Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником частини квартири [ADDRESS]. В квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] (син його померлої дружини), який в квартирі не проживає і ніколи не проживав. Відповідач постійно проживає у своєму будинку в с.Дар»ївка Херсонської області. Оскільки реєстрація відповідача створює перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що він хоче визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням для оформлення субсидії. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Пояснив, що до 1992 року він постійно проживав у спірній квартирі. Позивач поселився в квартирі в 1985 року, на реєстрацію якого він давав свій дозвіл. Коли була жива матір, він приїжджав до неї та періодично проживав у квартирі. На даний час він оформлює право власності на свою частину квартири після смерті матері в порядку спадкування. Він має намір проживати у спірній квартирі, однак через неприязні стосунки з колишнім вітчимом не може заселитися у квартиру. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва № 11746 про право власності на житло від 12.11.2002 року, позивач є власником ? частини квартири [ADDRESS]. Співвласником іншої ? частини спірної квартири була [PERSON] (дружина позивача та матір відповідача). Право власності зареєстроване в Херсонському БТІ у реєстрову книгу № 115 за реєстровим № 61181. Із довідки ТОВ «Україна» № 1060 від 12.03.2014 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], його дружина [PERSON], яка померла, та відповідач по справі [PERSON] [PERSON] померла [INFO]. Із наданого відповідачем витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 37235604 від 24.04.2014 року, сформованого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області [PERSON], вбачається, що до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис параметрами якого є реєстрація спадкової справи, де спадкодавцем є [PERSON], [INFO], яка померла [INFO]. Як пояснив відповідач в судовому засіданні, після смерті матері позивач чинить йому перешкоди у проживанні за місцем своєї реєстрації та користуванні житловим приміщенням, тому через неприязні стосунки з колишнім вітчимом він не може заселитися у квартиру. Ст. 47 Конституції України гарантує кожному громадянину право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.405 ЦК України, член родини власника житла втрачає право користування цим житлом при відсутності члена родини без поважних причин більш, ніж один рік. За ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем по справі не доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Тому, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, з метою недопущення порушень прав людини, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду будь-яких належних доказів в підтвердження відсутності відповідача без поважних причин за місцем його реєстрації. Крім того, необхідною умовою для визнання втратившим право користування житловим приміщенням може бути визнаний тільки наймач або член сім»ї наймача, відповідно до ст.ст.71,163 ЖК України. Відповідач не є наймачем або членом сімї наймача, оскільки позивач є власником, а не наймачем житла, тому відповідач не може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: dismissed