Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в селі Леонівка Макарівського району Київської області . Земельна ділянка межує з земельною ділянкою відповідача по справі, який відгородивши до своєї земельної ділянки частину його, перешкоджає йому у користуванні, забороняє проходити на відгороджену частину. він звертався до Яблунівської сільської ради з проханням допомогти вирішити земельний спір, але в усній формі йому пояснили, що дана земельна ділянка знаходиться за межами села. Вважає, що його права як власника порушені, а тому відповідно до вимог законодавства просив суд зобовязати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою та зобовязати перенести паркан, звільнивши зайняту частину ділянки. У судовому засіданні позивач свій позов підтримав, викладене у позові підтвердив. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, подали письмові та усні заперечення проти позову. Третя особа свого представника до зали суду не направили, хоча належним чином були повідомлені. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так, судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в селі Леонівка Макарівського району Київської області, оскільки це підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №194128, виданого 15.06.2006 року на підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області №505 від 09.06.2006 року. ( а.с. 5,20) Відповідач по справі, [PERSON] на підставі розпорядження Макарівської РДА №505 від 09.06.2006 року отримав правовстановлюючий документ та власником земельної ділянки площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в селі Леонівка Макарівського району Київської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №194133, виданого 15.06.2006 року. ( а.с. 40) З наданих сторонами матеріалів слідує, що проектною організацією ТОВ «ТІОН-3» було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність як позивачу так і відповідачу , після цього на місцевість були винесені межові знаки, що передані на зберігання землевласникам, які жодних зауважень та претензій не мали. ( а.с. 18-19) У 2014 році відповідач з метою визначення точного місця положення земельної ділянки та внесення інформації до Державного земельного кадастру , замовив у проектній організації складання технічного звіту по виносу в натуру меж земельної ділянки. За результатами проведення геодезичних робіт було встановлено координати точок кутів повороту земельної ділянки, лінійних та кутових розмірів, точну конфігурацію і площу ділянки, яка склала 0,1791 га. На підставі вказаного технічного звіту було проведено подальшу реєстрацію земельної ділянки та внесення інформації про неї до Державного реєстру для отримання кадастрового номеру. ( а.с.50-59)) В подальшому , відповідач отримав Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.07.2014 року , інд.номер 24196158. ( а.с. 50-52) Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:а) визнання прав;б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, безпосередньо у судовому засіданні позивач не довів ті обставини на які посилався у своєму позові, тобто будь-яких належних доказів порушення свого права як власника земельної ділянки діями відповідача [PERSON] суду не подав. Як пояснив сам позивач, до державних земельних органів та землевпорядних організацій він з приводу захоплення його земельної ділянки не звертався. Довести, що паркан відповідачем [PERSON] зведений на частині саме його ділянки не може і не повинен. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач [PERSON] не довів в установленим законом порядку порушення свого права, за захистом якого він звернувся до суду не зважаючи на неодноразове розяснення судом йому вимог статті 10 ЦПК України.

Outcome: dismissed