Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань, в якому просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн. На підтвердження своїх вимог позивач зазначив, що він знаходиться в трудових відносинах з Державним підприємством «Дзержинськвугілля» шахта «Південна» з 23.08.2002 року. 26.01.2003 року при виконання наряду, він отримав виробничу травму. У зв'язку з отриманою травмою 04.06.2003 року за висновком МЕСК йому було встановлено 15 % втрати працездатності вперше. Він тривалий час лікувався, не міг працювати за професією, був вимушений звільнитися з шахти. В теперішній час він знов працює на шахті, відчуває фізичні і моральні страждання, які полягають в постійному фізичному болі в спіні, йому важко виконувати свої трудові обов'язку, допомагати сім'ї по дому. Отримана ним травма, не дає можливості вести йому повноцінний образ життя, оскільки він займався спортом, вів активній спосіб життя, а зараз позбавлений цього в силу фізичної неспроможності. Моральну шкоду він оцінює в 15000 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь. Позивач надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, на задоволенні заявлених вимог наполягає. Представник відповідача в суді з позовом не згоден. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Правовідносини між сторонами щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві, регулюються нормами трудового законодавства, зокрема ст. ст. 237-1 та 173 КЗпП України. Судом встановлено, що згідно із записами у трудові книжці (а.с. 9-11), позивач працює на підприємстві вугільної промисловості - Державне підприємство «Дзержинськвугілля», шахта «Південна», з повним робочим днем під землею. Згідно акту № 15 про нещасний випадок від 28.01.2003 року 25.01.2003 року з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві (а.с. 4-6). Виробнича травма, що отримана позивачем при виконанні роботи в підземних умовах, заподіює йому моральну шкоду, яка полягає в тому, що він у зв'язку з отриманою травмою, зазнає тривалий фізичний біль, страждання та емоційні переживання, потребує постійного лікування. Як вбачається з матеріалів справи, висновком МСЕК від 04.06.2003 року позивачу вперше встановлено 15 % втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворювання з 03.06.2003 року (а.с. 7). За змістом ст. ст. 21,28,30,34,35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення йому такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача ще до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 20 березня 2007 року. З цих підстав, суд приходить до висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю, за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у зв'язку з виробничою травмою і у відповідності із ст. 237-1 КЗпП України. Доводи відповідача про те, що суд повинен застосовувати Закони України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», є безпідставним, оскільки Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» набрав чинності з 20 березня 2007 року. Згідно ч.1, ч.3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вважає, що сукупність досліджених у судовому засіданні доказів дає підставу зробити висновок про те, що отриманою позивачем виробничою травмою заподіяно моральну шкоду і з відповідача на користь позивача слід стягнути 4500 грн., в іншій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial