Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати договір довічного утримання, укладений 13.05.2008 року між ним та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Першотравневої державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №3085 та застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання, а саме: визнати за ним право власності на домоволодіння (жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами), яке розташоване в с. Бердянське Мангушського (Першотравневого) району Донецької області по вул. Шкільній № 51 та скасувати обтяження у вигляді заборони відчуження, встановлені згідно договору довічного утримання. В обґрунтування пред'явлених вимог вказав, 13.05.2008 року між ним та відповідачем був укладений договір довічного утримання. Предметом цього договору є житловий будинок №51, розташований по вул. Шкільній в с. Бердянське Мангушського (Першотравневого) району Донецької області, який належав йому на праві приватної власності. З договору довічного утримання вбачається, що відповідач взяв на себе зобовязання утримувати позивача, а саме: забезпечувати житлом, харчуванням, наданням побутових послуг, медичною допомогою. Згідно з умовами договору, вартість допомоги була визначена у розмірі 200 грн. щомісячно. В свою чергу [PERSON] зобовязався передати [PERSON] у власність житловий будинок №51, розташований по вул. Шкільній в с. Бердянське Мангушського (Першотравневого) району Донецької області. Проте жодних дій, передбачених договором довічного утримання відповідачем не вчиняється. Тому вважає, що даний договір має бути розірваний у судовому порядку, в зв'язку з чим звернувся за захистом своїх прав до суду. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю та за відсутністю позивача, позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Згідно ст. 200 ч.ч. 3, 4 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Суд, враховуючи позицію сторін по справі та визнання відповідачем позову, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом договору, що видане Першотравневою державною нотаріальною конторою 23.04.2008 року № 2651, зареєстрованим в Першотравневому БТІ 07.05.2008 року за реєстраційним номером 22810354 належав житловий будинок №51, розташований по вул. Шкільній в с. Бердянське Мангушського (Першотравневого) району Донецької області. 13.05. 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першотравневої державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №3085. Відповідно до п. 1.1 умов договору, відчужувач передає, а набувач отримує у власність домоволодіння (жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами), яке розташоване в с. Бердянське Мангушського (Першотравневого) району Донецької області по вул. Шкільній № 51, та взамін чого зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Так, зокрема п.п. 2.1, 2.2, 2.3 договору встановлено, що матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись набувачем відчужувачу, оцінюється сторонами у суму 200 гривень. Утримання (догляд) визначається у вигляді: а) забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження безоплатного довічного проживання у відчужуваному будинку; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря). Вартість продуктів складає 170 гривень на місяць; б)надання побутових послуг (прання постільної білизни один раз на 14 днів, послуги перукарні один раз на місяць, ремонт побутової, оцінюється сторонами у суму 10 гривень на місяць; в) забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів на середню суму 20 гривень на місяць чи 240 гривень на рік. Якщо суми, витрачені на ліки протягом календарного року більше чи менше 240 гривень на рік, нова розрахункова сума витрат на ліки має бути вказана в Договорі через укладення сторонами додаткової угоди, що посвідчується нотаріально. Відповідно до п. 3.1.2. договору, відчужувач має право вимагати розірвання договору та повернення домоволодіння у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків за цим договором. Підставою для звернення позивача до суду стало виникнення між сторонами спору з приводу неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором довічного утримання, укладеним 13.05.2008 року, який станом на теперішній час є чинним. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено в ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п.1 ч.1 ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. В силу ч.ч.2,3 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору в судовому порядку зобов'язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Так, підстави для припинення укладеного договору шляхом розірвання визначені в п.4.2 договору, а саме за зверненням однієї зі сторін в судовому порядку у випадку невиконання набувачем своїх обов'язків. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов'язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем обставин невиконання умов договору, а відтак і визнання позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд приходить до висновку про доведеність обставин невиконання [PERSON] умов договору довічного утримання від 13.05.2008 року, а тому пред'явлений позивачем позов про розірвання договору підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.756 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору довічного утримання у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В розумінні ч.1 ст.756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на житловий будинок у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов'язано. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18.01.2017 року у справі № 6-2723цс16, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та дійсним володільцем майна. Таким чином, з огляду на специфіку договору довічного утримання та особливості його розірвання, які не передбачають автоматичного застосування реституції або віндикації в розумінні ст.216 ЦК України як способів захисту цивільного права, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явлених позовних вимог щодо визнання право власності на домоволодіння (жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами), яке розташоване в с. Бердянське Мангушського (Першотравневого) району Донецької області по вул. Шкільній № 51, за [PERSON]

Outcome: approved