Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Відділення виконавчої дирекції Фонду державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання у Лозівському районі Харківської області в якій просить визнати дії відділення виконавчої дирекції Фонду державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання у Лозівському районі Харківської області незаконними та протиправними та зобовязати провести їй санаторно-курортне лікування з алергічних професійних захворювань в санаторії «Карпатські зорі» м.Косів Івано-Франківської області, за період з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року, посилаючись на те, що з 05.08.1996 року вона працювала лікарем-стоматологом-терапевтом в комунальному закладі охорони здоровя «Лозівська центральна районна лікарня». За час роботи в КЗОЗ «Лозівська ЦРЛ» їй з 28 квітня 2010 року були встановлені професійні захворювання: лікарська та латексна алергія у формі хронічної часто рецидивуючої екземи кистів та передпліч, рецидивуючого набряку Квінке, хронічного алергічного ринофарингіту, про що свідчить повідомлення про професійне захворювання форми П-3, реєстраційний №153 від 28.04.2010 року, видане науково-дослідним інститутом гігієни праці та професійних захворювань Харківського національного медичного університету. 03.08.2011 року МСЕК їй було встановлена ІІІ група інвалідності з професійних захворювань та 50 % ступінь втрати професійної працездатності на період з 10.06.2011 року до 01.07.2012 року, що підтверджується довідкою МСЕК серія 10 ААА №617274 від 03.08.2011 року та довідкою МСЕК серії ХАР -08 №000786 від 03.08.2011 року. До довідки МСЕК надавалася індивідуальна програма реабілітації інваліда №722 від 03.08.2011 року. Даною програмою реабілітації їй передбачено санаторно-курортне лікування. 28.08.2011 року вона звернулася із заявою та довідкою №14 від 19.08.2011 року на одержання путівки на санаторно-курортне лікування до начальника виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в Лозівському районі з проханням забезпечити її путівкою на санаторно-курортне лікування в період дії індивідуальної програми реабілітації №722 від 03.08.2011 року з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року, яка була надіслана рекомендованим листом та отримана 31.08.2011 року представником виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в Лозівському районі. Заявою від 08.08.2011 року нею було надано копію індивідуальної програми реабілітації інваліда №722 від 03.08.2011 року, яка була надіслана рекомендованим листом та отримана 17.08.2011 року представником виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в Лозівському районі. Але путівки на санаторно-курортне лікування за період з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року їй ніхто не надав. Відтак було порушене її право на отримання санаторно-курортного лікування за період з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року. Порушене її право на охорону здоровя, на медичну допомогу, на її оздоровлення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала, вважає, що відповідач не виконав свого обовязку щодо її повідомлення та забезпечення санаторно-курортним лікуванням в період з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року, чим позбавив її права на таке лікування, що передбачено вимогами чинного законодавства, зазначила що постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31.10.2007 року №49 «Про затвердження Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням» передбачено забезпечення потерпілих санаторно-курортним лікуванням за наслідками професійних захворювань, яких у останньої є три - екзема, набряк квінке та ринофарингіт, та які є алергічними професійними захворюваннями і зазначені в розділі 6 «Алергічні захворювання» Постанови КМУ від 08.11.2000 року №1662 «Про затвердження переліку професійних захворювань». Кожне захворювання має свій шифр. Згідно ст.5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» основним принципами страхування від нещасного випадку є своєчасне та повне відшкодування шкоди страховиком, яким згідно ст.6 даного Закону є Фонд соціального страхування від нещасних випадків та надання державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав. Частиною 4 статті 21 даного Закону передбачений обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків організувати цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров'я застрахованого; ч.5 ст.21 даного Закону передбачений обовязок Фонду соціального страхування від нещасних випадків щодо забезпечення потерпілого разом з відповідними службами охорони здоров'я за призначенням лікарів повний обсяг доступної, раціонально організованої медичної допомоги, яка повинна включати утримання в лікарні, реабілітаційному закладі, санаторії або в іншому лікувально-профілактичному закладі та згідно ч.4 ст.34 даного Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, на санаторно-курортне лікування. Відповідач зобов'язаний був забезпечити її санаторно-курортним лікуванням по її трьом алергічним професійним захворюванням в період з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року. Статтею 21 Конституції України зазначено, що права людини є невідчужуваними та непорушними, її права були порушені, а тим більше право на охорону здоров'я, на медичну допомогу, на оздоровлення, а тим більше інваліда. Тож дії відповідача щодо не проведення їй санаторно-курортного лікування за період з 10.06.201 Іроку по 01.07.2012 року є протиправними, і оскільки її право на таке лікування передбачено Конституцією України, Законами України, нормативно-правовими актами України, актами індивідуальної дії то дії відповідача є на її думку незаконними. Згідно ст.201,270 Цивільного Кодексу України здоров'я та охорона здоров'я є особистим немайновим правом, а у відповідності до ст.269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Позовна заява щодо зобов'язання провести санаторно-курортне лікування за період з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року стосується її здоров'я та його охорони. Статтею 55 Конституції України передбачений захист прав і свобод людини і громадянина судом. Статтею 275 Цивільного Кодексу України передбачено, що фізична особа має право на захист свого немайнового право і що захист особистого немайнового права здійснюється засобами, встановленими главою 3 даного Кодексу. Згідно п.5 та п.10 ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так як відповідач по справі позбавив її права на санаторно-курортне лікування за період з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року з її трьох алергічних професійних захворювань та не виконав свого обов'язку щодо забезпечення її таким санаторно-курортним лікуванням в період з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року, вона звернулася з даною позовною заявою до суду щодо примусового виконання обов'язку в натурі. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідач по справі зобов'язаний був провести їй санаторно-курортне лікування в період з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року, оскільки зобов'язання провести санаторно-курортне лікування за період з 10.06.2011 року по , 01.07.2012 року закінчуються 01.07.2012 року, то відповідно з 02.07.2012 року, після спливу строку виконання, починається перебіг позовної давності, з настанням якого вона має право звернутися до суду з даного питання, що вона і зробила, подавши позовну заяву. Згідно ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування). Так як її позовна заява стосується її здоров'я та охорони її здоров'я, які є особистим немайновим правом, а також відшкодування шкоди, завданої їй ушкодженням здоров'я, а також її вимог, як застрахованої особи, до страховика - Фонду щодо страхового відшкодування то позовна давність до її позовної заяви від 26.06.2015 року не поширюється. Що з 02.07.2012 року, після спливу строку виконання її індивідуальної програми реабілітації інваліда №722 від 03.08.2011 року, вона в любий момент має право звернутися до суду за захистом свого права на санаторно-курортне лікування за період з 10.06.2011 року по 01707.2012 року і враховуючи вимоги ст.16 ЦК України вона має право на захист своїх цивільних прав та інтересів шляхом примусового виконання обов'язку в натурі. Забезпечення потерпілих санаторно-курортним лікуванням відбувається за наслідками професійних захворювань, яких у неї є три - екзема, набряк квінке та ринофарингіт, та які є алергічними професійними захворюваннями, ч.4 ст.21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачений обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків організувати цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров'я застрахованого, а ст.5 даного Закону передбачено своєчасне та повне відшкодування шкоди страховиком, тобто, відповідач зобов'язаний провести їй санаторно-курортне лікування з трьох її алергічних професійних захворювань. Таке санаторно-курортне лікування вона проходила з 13.06.2014 року по.2014 року, що видно з копії путівки №00725, в санаторії «Карпатські зорі» м.Косів, Івано-Франківська область, а також з 17.06.2015 року по 10.07.2015 року в санаторії «Карпатські зорі» м.Косів, Івано-Франківська область. Даними путівками забезпечував її відповідач. Згідно ст.31 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» інвалід має право на вибір виду реабілітації і реабілітаційної установи. В ст.21 Конституції України зазначено, що права людини є невідчужуваними та непорушними. В ст.5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що основним принципами страхування від нещасного випадку є надання державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, в звязку з чим вона просить суд зобов'язати відповідача провести їй санаторно-курортне лікування з алергічних професійних захворювань, що є обов'язком відповідача та провести його в санаторії «Карпатські зорі» м.Косів, Івано-Франківська область, враховуючи її право на вибір виду реабілітації та реабілітаційної установи, а також того факту, що в даному санаторії вона вже проходила санаторно-курортне лікування, путівками на яке забезпечував її відповідач та яке їй підійшло. Відповідач начальник відділення виконавчої дирекції Фонду державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання у Лозівському районі Харківської області [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В своїй роботі відділення Фонду керується Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-ХІV від 23.09.1999 року в редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №77-VІІІ від 28.12.2014 року. Зазначеним Законом передбачено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження визначених законодавством документів. Беручи до уваги, що стійка втрата професійної працездатності потерпілій в наслідок професійного захворювання [PERSON] була встановлена 10.06.2011 року (довідка серії ХАР-08 №000786 огляду Обласною медико-соціальною експертною комісією №1), її особова справа була сформована лише 10.10.2011 року, оскільки вже на початку формування справи [PERSON] І почала створювати певні перешкоди в частині ненадання певного пакету документів та ігноруванні написання відповідної заяви за формою, передбаченою наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України №1745 від 06.12.2004 року «Про затвердження зразків заяв та постанов для призначення, перерахування та проведення страхових виплат і потерпілим (членам їх сімей) на призначення страхових виплат». Враховуючи вимоги Закону, в частині, що Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів та беручи до уваги, що заява [PERSON] від 28.08.2011 року довільної форми (на яку посилається позивач) на отримання санаторно-курортного лікування була направлена поштовим відправленням на їхню адресу раніше ніж сформована особова справа, у відділення Фонду не було правових підстав для її задоволення. З питань забезпечення потерпілих на виробництві санаторно- курортним лікуванням, відділення Фонду в своїй роботі керується Положенням «Про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування» від 31.10.2007 року №49, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.12.2007 року за №1400/14667, яким передбачено, що для взяття на облік, для отримання путівки потерпілі (або уповноважені ними особи) подають до відділення Фонду такі документи: заяву за встановленою формою, висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно- курортному лікуванні, медичну довідку лікувальної установи за формою №070/о, забороняється видача путівок без наявних перелічених документів. Саме ці вимоги положення було доведено до [PERSON] 03.10.2011 року під час її особистого візиту до відділення фонду, також працівником відділу відшкодування шкоди їй було запропоновано написати заяву на забезпечення санаторно-курортним лікуванням в відповідності до вимог положення, тобто встановленої форми, на що [PERSON] відмовилася, про що свідчить акт про відмову написання заяви встановленої форми, згідно положення від 03.10.2011 року. Враховуючи показання на санаторно-курортне лікування, визначене [PERSON] Обласною МСЕК та на підставі її довідки з лікувальної установи форми 070/о від 19.08.2011 року, відділенням Фонду, згідно п.3.1 положення, яким передбачено подання до 15 листопада поточного року заявок на забезпечення потерпілих санаторно-курортним лікуванням в наступному році, які подаються до Управління Фонду в Харківській області та на підставі визначеного положенням пакету відповідних документів, все ж таки було включено [PERSON] в заявку, для забезпечення санаторно-курортним лікуванням в 2012 році, за медичним профілем (спеціалізацією) курортів - лікування захворювань шкіри, про що [PERSON] було проінформовано 06.01.2012 року при її особистому візиті до відділення Фонду акт про відмову написання заяви встановленої форми, згідно положення від 06.01.2012 року. 27.07.2012 року [PERSON] направила на адресу Фонду нову заяву довільної форми, з додатком до неї довідки форми 070/о від 01.06.2012 року, в якій вже було визначено два види профілю(спеціалізації) курортів: лікування захворювань шкіри та лікування органів дихання. 30.07.2012 року, при черговому візиті [PERSON] до відділення Фонду працівниками було порушено питання з приводу отриманої заяви довільної форми від 27.07.2012 року та довідки форми 070/о від 01.06.2012 року, а також наголошено, що ними очікується надходження путівки на лікування захворювань шкіри, на що [PERSON] дала усну відмову від її отримання, мотивуючи, що на даний час вона більше потребує лікування органів дихання, на звернення працівників щодо написання заяви на санаторно-курортне лікування згідно вимог положення з визначеним нею профілем лікування, вона послалася на брак часу та попросила направити зразок заяви на її адресу поштою, про що було складено акт про відмову написання заяви встановленої форми, згідно положення від 30.07.2012 року. З метою визначення остаточних побажань та встановлення необхідного профілю курорту Фонд звернувся з листами від 03.08.2012р. вих.№829-01/01 та від 19.09.2012р. вих.№930-01/01 до [PERSON], при цьому листи повернулися на їх адресу, як такі, що не отримані адресатом та не підлягають подальшому зберіганню поштовим відділенням. Враховуючи не бажання [PERSON] співпрацювати з відділенням Фонду в частині забезпечення її санаторно-курортним лікуванням та нехтуванням в визначенні необхідного профілю курорту, відділенням Фонду в телефонному режимі до Управління Фонду в Харківській області було зроблено відстрочку на направлення путівки до виникнення бажання на її отримання з боку [PERSON] та до кінця 2012 року путівка нею не була затребувана, скарг до відділення Фонду про незабезпечення санаторно-курортним лікуванням до кінця 2012 року від [PERSON] також не надходило. 22.01.2013 року [PERSON] направила на адресу Фонду нову заяву довільної форми з додатком довідки форми 070/о від 09.01.2013 року, в якій було визначено медичний профіль санаторно-курортного закладу не на лікування захворювань шкіри і органів дихання, а алергічного профілю та до кінця 2013 року [PERSON] не виявила свого бажання отримати відповідну путівку, хоча з боку відділення Фонду їй було запропоновано пройти санаторно-курортне лікування в санаторії «Авангард» м.Немирів, Вінницької області або «Сартус» м.Одеса, про що свідчать листи від 24.07.2013р. вих.№669-01/03/06, лист від 23.09.2013 року вих.№794/01/-3/06, які позивач також проігнорувала. За період діяльності відділення Фонду (квітень 2001-листопад 2015 року.) потерпілих, яким би було відмовлено в наданні санаторно-курортного лікування або не забезпечено санаторно-курортним лікуванням з причин недостатньої кількості відповідних путівок не було. З кожним потерпілим, хто перебуває на обліку в відділенні Фонду та, кому, згідно висновку медико-соціальної експертної комісії показано санаторно-курортне лікування, фахівцями проводиться індивідуальна робота та пропонуються путівки до санаторно-курортного закладу за тим профілем, який їм рекомендовано лікарями. Крім цього, згідно «Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року №187 передбачено, що закупівля та забезпечення санаторно-курортними путівками здійснюється лише у межах коштів, передбачених на зазначену мету у державному бюджеті на поточний рік. Беручи до уваги позов [PERSON] про зобовязання провести їй санаторно-курортне лікування за період з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року та враховуючи вимоги Порядку 187-2006-п, а також враховуючи, що зазначений період, в якому вона мала право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням і яким знехтувала, сплинув, фінансові можливості Фонду на 2011-2012 роки вичерпано на виконання статутних завдань, у відділення Фонду є правові підстави стверджувати, що позовна заява не підлягає задоволенню. Відділення Фонду також не погоджується з вищевказаними щодо проведення [PERSON] санаторно-курортного лікування з алергічних професійних захворювань в санаторії «Карпатські зорі» м.Косів, Івано-Франківської області, оскільки окрім вимог, позивач [PERSON] не надає суду об'єктивних пояснень щодо невикористання нею особисто права на проходження в період з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року санаторно- курортного лікування. Відділення Фонду не вчиняло незаконних та протиправних дій щодо [PERSON], оскільки всіляко вживало заходи щодо забезпечення її санаторно-курортним лікуванням. Згідно Положення «Про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування» від 31.10.2007 року №49, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.12.2007 року за №1400/14667 забезпечення потерпілих санаторно-курортним лікуванням здійснюється на підставі висновку медико-соціальної експертної комісії щодо потреби потерпілого в наслідок нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання в санаторно-курортному лікуванні та згідно медичної довідки «Для одержання путівки на санаторно-курортне лікування» форми 070/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України від 14.02.2012 року №110, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 року за №680/20993. Зважаючи на те, що термін дії довідки огляду МСЕК [PERSON], яким їй було показано санаторно-курортне лікування в період з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року - сплинув, як і термін дії медичної довідки форми 070/о від 19.08.2011 року №14, черговим оглядом МСЕК їй показано санаторно-курортне лікування на період дії довідки з 01.07.2014 року по 01.07.2017 року, згідно якої [PERSON] вже отримала санаторно-курортне лікування в 2014 і 2015 році та враховуючи те, що забезпечення потерпілих санаторно-курортним лікуванням здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в відповідності з Законом України «Про здійснення державних закупівель» та згідно Положення, тобто фінансування витрат на санаторно-курортне лікування планується на поточний рік в межах передбачених коштів на ці цілі, фінансові можливості Фонду на 2011-2012 роки вичерпано на виконання статутних завдань, в відділення Фонду є правові підстави стверджувати, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення сторін, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії трудової книжки серії АГ №474964 від 20.02.2000 року, [PERSON] з 05.08.1996 року по 21.01.2013 року працювала лікарем-стоматологом-терапевтом в комунальному закладі охорони здоровя «Лозівська центральна районна лікарня» (т.1 а.с.22-24). Згідно форми П-3, повідомлення про професійне захворювання (отруєння), реєстраційний номер повідомлення №153 від 28.04.2010 року, видане науково-дослідним інститутом гігієни праці та професійних захворювань Харківського національного медичного університету, [PERSON] було встановлено основний діагноз професійних захворювань: лікарська та латексна алергія у формі хронічної часто рецидивуючої екземи кистей та передпліч, рецидивуючого набряку Квінке, хронічного алергічного ринофарингіту (т.1 а.с.6). З довідки обласної медико-соціальної експертної комісії №1 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ХАР-08 №000786 від 03.08.2011 року та довідки до акту огляду МСЕК серія 10 ААА №617274 від 03.08.2011 року, [PERSON] була встановлена ІІІ група інвалідності з професійних захворювань та 50% ступінь втрати професійної працездатності на період з 10.06.2011 року до 01.07.2012 року, дата чергового переогляду 10.06.2012 року (т.1 а.с.7,8). З форми індивідуальної програми реабілітації інваліда №722 від 03.08.2011 року [PERSON] було передбачено санаторно-курортне лікування (т.1 а.с.10-13). 08.08.2011 року [PERSON] звернулася із заявою до начальника виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в Лозівському районі з проханням забезпечення та проведення їй перекваліфікації (згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда) й раціонального працевлаштування, у звязку з неможливістю виконання попередньої роботи (т.1 а.с.9). 28.08.2011 року [PERSON] звернулася із заявою до начальника виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в Лозівському районі з проханням забезпечити її путівкою на санаторно-курортне лікування в період дії індивідуальної програми реабілітації №722 від 03.08.2011 року, що розрахована терміном на 1 рік, з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року (т.1 а.с.14). Статтею 23 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» передбачено, що індивідуальна програма реабілітації інваліда є обов'язковою до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування , реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває інвалід, дитинна-інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності. Згідно ст.4 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті і полягає у охороні здоров'я, соціальному захисті, забезпеченні виконання індивідуальної програми реабілітації. Пунктом 4 статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачений обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків організувати цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально -профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров'я застрахованого. Пунктом 5 г) ст.21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачений обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків щодо забезпечення потерпілого разом з відповідними службами охорони здоров'я за призначенням лікарів повний обсяг доступної, раціонально організованої медичної допомоги, яка повинна включати утримання в лікарні, реабілітаційному закладі, санаторії або в іншому лікувально-профілактичному закладі. Положенням «Про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування» від 31.10.2007 року №49, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.12.2007 року за №1400/14667 передбачено, що для взяття на облік, для отримання путівки потерпілі (або уповноважені ними особи) подають до відділення Фонду такі документи: заяву за встановленою формою, висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно- курортному лікуванні, медичну довідку лікувальної установи за формою №070/о , забороняється видача путівок без наявних перелічених документів. Судом встановлено, що відповідно до пункту 2.6 Положення, в редакції, яка діяла до внесення змін 25.12.2012 року згідно постанови Фонду №40, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.01.2013 року за №120/22652 «Про внесення змін до Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування», потерпілі, які стали інвалідами, забезпечуються путівками для санаторно-курортного лікування періодично згідно з рішенням МСЕК, а саме: інваліди III групи один раз на три роки, а тому ствердження позивача, що Фонд зобовязаний був забезпечити її щорічно, як інваліда III групи, путівкою для санаторно-курортного лікування, є безпідставним. Пунктом 3.1 Положення, передбачено облік потерпілих, які потребують забезпечення путівками відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Положення, здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням особової справи на підставі висновку МСЕК та заяви потерпілого. Відділення на підставі даних обліку потерпілих, які потребують санаторно-курортного лікування, до 15 листопада поточного року надсилають управлінням виконавчої дирекції Фонду річні заявки на путівки на наступний рік згідно з медичними рекомендаціями щодо відповідного профілю санаторно-курортного закладу. Управління виконавчої дирекції Фонду до 30 листопада поточного року надають виконавчій дирекції Фонду річні заявки на путівки для санаторно-курортного лікування у відповідному році (додаток 4). Згідно пункту 3.2 Положення, забезпечення потерпілих путівками проводиться на підставі договорів, укладених виконавчою дирекцією Фонду. Санаторно-курортні заклади, з якими укладаються договори, визначаються відповідно до вимог Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти». Згідно «Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року №187 передбачено, що закупівля та забезпечення санаторно-курортними путівками здійснюється лише у межах коштів, передбачених на зазначену мету у державному бюджеті на поточний рік. Пунктом 4.3 «Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування», забороняється видача незаповнених путівок, а також путівок без документів, зазначених у пункті 2.5 цього Положення, або передача їх іншим особам. Відповідно до пункту 2.5 Положення для взяття на облік для отримання путівки потерпілі (або уповноважені ними особи) подають до робочих органів такі документи: заяву за встановленою формою (додаток 1); висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні; медичну довідку лікувальної установи за формою №070/о. Заява на отримання путівки реєструється в журналі обліку (додаток 2). Датою взяття на облік потерпілого для отримання путівки вважається дата подання заяви. При надходженні черги потерпілого на отримання путівки робочі органи виконавчої дирекції Фонду надсилають йому повідомлення (додаток 3), за яким він (або уповноважена ним особа) має отримати путівку впродовж строку, зазначеного у повідомленні, або подати заяву про відмову від санаторно-курортної путівки. Факт отримання путівки зазначається у заяві за формою, визначеною в додатку 1 до Положення. У разі небажання або неможливості потерпілого оформити свою відмову, відповідальною особою робочих органів виконавчої дирекції Фонду складається акт про відмову за підписами: відповідальної особи, яка склала акт, начальника Відділення. Письмова відмова або акт вкладається в особову справу потерпілого. Ця путівка надається наступному за чергою потерпілому. Як вбачається з Акту складеного комісією Відділення виконавчої дирекції Фонду державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання у Лозівському районі Харківської області від 03.10.2011 року, [PERSON] була ознайомлена з вимогами та відмовилася від підписання відповідної заяви за встановленою формою, згідно додатку №1 до Положення про забезпечення її в 2012 році санаторно-курортним лікуванням (т.1 а.с.110). Згідно акту складеного комісією Відділення виконавчої дирекції Фонду державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання у Лозівському районі Харківської області від 06.01.2012 року, [PERSON] було включено в заявку, для забезпечення санаторно-курортним лікуванням в 2012 році, за медичним профілем (спеціалізацією) курортів - лікування захворювань шкіри, враховуючи показання на санаторно-курортне лікування, визначене [PERSON] обласною МСЕК та на підставі довідки з лікувальної установи форми 070/о від 19.08.2011 року, про що [PERSON] в цей день було проінформовано при її особистому візиті до відділення Фонду, однак остання відмовилася від написання заяви встановленої форми, згідно додатку №1 до Положення «Про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування» (т.1 а.с.109). Як вбачається з акту, складеного комісією Відділення виконавчої дирекції Фонду державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання у Лозівському районі Харківської області від 30.07.2012 року, при особистому візиті [PERSON] до відділення Фонду, працівниками було порушено питання з приводу отриманої її заяви довільної форми від 27.07.2012 року та довідки форми 070/о від 01.06.2012 року, в якій вже було визначено два види профілю(спеціалізації) курортів: лікування захворювань шкіри та лікування органів дихання, і наголошено, що ними очікується надходження путівки на лікування захворювань шкіри, на що [PERSON] дала усну відмову від її отримання, мотивуючи, що на даний час вона більше потребує лікування органів дихання, на звернення працівників щодо написання заяви на санаторно-курортне лікування згідно вимог положення з визначеним нею профілем лікування, остання послалася на брак часу та попросила направити зразок заяви на її адресу поштою, про що було складено акт про відмову написання заяви встановленої форми, згідно положення від 30.07.2012 року (т.1 а.с.108). Як вбачається з листів Відділення виконавчої дирекції Фонду державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання у Лозівському районі Харківської області №829-01-01 від 03.08.2012 року, №930-01-01 від 19.09.2012 року, з метою визначення остаточних побажань та встановлення необхідного профілю курорту вони звернулися до [PERSON], однак листи повернулися на їх адресу, як такі, що не отримані адресатом та не підлягають подальшому зберіганню поштовим відділенням (т.1 а.с.89-96,97-98). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] отримала санаторно-курортне лікування в 2014 і 2015 році в санаторії «Карпатські зорі» м.Косів Івано-Франківської області, закупівель путівок у вказаний санаторій в період зазначений позивачем (2011-2012 роки) Відділенням виконавчої дирекції Фонду державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання у Лозівському районі Харківської області не здійснювалось. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58,59 ЦПК про належність і допустимість доказів. Зокрема, статтею 57 ЦПК передбачено, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків. Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, відповідач, здійснивши у період з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року всі дії направлені на забезпечення позивача [PERSON] путівкою на санаторно-курортне лікування, правомірно діяв, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що порушень діючого законодавства з боку Відділення виконавчої дирекції Фонду державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання у Лозівському районі Харківської області щодо надання путівки на санаторно-курортне лікування [PERSON] за період з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року не було, відповідач правомірно діяв, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України, а тому вимоги позивача щодо визнання дій відповідача незаконними та протиправними, зобовязання провести санаторно-курортне лікування з алергічних професійних захворювань в санаторії «Карпатські зорі» м.Косів Івано-Франківської області, за період з 10.06.2011 року по 01.07.2012 року, є безпідставними та необґрунтованими. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved