overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою мотивуючи тим, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 14.11.2000 року, від якого вони мають сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, між ними часто виникали сварки, причиною чому є подружня зрада відповідача, вони не проживають однією сім»єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків, а тому позивач просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, в якій вказано на те, що він позов підтримує. Відповідач також надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 14.11.2000 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про одруження, копією свідоцтва про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами по справі відсутнє взаєморозуміння, спільного господарства вони не ведуть, не підтримують подружніх стосунків, наміру зберігати шлюб не мають, Судом враховується те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін. Крім того, питання про збереження шлюбу має вирішуватися обома сторонами на паритетних засадах. А тому враховуючи все вищенаведене, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за встановлених судом обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище - [PERSON], на що вказує в поданій до суду заяві. Судові витрати по справі позивач залишає за собою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою мотивуючи тим, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 25.06.2011 року, від якого вони мають сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери, різні стремління та вподобання, вони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків, а тому позивач просить суд шлюб між ними розірвати. В судове засідання позивач не з»явився, ним надано до суду письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, в якій вказано на те, що він позов підтримує. Відповідач також надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 25.06.2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про одруження, копією свідоцтва про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх стосунків, між ними відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати шлюб вони не мають. Судом враховується те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін. Крім того, питання про збереження шлюбу має вирішуватися обома сторонами на паритетних засадах. А тому враховуючи все вищенаведене, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за встановлених судом обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище [PERSON], на що вказує в поданій до суду заяві.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 01.02.2010 року відповідач, якого він знав не один рік, узяв у нього в борг суму в розмірі 50 000,00 грн., і зобов'язався повернути борг через два місяці. У визначений строк борг не був повернутий, у зв'язку з чим відповідач 25.02.2011 року написав розписку, де зобов'язався повернути борг до 31.12.2011 року. Проте, і 31.12.2011 року борг відповідач не повернув, на його (позивача) прохання повернути кошти він не реагує. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги, та просив їх задовольнити. У разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави для прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що відповідач взяв у позивача кошти в розмірі 50 000,00 грн., які зобов'язався повернути до 31.12.2011 року. Факт передачі коштів підтверджено розпискою від 25.02.2011 року. У визначений термін відповідач кошти не повернув. У зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача борг в розмірі 50 000,00 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Підтверджувати факт укладення договору позики, тобто факт передачі грошей та строк їх повернення або пред'явлення вимоги до повернення, можуть боргові документи - розписка, акт передання та прийняття, розрахунок - фактура тощо. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач до суду не з'явився, заперечень та доказів на підтвердження свої заперечень не надав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 640,00 грн., враховуючи розмір позовних вимог дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 03.11.2014 року між ними та відповідачем було укладено договір позики. Сума наданої позики становила 400 000,00 грн. Датою повернення позики є 03.11.2015 року. Однак, у встановлений строк відповідач позику не повернула. Неодноразово підприємство зверталося до відповідача з проханням повернути кошти, проте це не дало бажаного результату. Відповідач відмовлялася повернути гроші, мотивуючи тим, що у неї їх немає. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що 03.11.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на суму 400 000,00 грн. Відповідач зобов'язалася повернути кошти до 03.11.2015 року. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, кошти не повернула. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Підтверджувати факт укладення договору позики, тобто факт передачі грошей та строк їх повернення або пред'явлення вимоги до повернення, можуть боргові документи - розписка, акт передання та прийняття, розрахунок - фактура тощо. Оскільки позичальник взяті на себе зобов'язання не виконала, у встановлений строк борг не повернула, вимога щодо стягнення з неї коштів в розмірі 400 000,00 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 6 000,00 грн., дані витрати мають бути відшкодовані відповідачем на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 05.05.2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 500481865 про надання в кредит коштів в сумі 40 814,96 грн. Відповідач зобов'язалася повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, в строки та на умовах, що передбачені договором та додатком до нього. Банк свої зобов'язання виконав. Позичальник свої зобов'язання не виконала, в результаті чого, станом на 18.08.2015 року має заборгованість за кредитом в сумі 36 518,48 грн.; за відсотками - 3 499,98 грн.; заборгованість по комісії - 5 387,58 грн., штраф - 1 200,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечував щодо заочного розгляду справи в разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що 05.05.2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 500481865 про надання в кредит коштів в сумі 40 814,96 грн. Відповідач зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, в строки та на умовах, що передбачені договором та додатком до нього. Банк свої зобов'язання виконав. Позичальник свої зобов'язання не виконала, в результаті чого, станом на 18.08.2015 року має заборгованість за кредитом в сумі 36 518,48 грн.; за відсотками - 3 499,98 грн.; заборгованість по комісії - 5 387,58 грн., штраф - 1 200,00 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 466,06 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 07.09.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у розмірі 60\~000 дол. США. У договорі був встановлений строк повернення позики до 20.09.2014 року, але як вказує позивач до теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернув на звернення щодо добровільного повернення боргу не реагує. У звязку з цим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 1\~558\~200 грн., що еквівалентно 60\~000 дол. США. та судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи належним чином повідомлені, в порядку ст. ст. 74,76 ЦПК України, подали на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких також вказали, що позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи належним чином повідомлений, подав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також вказав, що позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. 07.09.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 60\~000 дол. США. У вказаному договорі сторонами обумовлено строк повернення грошових коштів до 20.09.2014 року. Позивач зобовязання за договором позики виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кошти в сумі 60\~000 дол. США. Факт отримання відповідачем вказаної грошової суми відповідачем не заперечувалося. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. [PERSON] зобовязання за вказаним договором не виконав, у звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 558\~200 грн., що станом на день складення розрахунку 22.09.2016 року ( 1 долар США складає 25,97 грн.) еквівалентно 60\~000 дол. США. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 6890 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 09.02.2015 року між ним та відповідачем було укладено Договір банківського вкладу, який складається з підписаного сторонами договору-заяви № 300937/10870/3-15, відповідно до якого він вніс на депозит кошти в розмірі 100 000,00 грн., терміном на три місяці. 15.04.2015 року він звернувся до банку із письмовою заявою про повернення вкладу. Проте кошти він не отримав, як і не було надано відповіді на його звернення. У зв'язку з чим звернувся до суду з позовом про стягнення суми вкладу та відсотків. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави для прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що 09.02.2015 року між сторонами був укладений Договір банківського вкладу, який складається з підписаного сторонами договору-заяви № 300937/10870/3-15, відповідно до якого [PERSON] вніс на депозит кошти в розмірі 100 000,00 грн., терміном на три місяці, до 09.05.2015 року, з виплатою 19,50 % річних. 15.04.2015 року позивач звернуся до Банку із заявою про повернення йому 12.05.2015 року вкладу. Проте, кошти виплачені йому не були. В подальшому позивач неодноразово звертався до банку про повернення коштів. Однак, коштів позивачу до цього не повернуто. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 1 000,00 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 10.02.2013 року він позичив відповідачу 100 000,00 грн., строком до 10.02.2014 року. На підтвердження укладеного договору позики відповідач видала йому розписку. У встановлений договором строк відповідач борг не повернула. Він (позивач) неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути йому гроші, на що відповідач відповідала відмовою, мотивуючи її тим. що у неї немає грошей. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення. Зазначила, що ніяких третіх осіб, зацікавлених у спірних коштах немає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що 10.02.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на суму 100 000,00 грн. Відповідач зобов'язалася повернути кошти до 10.02.2014 року. З розписки слідує, що позивач передав, а відповідач отримав позику в сумі 100 000,00 грн. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, кошти не повернула. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Підтверджувати факт укладення договору позики, тобто факт передачі грошей та строк їх повернення або пред'явлення вимоги до повернення, можуть боргові документи - розписка, акт передання та прийняття, розрахунок - фактура тощо. Оскільки позичальник взяті на себе зобов'язання не виконала, у встановлений строк борг не повернула, вимога щодо стягнення з неї коштів в розмірі 100 000,00 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 1 000,00 грн., дані витрати мають бути відшкодовані відповідачем на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved