Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 05.02.2007 року був укладений кредитний договір №DN80FІ00000028 про надання кредиту у розмірі 100000,00 доларів США на купівлю нерухомого майна та сплату страхових платежів на термін до 04.02.2027 року зі сплатою відсотків у розмірі 9,96% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідно до п.1.1 кредитного договору відповідач в період з 10 по 17 число кожного місяця зобов'язаний сплачувати 1360,55 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, з відсотками, винагородою, комісією. В забезпечення виконання вказаних зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 05.02.2007 року був укладений договір іпотеки №DN80FJ00000028, згідно якого відповідач надав в іпотеку житловий будинок А-2 загальною площею 230,8 кв.м. житловою площею 37,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м., за адресою: місто Дніпропетровськ, [ADDRESS], що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.2007 року, реєстровий №1281. Відповідач [PERSON] належним чином не виконував умови кредитного договору, порушивши графік погашення заборгованості за кредитом, у зв'язку з чим позивач, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, став вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, однак вказану вимогу відповідач залишив без задоволення. Станом на 02.12.2012 року заборгованість по кредиту становить 264018,33 дол. США. Оскільки до теперішнього часу на кількаразові вимоги позивача відповідач [PERSON] заборгованість не гасить, від виконання своїх зобов'язань ухиляється, тому позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DN80FІ00000028 від 05.02.2007 року в розмірі 264018,33 дол. США. звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок А-2 загальною площею 230,8 кв.м. житловою площею 37,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: Б-сарай, В-вбиральня, Г-вольєр, під Б-зливна яма, Д-навіс, та на земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м., за адресою: місто Дніпропетровськ, [ADDRESS], які належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також виселити відповідача та інших осіб з домоволодіння [ADDRESS] у м. Дніпропетровську зі зняттям їх з реєстраційного обліку за даною адресою. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» понесені витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення. аналогічні викладеним у позовні заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», де зазначено, що не може бути примусово стягнуте нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, за умови того, що дане майно використовується як місце постійного проживання позичальника, та не перевищує 250 м.кв. для житлового будинку. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 05.02.2007 року був укладений кредитний договір №DN80FІ00000028 про надання кредиту у розмірі 100000,00 доларів США на купівлю нерухомого майна та сплату страхових платежів на термін до 04.02.2027 року зі сплатою відсотків у розмірі 9,96% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідно до п.1.1 кредитного договору відповідач в період з 10 по 17 число кожного місяця зобов'язаний сплачувати 1360,55 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, з відсотками, винагородою, комісією. В забезпечення виконання вказаних зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 05.02.2007 року був укладений договір іпотеки №DN80FJ00000028, згідно якого відповідач надав в іпотеку житловий будинок А-2 загальною площею 230,8 кв.м. житловою площею 37,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м., за адресою: місто Дніпропетровськ, [ADDRESS], що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.2007 року, реєстровий №1281. Пунктом 14.7 Договору іпотеки встановлено, що відносно предмету іпотеки відсутні вимоги третіх осіб, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. Пунктом 18.9 договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов'язань на момент розірвання. Відповідач [PERSON] належним чином не виконував умови кредитного договору, порушивши графік погашення заборгованості за кредитом. У зв'язку з цим позивач, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, став вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, однак вказану вимогу відповідач залишив без задоволення. Станом на 02.12.2012 року згідно з наданим розрахунком заборгованість по кредиту становить 264018,33 дол. США. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. В силу ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як передбачено ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст.590 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 589 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно з п. 41 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. При вирішенні даного спору, суд зазначає, що відповідач не виконує свої зобов'язання відповідно до умов кредитного договору, заборгованість, яка виникла у нього перед ПАТ КБ «ПриватБанк» складає: заборгованість за кредитом у розмірі 104 330,80 доларів США, заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 53341,23 доларів США, та пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. Відповідно до змісту Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. За своїм змістом зазначений Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець установлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Позивачем суду наданий реєстр відправки повідомлень про наявність боргу від 01.11.2012 року, зокрема [PERSON], однак доказів отримання відповідачем вимоги про звільнення будинку у добровільному порядку, суду не надано, тому в частині позову про виселення відповідача та інших осіб з домоволодіння [ADDRESS] суд вважає відмовити. При дослідженні у судовому засіданні договору іпотеки (а.с. 26) від 05.02.2007 року встановлено, що у п.1 вказано, що предметом іпотеки є надання іпотекодавцем в іпотеку майна, зазначеного в п. 7 договору (предмет іпотеки), в забезпечення виконання зобов'язань позивальника ([PERSON]) перед іпотекодержателем, в силу чого іпотеко держатель має право в разі невиконання позичальником зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Також п. 2 вказаного договору іпотеки вказує на те, що за договором іпотекою забезпечується виконання зобов'язань позивальника за кредитним договором від 05.02.2007 року №DN80FJ00000028, укладеного між банком та іпотекодавцем. У судовому засіданні з'ясовано, що при складані вказаного договору було допущено описку і помилково вказано, що передається майно у забезпечення зобов'язань позивальника ([PERSON]), оскільки з пояснень представника відповідача та з матеріалів справи вбачається, що жодних зобов'язань відносно вказаної особи [PERSON] не несе, інших кредитних договорів, окрім даного, між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» не укладалось. В п. 2 іпотечного договору в номері кредитного договору також допущена описка: зазначено №DN80FJ00000028, замість вірного - №DN80FI00000028. Факт допущення вказаних описок визнаний представниками сторін, тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України дана обставина доказуванню не підлягає. Також на дану обставину вказано і в ухвалі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ від 28.05.2014 року, постановленої по даній справі. Враховуючи, що до теперішнього часу відповідач заборгованість у повному обсязі не погасив, від виконання своїх зобов'язань ухиляється, тому суд вважає в рахунок погашення заборгованості [PERSON], ІПН [NUMBER], перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором №DN80FI00000028 від 05 лютого 2007 року звернути стягнення згідно договору іпотеки DN80FJ00000028 від 05 лютого 2007 року на предмет іпотеки - житловий будинок А-2 загальною площею 230,8 кв.м. житловою площею 37,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: Б-сарай, В-вбиральня, Г-вольєр, під Б-зливна яма, Д-навіс, та на земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м., за адресою: місто Дніпропетровськ, [ADDRESS], які належать на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. За рахунок отриманих коштів від реалізації предмету іпотеки в межах виконавчого провадження погасити заборгованість [PERSON] за кредитним договором, яка виникла станом на 30.11.2012 року: заборгованість за кредитом у розмірі 104 330,80 доларів США, заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 53341,23 доларів США, та пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, яка підлягає нарахуванню позивачем у національній валюті (гривні). Також суд вважає стягнути з [PERSON] 3 654,00 гривні судового збору на користь держави.

Outcome: partial