Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася у тому числі з вини відповідача, автомобілю [PERSON] , завдано шкоди, яку частково відшкодовано позивачем. Тому, посилаючись на право зворотної вимоги до відповідача, просить стягнути з останнього половину суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 5 634 грн. 07 коп., та судовий збір в розмірі 1 921 грн. Свої вимоги мотивував тим, що в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та є відповідальним за завдані збитки. Відповідачу направлено регресну вимогу з пропозицією відшкодувати позивачу матеріальні збитки, однак він страхового відшкодування не сплатив. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідач до суду не прибув, подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що він не є власником автомобіля «Богдан», д.н.з. [NUMBER] , за кермом якого перебував на підставі трудового договору, так як займає посаду водія автобуса в ТОВ «Димерське АТП», цивільно-правова відповідальність якого на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «УПСК». Представник третьої особу, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, до суду не прибув. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «ПЗУ Україна» і [PERSON] 29 грудня 2016 року укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №AZ.AK.5470933, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Hyundai Tucson, д.н.з. [NUMBER] . 08 червня 2017 року близько 11 год. 45 хв., [PERSON] рухаючись по вулиці Вишгородська 56/2, в м. Києві, керуючи транспортним засобом «Богдан» д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Hyundai Tucson, д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічного пошкодження, обох транспортних засобів. Крім того, 08 червня 2017 року о 11 год. 45 хв. [PERSON] рухаючись по вулиці Вишгородська 56/2, в м. Києві, керуючи автомобілем Hyundai Tucson, д.н.з. [NUMBER] , не дотрималась безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом «Богдан», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічного пошкодження обох транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] та [PERSON] порушили п.13.1 Правил Дорожнього руху України. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року, яка набрала законної сили, [PERSON] та [PERSON] притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Як вбачається із свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії [NUMBER] власником транспортного засобу «Богдан» д.н.з. [NUMBER] є ТОВ «Димерське автотранспортне підприємство». Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Богдан» д.н.з. [NUMBER] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6325276. 08 червня 2017 року до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування звернулася власник пошкодженого автомобілем Hyundai Tucson, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] . Відповідно до Звіту ФОП [PERSON] №182175 від 10 червня 2017 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля Hyundai Tucson, д.н.з. [NUMBER] становить 11 268 грн. 14 коп. 15 грудня 2017 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» складено страховий акт №UA2017060800032/L01/03, яким встановлено суму страхового відшкодування, що підлягає до виплати в розмірі 11 268 грн. 14 коп. З платіжного доручення №9652 від 15 грудня 2017 року вбачається, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 11 268 грн. 14 коп. Згідно п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. В цьому зв`язку повивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» - страхової компанії власника транспортного засобу «Богдан» д.н.з. [NUMBER] , із вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди. Як вбачається з листа ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» №220/18 від 21 січня 2019 року, останнє відмовило ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що із заявою про виплату страхового відшкодування позивач звернулися лише 02 січня 2019 року, тобто після спливу одного року з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до трудової книжки [PERSON] з 01 березня 2018 року працює на посаді водія 1-го класу в ТОВ «Димерське автотранспортне підприємство» Згідно довідки ТОВ «Димерське автотранспортне підприємство» №5 від 11 лютого 2020 року [PERSON] працює в ТОВ «Димерське АТП» на посаді водія 1-го класу. 08 червня 2017 року [PERSON] працював на автобусі марки Богдан А091 д.н.з. [NUMBER] за маршрутом №398 «Вишгород-Київ АС «Полісся». Вказані обставини також підтверджуються табелем обліку використаного робочого часу за червень 2017 року. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як передбачено ст. 1172 ЦК України шкода, завдана особі у зв`язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожувала цивільним правам чи інтересам іншої фізичної або юридичної особи, якщо цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами (крайня необхідність), відшкодовується особою, яка її завдала. Особа, яка відшкодувала шкоду, має право пред`явити зворотну вимогу до особи, в інтересах якої вона діяла. Враховуючи обставини, за яких було завдано шкоди у стані крайньої необхідності, суд може покласти обов`язок її відшкодування на особу, в інтересах якої діяла особа, яка завдала шкоди, або зобов`язати кожного з них відшкодувати шкоду в певній частці або звільнити їх від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтями 3, 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як передбачено ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (правова позиція Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц). З огляду на те, що розмір завданої позивачу шкоди не перевищує ліміт відповідальності за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між ТОВ «Димерське автотранспортне підприємство» та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», саме на останнього, як страховика ТОВ «Димерське автотранспортне підприємство» має бути покладений обов`язок по відшкодуванню шкоди. З наданих суду доказів не можна дійти висновку і про те, що страхова сума згідно полісу №АК/6325276 не покриває розмір збитків завданих автомобілю [PERSON] . Разом з тим, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» листом від 21 січня 2019 року відмовило ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у виплаті страхового відшкодування внаслідок неподання заяви про це впродовж одного року згідно вимог п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, аналізуючи в системному зв`язку норми ст.ст. 993, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», слід дійти висновку, що до страховика переходить право страхувальника на відшкодування шкоди від особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, тільки в разі недостатності страхової виплати, а не у випадку несвоєчасного звернення страховика за регресною вимогою, як це має місце в цій справі. Таким чином суд вважає, що несвоєчасне звернення позивача до страховика за виплатою в порядку ст. 993 ЦК України не може бути підставою для покладання цивільної відповідальності по відшкодуванню шкоди на завдавача шкоди, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, оскільки це буде суперечити меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності та на вимогах ст.ст. 993, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не ґрунтується. При цьому відповідач, як водій і заподіювач шкоди, не вчинив протиправних дій (передбачених ст.ст. 37.1.1 - 37.1.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), які стали підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування страховиком позивачу. Крім того, суд звертає увагу й на те, що відповідач перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Димерське автотранспортне підприємство» та під час дорожньо-транспортної пригоди виконував свої трудові обов`язки, а власником транспортного засобу, яким він керував є також це товариство, коли згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, а згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відтак, підстав для покладання на відповідача цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню заподіяної автомобілю [PERSON] матеріальної шкоди в цій справі судом не встановлено. За таких обставин позов на вимогах Закону не ґрунтується, є безпідставним в задоволенні якого слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed