Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 25.06.2013 року між АТ «СК «Українська страхова група» та ТОВ «Український лізинговий фонд» був укладений Генеральний Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0107-00265. Згідно реєстру застрахованих транспортних засобів № 25 від 03.08.2015 року застраховано транспортний засіб «ЗАЗ Lanos», державний номер [NUMBER]. 23.10.2015 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ Lanos», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 26.11.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. 26.10.2015 року страхувальник звернувся до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Внаслідок даної пригоди страхувальник зазнав матеріальної шкоди. На підставі рахунку (калькуляції) № КА-003206 від 04.11.2015 року страховою компанією складено страховий акт № ДККА-47429 від 11.11.2015 року з розрахунком сум страхового відшкодування. Відповідно до платіжного доручення № 20560 від 11.11.2015 року страхова компанія виплатила страхове відшкодування в розмірі 34 557,65 грн. У зв'язку з викладеними обставинами звернулися до суду з даним позовом, та просили стягнути з відповідача кошти в сумі 34 557,65 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи по наявним у справі документам. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства України, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави для прийняття рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що 25.06.2013 року між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ТОВ «Український лізинговий фонд» був укладений Генеральний Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0107-00265. Згідно реєстру застрахованих транспортних засобів № 25 від 03.08.2015 року застраховано транспортний засіб «ЗАЗ Lanos», державний номер [NUMBER]. 23.10.2015 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ Lanos», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 26.11.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. 26.10.2015 року страхувальник звернувся до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. На підставі рахунку (калькуляції) № КА-003206 від 04.11.2015 року позивачем складено страховий акт № ДККА-47429 від 11.11.2015 року з розрахунком сум страхового відшкодування. Відповідно до платіжного доручення № 20560 від 11.11.2015 року страхова компанія виплатила страховику відшкодування в розмірі 34 557,65 грн. У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, межах фактичних виплат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у повній мірі виплаченого відшкодування. Проаналізувавши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідач до суду не з'являвся, доказів на спростування доводів позивача не надав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. По даній справі позивачем було оплачено згідно квитанцій судовий збір у розмірі 1 378,00 грн., дані витрати підтверджені належним чином, а тому підлягають відшкодуванню стороною відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved