Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 07.06.2006 року ним та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки, яка розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району, площею 0,2500 га. 06.11.2006 року [PERSON] на підставі договору отримала державний акт та в подальшому відповідно до договору купівлі-продажу відчужила вказану земельну ділянку [PERSON] Рішенням Обухівського районного суду від 19.09.2012 року договір дарування зазначеної земельної ділянки, укладений між позивачем та [PERSON] визнано недійсним. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 30.01.2013 року державний акт на право власності на земельну ділянку від 06.11.2006 року визнано недійсним та витребувано вказану земельну ділянку з володіння відповідача. Оскільки відповідач ігнорує звернення позивача щодо повернення наявних на спірну земельну ділянку документів та вчинення необхідних дій щодо передачі земельної ділянки та її переоформлення, позивач просить визнати за ним у судовому порядку право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснила, що відповідач не визнає права власності відповідача, яке фактично відновлено рішеннями судів, на земельну ділянку. Реєстраційна служба відмовляється реєструвати за позивачем право власності. Відповідач продовжує користуватись земельною ділянкою. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила суд прийняти законне та обґрунтоване рішення. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.06.2006 року [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. Вказаний договір нотаріально посвідчений, зареєстрований в реєстрі за 2328. Відповідно до вказаного договору [PERSON] 06.11.2006 року видано державний акт на зазначену земельну ділянку серії [NUMBER]. 11.05.2012 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого, зареєстрованого в реєстрі за №2026 договору купівлі-продажу відчужила [PERSON] спірну земельну ділянку. Як вбачається з копії державного акту на земельну ділянку серії [NUMBER] від 06.11.2006 року на ньому проставлена відмітка про перехід права власності до відповідача. Рішенням Обухівського районного суду від 19.09.2012 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано договір дарування земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] від 07.06.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Позов [PERSON] задоволено. Визнано договір дарування земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] від 07.06.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] удаваним договором купівлі-продажу. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 30 січня 2013 року рішення Обухівського районного суду від 19.09.2012 року змінено в частині позовних вимог [PERSON] про визнання державного акту на земельну ділянку недійсними та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору удаваним правочином та стягнення боргу. Ухвалено в цій частині нове рішення. Позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання державного акту на земельну ділянку недійсним та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задоволено. Визнано державний акт про право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] серії [NUMBER] від 06 листопада 2006 року недійсним та витребувано вказану земельну ділянку з володіння [PERSON] В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору удаваним правочином та стягнення боргу відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, тобто кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ту обставину, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на зазначену земельну ділянку, відповідач не визнає його право власності, а тому його право власника земельної ділянки підлягає судовому захисту. Однак такі доводи суд не приймає до уваги, виходячи з наступного. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а статтею 321 того ж Кодексу визначено, що право власності є непорушним. Пленум Верховного Суду України в п.10 Постанови №9 від 06.11.2009 року роз'яснив, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Враховуючи встановлені судом обставини, законодавчо визначений порядок выдновлення прав власників майна при визнанні договору недійсним, суд не вбачає підстав для визнання за позивачем права власності. При вирішенні спору суд враховує відсутність належних та допустимих доказів про неможливість зареєструвати за позивачем право власності у встановленому законом порядку. Представником позивача також визнається, що чинні рішення судів щодо спірної земельної ділянки до примусового виконання не звертались, будь-які пов'язані з їх виконанням питання не вирішувались, позов до відповідача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою не заявлявся.

Outcome: dismissed