитель, не проявивший належної турботи про інтереси установника, несе відповідальність за спричинені збитки, якщо не доведе, що ці збитки відбулися внаслідок непереборної сили або дій установника. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги в частині визнання недійсним договору довірчого управління від 22 лютого 2017 року судом враховується наступне. Згідно ст.ст. 1029, 1030 ЦК України, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Предметом договору управління майном можуть бути підприємство як єдиний майновий комплекс, нерухома річ, цінні папери, майнові права та інше майно. Не можуть бути предметом договору управління майном грошові кошти, крім випадків, коли право здійснювати управління грошовими коштами прямо встановлено законом. Як вбачається з ч. 1 ст. 1033 ЦК України, управителем може бути суб`єкт підприємницької діяльності. Відповідно до ст.ст. 202, 215 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, судом встановлено, що між сторонами фактично укладений договір управління майном, предметом якого є грошові кошти. Також судом встановлено, що спірний договір було укладено між позивачем та відповідачем, як фізичною особою, належних та допустимих доказів того, що відповідач на час укладення спірного правочину був суб`єктом підприємцької діяльності суду не надано. У розумінні вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відповідач не мав права на прийняття в управління грошових коштів, оскільки не був суб`єктом підприємницької діяльності. Таким чином, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1030 та ч. 2 ст. 215 ЦК України договір довірчого управління, укладений між сторонами 22 лютого 2017 року, є нікчемним. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Отже, з підстав викладених вище, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору довірчого управління від 22 лютого 2017 року не підлягають задоволенню. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів за недійсним правочином судом враховується наступне. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Відповідно до положень частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Щодо правової природи договору управління майном (ч. 1 ст. 1029 ЦК України), то за таким договором одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Застосовуючи вказане до відносин між трейдером і інвестором на ринку Forex, слід констатувати, що трейдер в такому виді зобов`язання виступатиме управителем, а інвестор - установником управління. Закон встановлює, що договір управління майном може засвідчувати виникнення в управителя права довірчої власності на отримане в управління майно (ч.2 ст.1029 ЦК України). За загальним правилом, що випливає з тлумачення норм про такий договір, зазначене право наділено певним імунітетом, зокрема: 1) з укладенням договору управління майном право власності на таке майно не переходить до управителя (ч.5 ст.1034 ЦКУ); 2) встановлено заборону на відчуження та передачу в заставу цього майна без попередньої згоди установника (тобто, інвестора), згідно ч.1 ст.1037 ЦКУ; 3) встановлено заборону на звернення стягнення на таке майно у визначених законом випадках (ст.1040 ЦКУ); 4) у разі припинення договору установнику (інвестору) має бути повернуто майно, що передавалось в управління трейдеру, або майно, набуте від такого управління (ч.3 ст.1044 ЦКУ). Крім вищевказаного, закон зобов`язує управителя (яким є трейдер) при вчиненні ним певних дій з отриманим в управління майном повідомляти осіб, з якими він вчиняє правочини, що він є управителем, а не власником майна (ч.2 ст.1038 ЦКУ). З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що під час вчинення валютних операцій на ринку Forex трейдер не стає власником грошових коштів, а лише надає послуги інвестору (дійсному власнику) по їх продажу-купівлі, а тому, за нікчемним договором, з нього не можуть бути стягнуті в порядку реституції втрачені в процесі здійснення торгів гроші. Звертаючись до суду з даним позовом про застосування наслідків недійсності правочину, позивач посилався на те, що відповідач перевищив зону потенційного ризику, визначену у розмірі 30% від балансу рахунку, та через його дії було втрачено грошові кошти позивача на рахунку у розмірі 3400 доларів США, а тому баланс рахунку став -3914,88 доларів США, через що позивач більше не може приймати участь на торгах у Forex; крім того, грошові кошти при проведенні торгів були втрачені з вини відповідача, оскільки останній не виставив стоп-лосс обмеження ризику, тобто автоматично захищений заказ, який не привів би до повної втрати коштів на рахунку. Проте підставою даного позову є не стягнення збитків, а відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України реституційне повернення грошових коштів за недійсним правочином, переданих в управління, що не є тотожним. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача на його користь суми коштів переданих за недійсним правочином також слід відмовити. З огляду на викладене, в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Оскільки, у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати, на підставі ст. 141 ЦПК України, розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed