Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якому просив усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловою квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що 01.08.2019 року між позивачем - [PERSON] з одного боку та [PERSON] , [PERSON] з іншого боку укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , відповідно до умов якого новим власником цієї житлової квартири є позивач. Цього ж дня [PERSON] зареєстровано відповідне право власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 176000368 від 01.08.2019 року. У вказаній житловій квартирі зареєстровано місце проживання відповідача - [PERSON] .. Наведене підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописки №2513 від 09.08.2019 року. Необхідно зазначити, що відповідно до п. 9 договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2019 року сторони домовились про те, що продавці знімають з реєстрації всіх осіб, що зареєстровані за даною адресою та повністю звільняють відчужувану квартиру, з передачею ключів, для вільного і безперешкодного користування нею покупцем до 31.08.2019 року. Відповідач фактично в житловій квартирі не проживає. Крім того відповідач добровільно знятись з реєстрації у вказаній житловій квартирі відмовляється. Наведене призводить до необхідності сплати позивачем надмірних комунальних послуг, які не надаються , але нараховуються, чим об`єктивно створюються [PERSON] перешкоди у користуванні своєю власністю. Враховуючи, що відповідач - [PERSON] після зміни власника спірної житлової квартири з [PERSON] та [PERSON] на [PERSON] не набув права постійного права проживання у ній з підстав передбачених законом, у розумінні ст. 64 ЖК УРСР не є членом родини позивача -а відтак і його право користування житловою квартирою, що передбачене ст. ст. 150, 156 ЖК УРСР, 383 ЦК України підлягає припиненню на вимогу позивача, як нового власника квартири в порядку передбаченому ст. 391 ЦК України, а саме шляхом усунення перешкод [PERSON] у здійсненні права користування та розпорядження спірною житловою квартирою, шляхом зняття [PERSON] з реєстрації у спірній квартирі. Викладені обставини підтверджуються наступними доказами: 1)Копією Договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2019 року. 2)Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №176000368 від 01.08.2019 року. 3)Копією Довідки з місця проживання №2513 від 09.08.2019 року. 4)Копією Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в квартирі [ADDRESS] )Копією паспорту Паспорт громадянина України [NUMBER] виданого Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 18.08.1997 року. 6)Копією ідентифікаційного коду від 26.07.1999 року. Щодо попереднього (орієнтовного)розрахунку суми витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (ч. 1 ctv134, п. 9 ч. З ст. 175 ЦПК України) то такі складаються з суми сплаченого судового збору - 768,40 грн. Будь-яких інших витрат пов`язаних з розглядом дійсної справи не очікується. 03.10.2019 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій зазначає, що у позовній заяві [PERSON] зазначена вимога про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловою квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ув. 9 шляхом зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Не змінюючи підстав та предмету позову, уточнюють зазначену позовну вимогу та просять суд, усунути [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ) перешкоди у користуванні та розпорядженні житловою квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий Залізничним РВЛМУ УМВС України 23.11.1999 року) таким, що втратив право на користування житловою квартирою яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ». З підстав неведених у позовінй заяві просить задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. Ухвалою суду від 15.08.2019 р. у справі відкрито провадження у справі /а.с.18/. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду подали заяви про слухання справи у їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечили, просять позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання, шляхом скерування на адресу проживання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, до суду повернулися конверти за закінченням терміну зберігання. Крім цього, виклик відповідача був здійснений в тому числі через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (через веб - сайт Галицького районного суду м. Львова). Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.08.2019 року між позивачем - [PERSON] з одного боку та [PERSON] , [PERSON] з іншого боку укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , відповідно до умов якого новим власником цієї житлової квартири є позивач./ а.с. 10/. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] / а.с. 11/. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки виданої ЛКП «Цитадель-Центр» №2513 від 09.08.2019 р., за адресою: [ADDRESS] власником квартири зазначено [PERSON] , зареєстрована особа [PERSON] , [INFO] /а.с.12/. Встановлено, що відповідач фактично в житловій квартирі не проживає тривалий час. Крім того відповідач добровільно знятись з реєстрації у вказаній житловій квартирі відмовляється. Наведене призводить до необхідності сплати позивачем надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим об`єктивно створюються [PERSON] перешкоди у користуванні своєю власністю. Враховуючи, що відповідач - [PERSON] , після зміни власника спірної житлової квартири з [PERSON] та [PERSON] на [PERSON] , не набув самостійного права проживання у ній з підстав передбачених законом, у розумінні ст. 64 ЖК УРСР не є членом родини позивача - а відтак і його право користування житловою квартирою, що передбачене ст. ст. 150, 156 ЖК УРСР, 383 ЦК України підлягає припиненню на вимогу позивача, як нового власника квартири в порядку передбаченому ст. 391 ЦК України, а саме шляхом усунення перешкод [PERSON] у здійсненні права користування та розпорядження спірною житловою квартирою, шляхом зняття [PERSON] з реєстрації у спірній квартирі. Викладені обставини підтверджуються наступними доказами: 1)Копією Договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2019 року. 2)Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №176000368 від 01.08.2019 року. 3)Копією Довідки з місця проживання №2513 від 09.08.2019 року. 4)Копією Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в квартирі [ADDRESS] )Копією паспорту Паспорт громадянина України [NUMBER] виданого Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 18.08.1997 року. 6)Копією ідентифікаційного коду від 26.07.1999 року. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника квартири - позивача [PERSON] Спільно з власником квартири відповідач не проживав, спільним побутом з позивачем не були пов`язані. Договору щодо оренди спірного житла між сторонами не укладалося. Тобто відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні своїх прав користування та розпорядження власністю. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач, разом, добровільно залишив приміщення хоча перешкод у користуванні житлом йому не чинилось, не проживає у ньому більше 6-ти місяців без поважних причин, не цікавиться житлом, не оплачує та не утримує його, не зберігає майна та речей, втратив з ним зв`язок, тому позов слід задовольнити повністю. На підставі ст.141 ЦПК України понесені судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved