Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання трудового договору, в обґрунтування якої вказав, щопроводив свою підприємницьку діяльність, будучи фізичною особою - підприємцем згідно до Свідоцтва про державну реєстрацію Серії [NUMBER] від 20.09.2010 року з 30.07.2009 року по 10.06.2016 року. 17 березня 2014 року між ним та фізичною особою [PERSON] було укладено Трудовий договір, який був зареєстрований Донецьким міським центром зайнятості за №05011400921/4 від 17 березня 2014 року. Згідно до умов вищевказаного трудового договору, відповідач приймалася на роботу за спеціальністю менеджера із збуту на необмежений строк, про що було зроблено запис до трудової книжки відповідача. Вказаний трудовий договір від 17 березня 2014 року зареєстрований Донецьким міським центром зайнятості за №05011400921/4. Позивач звертає увагу суду на те, що до вищевказаного трудового договору було внесено зміни шляхом підписання Додаткової угоди №1 від 16.11.2015 року у зв'язку з зміною прізвища працівника з [PERSON] на [PERSON]. Відповідач не вийшла на зв'язок з позивачем, він неодноразово намагався вийти на зв'язок з відповідачем, про що також свідчить Лист від 01.08.2016 року. За виконану роботу відповідач отримувала заробітну плату у розмірі 2 354,00 грн. вчасно та у повному обсязі весь період роботи. Однак з 31 жовтня 2014 року відповідач припинила працювати та виходити на зв'язок з позивачем, також була відсутня за місцем проживання, з цього дня відповідачу було припинено виплату заробітної плати. Позивач неодноразово звертався до Донецького міського центру зайнятості з проханням розірвати вищевказаний трудовий договір, але йому було відмовлено, посилаючись на відсутність робітника, що унеможливлю розірвання трудового договору за згодою сторін. Про це свідчить лист-відповідь Донецького обласного центру зайнятості. На теперішній час відповідач фактично не працює та не виконує умови вищевказаного договору та він розірваний. У зв'язку з цим позивач не може бути остаточно знятий з реєстрації як фізична-особа підприємець та змушений подавати відповідну звітну документацію до контролюючих органів. А тому позивач просить розірвати трудовий договір укладений між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований Донецьким міським центром зайнятості за № 05011400921/4 від 17 березня 2014 року. Позивач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду повідомлялася належним чином, відзив на позов не надала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів по справі з постановленням заочного рішення. 01 березня 2018 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа Донецький міський центр зайнятості в судове засідання представника не надіслав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив суд розглянути справу за відсутності його представника. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як вбачається з Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с. 7-10,12). Як вбачається з трудового договору від 17 березня 2014 року, укладено договір між [PERSON] та [PERSON], договір є безстроковим, визначено розмір заробітної плати 2354 грн. Спори з виконання умов договору розглядаються районним судом (а.с. 13). Додатковою угодою від 16.11.2015 року були внесені зміни до трудового договору в частині прізвища - змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]», згідно паспорту серії [NUMBER] від 22.09.2015 року (а.с. 14). Згідно вказаного трудового договору позивачем відповідачу виплачувалася заробітна плата з березня 2014 року по грудень 2015 року, про що свідчить довідка від 26.10.2017 року (а.с. 16). Позивач звертався до відповідача з проханням з'явитися до Мар'їнського районного центру зайнятості для розірвання трудового договору, але остання його проігнорувала; до Донецького обласного та міського центрів зайнятості, але розірвання трудового договору неможливо за відсутності однієї з сторін - [PERSON] (а.с. 15,17-20). Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 10.06.2016 року припинено підприємництво [PERSON] за власним рішенням. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників . Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України № 1168 від 29.10.2009 року «Про деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю» у разі розірвання трудового договору за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, така особа зобов'язана письмово повідомити про свій намір працівникові та у визначений строк провести передбачений законодавством розрахунок. Пунктами 5, 6, 7 вище вказаної постанови передбачено, що зняття державною службою зайнятості з реєстрації трудового договору у випадках, передбачених пунктом 4 цієї постанови, проводиться за умови подання фізичною особою примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копій документів, що підтверджують надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове повідомлення неможливо, подаються копії підтверджуваних документів; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. Державна служба зайнятості протягом трьох робочих днів з дня надходження зазначених у пункті 5 цієї постанови документів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів та повідомляє працівникові. За зверненням працівника, який не був присутній під час зняття трудового договору з реєстрації, посадова особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів з дня такого звернення робить відповідну відмітку у виданому йому примірнику трудового договору та засвідчує у трудовій книжці запис про звільнення з роботи, внесеній фізичною особою. Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами- роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин фізичною особою-роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6 листопада 1992 р. роз'яснив судам, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не має можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи поперджувався він за два місяці про наступне вивільнення. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позивач знявся з реєстрації як фізична особа-підприємець, але внаслідок того, що відповідач ігнорує питання розірвання трудового договору та внести відповідні зміни до документів, не може виконати всі необхідні дії. Позивач повністю розрахувався за виконану роботу відповідачем до моменту її закінчення, а після виникнення обставин, а саме не виконання останньою умов договору, перестав нараховувати та виплачувати працівнику заробітну плату. Така поведінка відповідача не дає змоги позивачу припинити свою роботу приватним підприємцем в повному обсязі, оскільки покладає на нього додаткові обов'язки по поданню відповідних звітних документів. При цьому підприємництво позивача припинено 10.06.2016 року за власним бажанням. Іншим чином, аніж через звернення до суду позивач не має змоги зняти з реєстрації вказаний трудовий договір, оскільки відповідний центр зайнятості за відсутності робітника не бажає це проводити. Отже право позивача порушено та підлягає поновленню в судовому порядку, а трудовий договор, укладений між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстровано Донецьким міським центром зайнятості за № 05011400921/ від 17 березня 2014 року необхідно розірвати з підстави, що передбачена ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України - змін в організації виробництва і праці, а саме ліквідації ФОП [PERSON], починаючи з дати ліквідації - 10.06.2016 року. На підставі вище викладеного, ст. ст. 21, 40 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України № 1168 від 29.10.2009 року «Про деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю», наказу Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745,

Outcome: approved