Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, в якому зазначив таке. Між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] (далі за текстом - Відповідач 1) 23 серпня 2012 року було укладено кредитний договір № 4808_134, згідно якого позивач надав Відповідачу 1 кредит в сумі 20000,00 грн. зі сплатою 15,00 % річних з кінцевим терміном повернення - 23.08.2015. Даний кредит Відповідач 1 зобов`язувалась повертати щомісячними рівними частинами в сумі 555,56 грн., сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом. В якості забезпечення виконання Відповідачем 1 своїх зобов`язань за кредитним договором був укладений договір поруки № 2 від 23.08.2012 з [PERSON] (далі за текстом - Відповідач 2). Згідно договору поруки Відповідач 2 поручалась перед кредитором відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Відповідачем 1 за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Посилаючись на те, що, незважаючи на попередження відповідачів щодо необхідності повернення кредиту, останні не вжили заходів стосовно погашення заборгованості перед банком, позивач просить стягнути з них в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором станом на 17.09.2018 в загальній сумі 11394,99 грн., яка складається з: простроченого боргу за кредитом за період 03.11.2014 по 25.08.2018 - 5960,80 грн.; прострочених відсотків за користування кредитом з 01.11.2014 по 20.08.2015 - 720,25 грн.; трьох процентів річних за прострочення сплати боргу за кредитом з 01.09.2014 по 16.09.2018 - 620,66 грн.; трьох процентів річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 02.09.2014 по 16.09.2018 - 74,54 грн.; інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом з вересня 2014 року по вересень 2018 року - 3611,99 грн.; інфляційних втрат за прострочення відсотків за користування кредитом з вересня 2014 року по вересень 2018 року - 406,75 грн. Ухвалою суду від 22 травня 2019 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачам надати суду та позивачу відзив на позовну заяву, а позивачеві протягом трьох днів після отримання відзиву надати відповідь на відзив. Протягом встановленого строку відповідачі відзивів на позовну заяву до суду не надали, про відкриття провадження були повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 30.07.2020 за клопотанням позивача було змінено його найменування, а саме на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк». Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином в строки встановлені договором або законом. У разі невиконання, або неналежного виконання зобов`язань в односторонньому порядку, сторона винна в порушенні зобов`язання, крім обов`язку виконати взяті зобов`язання, повинна нести цивільну відповідальність відповідно умов договору або закону. Судом встановлено, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії -Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та Відповідачем 1 дійсно 23 серпня 2012 року було укладено кредитний договір № 4808_134, згідно якого позивач надав Відповідачу 1 кредит в сумі 20000,00 грн. зі сплатою 15,00 % річних з кінцевим терміном повернення - 23.08.2015. Даний кредит Відповідач 1 зобов`язувалась повертати щомісячними рівними частинами в сумі 555,56 грн., сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом. Цього ж дня, 23 серпня 2012 року, між Відповідачем 2, позивачем та Відповідачем 1 було укладено договір поруки. Виписками по рахунку Відповідача 1 та розрахунком заборгованості підтверджується, що у Відповідача 1 внаслідок порушення нею умов договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків станом на 17.09.2018 утворилась заборгованість на загальну суму 11394,99 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України у разі порушення позичальником умов кредитного договору, де встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами в разі прострочення повернення чергової частини боргу позикодавець вправі вимагати дострокового повернення позики, що залишилася зі сплатою процентів, а також вимагати розірвання цього договору. Також цією ж нормою закону передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наявність простроченої заборгованості перед позивачем свідчить про неналежне виконання Відповідачем 1 своїх зобов`язань за кредитним договором, тому, на підставі наведених вище норм закону, позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Ст. 543 ЦК України вказує, що у разі солідарного обов`язку боржників (відповідачів) кредитор (позивач) має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі від усіх боржників (відповідачів) разом. Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Частинами першою і третьою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі частини першої статті 252 та частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Судом встановлено, що того ж дня, коли було укладено кредитний договір з Відповідачем 1, між Банком, Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено договір поруки № 2, згідно якого поручитель Відповідач 2 зобов`язувалася солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за невиконання усіх зобов`язань позичальником за кредитним договором № 4808_134 від 23 серпня 2012 року, зокрема, за повернення кредиту у розмірі 20000,00 грн., та сплати процентів за користування кредитом та інших платежів зазначених у договорі. За змістом вимог п.п. 4.2. та 5.4. договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, сторони у договорі поруки встановили строк дії поруки - три роки від дня настання строку виконання зобов`язання. Пунктом 1.5 кредитного договору № 4808_134 від 23.08.2012 встановлено, що позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 555,56 грн. починаючи з вересня 2012 року та сплату нарахованих процентів щомісячно не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, наступного за звітним, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в ПАТ «Ощадбанк» не пізніше останнього робочого дня місяця на відповідні рахунки позичальника, відкриті в Ощадбанку. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 23.08.2015. Тобто, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число робочого дня кожного звітного місяця. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. З аналізу зазначених вище норм вбачається, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З наданих позивачем виписок з рахунку Відповідача 1 та розрахунку заборгованості вбачається, що до грудня 2014 року остання погашала кредит. Таким чином, перебіг строку звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом обраховується з 01 грудня 2014 року (наступного дня після невнесення чергового платежу), відповідно подовжений договором трирічний строк дії поруки по кредиту сплинув 30.11.2017. До листопада 2014 року відповідач сплачувала проценти, тобто перебіг строку звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення процентів обраховується з 01 грудня 2014 року, відповідно продовжений договором поруки трирічний строк дії поруки по сплаті процентів сплинув 30.11.2017. З позовом банк звернувся до суду 26 жовтня 2018 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті. Отже, з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками за його користування до Відповідача 2 позивач звернувся до суду після спливу вказаного у п. 4.2. договору строку дії поруки. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя після спливу строку її дії з вимогою щодо відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України вимоги про стягнення трьох відсотків річних та боргу з урахуванням індексу інфляції є відповідальністю за прострочення грошового зобов`язання, а позивач звернувся із цим позовом про стягнення заборгованості з Відповідача 2 після припинення договору поруки. За таких обставин суд вважає, що з Відповідача 2 не підлягає стягненню як заборгованість за кредитом в цілому, так й суми, розраховані відповідно до ст. 625 ЦК України, отже у задоволенні вимог позивача до Відповідача 2 слід відмовити, а позов в цілому слід задовольнити частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням вимог до Відповідача 1, з нього на користь позивача також слід стягнути суму судового збору, сплачену при зверненні з цим позовом до суду.

Outcome: partial