Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 02.06.2006 р. перебуває у шлюбі з відповідачем; подружжя має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що останнім часом між сторонами відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги; протягом останніх років їхнє сімейне життя погіршувалося, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на життя. З 2019 року сторони припинили спільне проживання, спільного бюджету не мають та сумісного господарства не ведуть. Посилаючись у позові на те, що подальший шлюб носить лише умовний характер, сім`я розпалася остаточно і відновленню не підлягає, у позові й заявлено відповідну вимогу про розірвання шлюбу. В окремо наданій суду заяві позивач просила суд про розгляд справи у її відсутності, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач в окремо наданій суду заяві позов визнав. Як встановлено судом, 02.06.2006 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво, що підтверджується відповідною копією, наданою позивачем (а.с. 3). Подружжя має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені з 2019 року (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Правовідносини виникли між учасниками справи із сімейних відносин (розірвання шлюбу). Суд, дослідивши докази, надані у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачають, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). Таким чином, суд, з`ясував дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (втрачено почуття любові та поваги), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до припинення шлюбних відносин, дійшов до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях, правом надання відзиву на позовну заяву, не клопотав про надання строку для примирення подружжя тощо, у зв`язку з чим суд мав би змогу дійти до іншого висновку у даній справі. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved