Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 13.03.2013 року мотивуючи тим, що у період з 15.11.1989 року по 03.07.1997 рік перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від цього шлюбу мають двох повнолітніх синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. До офіційної реєстрації стосунків 08.05.1987 року відповідач придбала будинок по [ADDRESS]. Після реєстрації шлюбу 19.12.1989 року виконавчим комітетом Білоцерківської міської Ради народних депутатів на ім'я [PERSON] було надано дозвіл на будівництво, замість старого будинку, нового індивідуального одноквартирного житлового будинку по [ADDRESS]. На підставі даного рішення вони спільними зусиллями та за рахунок спільних коштів збудували двоповерховий будинок по [ADDRESS]. Будівництво нового будинку було завершено через два роки з часу отримання дозволу на його зведення - у 1991 році, після чого по мірі фінансової можливості вони проводили в будинку опалення, здійснювали внутрішні оздоблювальні роботи. При цьому новозбудований будинок не було введено в експлуатацію та до цього часу не зареєстровано у визначеному чинним законодавством порядку. В 1997 році вони розірвали шлюб, однак продовжували проживати разом. У 2000 році Білоцерківським БТІ було проведено технічну інвентаризацію зазначеного домоволодіння та видано технічний паспорт на новий будинок. В 2002-2003 році вони всією родиною перейшли жити в новозбудований будинок, а старий будинок, придбаний відповідачкою в 1987 році - знесли. В 2010 році стосунки між ним та відповідачем погіршились, вона забрала свої речі, залишила його з двома синами та пішла жити в інше місце. Після цього він із сином постійно проживав та проживає на даний час в новозбудованому, не введеному в експлуатацію, будинку. Відповідач не цікавиться цим нерухомим майном, не вводить його в експлуатацію. На початку 2012 року він звернувся до КП КОР «Білоцерківське МБТІ» з наміром ввести в експлуатацію новозбудований будинок однак, йому роз'яснили, що оскільки всі правовстановлюючі документи, як на старий, так і на новий будинки, оформлено на ім'я відповідача, формально-юридично він не має жодного відношення до цього нерухомого майна. Восени 2012 року йому стало відомо, що відповідач [PERSON] отримала від Білоцерківської міської ради рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та надання земельної ділянки площею 983 кв.м у власність по [ADDRESS] (Рішення від 21.11.2012 р. № 761-31-VI) та має намір відчужити земельну ділянку, на якій розташовано об'єкт незавершеного будівництва. З урахуванням того, що новозбудований будинок по [ADDRESS] не введено в експлуатацію та не зареєстровано у визначеному чинним законодавством порядку, він має право, в порядку ст.ст.22,28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст.ст.60,61, 69,70,71 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 331,365 ЦК України на частину будівельних матеріалів, конструкцій та комунікацій вказаного об'єкта незавершеного будівництва. В добровільному порядку вирішити спір щодо поділу спільного сумісного майна неможливо, тому позивач просить в судовому порядку поділити між ним та відповідачем [PERSON] майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ним, [PERSON], право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструкцій та комунікацій об'єкта незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS]; залишити у власності відповідача [PERSON] 1/2 частину будівельних матеріалів, конструкцій та комунікацій об'єкта незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS]. 01.04.2013 року відкрито провадження у даній справі, 05.08.2014 року справа передана в провадження іншого складу суду. 18.08.2014 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог мотивуючи тим, що за ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дубановської І.Д. від 02.07.2013 року по даній справі було проведено судову будівельно-технічну еспертизу. Враховуючи висновок експерта від 30.05.2014 р. № 7277/13-43/3635/14/43 у нього виникла необхідність уточнити свої позовні вимоги. Так, з висновку експерта вбачається, що в загальну вартість житлового будинку та в рахунок часток було включено прибудову «а1» - веранду площею 15,3 кв.м, котру було оцінено експертом в сумі 33 343,00 грн. і яка не зображена в технічних паспортах на житловий будинок [ADDRESS] за 2000 та 2011 роки. Однак, вказана веранда «а1» була побудована ним та синами в 2012 році за його особистий кошт. На той час вони з [PERSON] були розлучені, відповідач в будинку не проживала і не брала жодної участі в будівництві вказаної прибудови. Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, а будівельна готовність прибудови «а1» до житлового будинку згідно висновку експерта становить 84,7 % і вона не введена в експлуатацію - він є одноособовим власником будівельних матеріалів та конструкцій, що являють собою дану прибудову «а1». Щодо запропонованого експертом варіантів розподілу недобудованого житлового будинку - найприйнятнішим для нього є варіант № 2. Тому позивач просить визнати за ним - [PERSON] - право власності на будівельні матеріали та конструкції у вигляді фундаменту, підлоги, стін з віконними пакетами та блоками, стелі та накриття, які являють собою прибудову «а1» - веранду площею 15,3 кв.м. до недобудованого будинку [ADDRESS]; поділити між ним - [PERSON] - та відповідачем майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструкцій та комунікацій об'єкта незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] згідно варіанту № 2 висновку експерта від 30.05.2014 р. № 7277/13- 5/14/43, а саме на: фундамент, підлогу, стіни з віконними пакетами та дверними блоками, перекриття приміщень 1-1 площею 18,0 кв.м та 1-2 площею 10,3 кв.м першого поверху недобудованого будинку; підлогу, стіни з віконними пакетами та дверними блоками, стелю та накриття приміщень 1-7 площею 16,80 кв.м; 1-8 площею 17,20 кв.м; 1-9 площею 13,50 кв.м; 1-10 площею 20,90 кв.м; 1-11 площею 11,60 кв.м. другого поверху недобудованого будинку; залишити у власності [PERSON] 1/2 частину будівельних матеріалів, конструкцій та комунікацій об'єкта незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] згідно варіанту № 2 висновку експерта від 1014 р. № 7277/13-43/3635/14/43, а саме: фундамент, підлогу, стіни з віконними пакетами та дверними блоками, перекриття приміщень 1-1 площею 5,0 кв.м; 1-3 площею 32,1 кв.м; 1-4 площею 19,6 кв.м; 1-5 площею 5,5 кв.м та 1-6 площею 5,2 кв.м першого поверху недобудованого будинку, та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по праві. 18.09.2014 року позивач надав до суду заяву про зменшення позовних вимог в якій просить визнати недобудований будинок [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив визнати об'єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача за договором адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила визнати об'єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та просила визнати об'єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Представник відповідача за договором в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відповідач заявила клопотання про розгляд справи без участі її представника. За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, оглянувши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (ч. 1 ст. 28 КпШС України). Згідно з абз. З п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 р. № 7, коли будівництво жилого будинку велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок в зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю. Так, відповідно до ст. ст. 60, 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За абз.2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна й робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно- будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15.11.1989 року по 03.07.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох повнолітніх синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 08.05.1987 року відповідач придбала будинок по [ADDRESS]. 19.12.1989 року виконавчим комітетом Білоцерківської міської Ради народних депутатів на ім'я [PERSON] було надано дозвіл на будівництво, замість старого будинку, нового індивідуального одноквартирного житлового будинку по [ADDRESS], на підставі якого вони спільними зусиллями та за рахунок спільних коштів збудували двоповерховий будинок по [ADDRESS]. Будівництво нового будинку було завершено у 1991 році, після чого вони проводили в будинку опалення, здійснювали внутрішні оздоблювальні роботи. При цьому новозбудований будинок не було введено в експлуатацію та до цього часу не зареєстровано у визначеному чинним законодавством порядку. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати разом. У 2000 році Білоцерківським БТІ було проведено технічну інвентаризацію зазначеного домоволодіння та видано технічний паспорт на новий будинок. В 2002-2003 році вони всією родиною перейшли жити в новозбудований будинок, а старий будинок знесли. В 2011 році позивач виготовив новий технічний паспорт з урахуванням проведених до цього добудов, а на початку 2012 року звернувся до КП КОР «Білоцерківське МБТІ» з наміром ввести в експлуатацію новозбудований будинок однак, йому роз'яснили, що оскільки всі правовстановлюючі документи, як на старий, так і на новий будинки, оформлено на ім'я відповідача він не має жодного відношення до цього нерухомого майна. Восени 2012 року йому стало відомо, що відповідач отримала від Білоцерківської міської ради рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та надання земельної ділянки площею 983 кв.м у власність по [ADDRESS]. Дані обставини визнаються сторонами. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб ( співвласників), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. До завершення будівництва ( створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає ( ст. 331 ЦК України). У зв'язку з цим, до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва ( створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше у встановленому законодавством порядку ) п.15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», за позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] від 26.09.2000 року ( а.с.13-16), будинок має загальну площу 130,8 кв.м., жилу площу 83,3 кв.м., допоміжні приміщення 47,5 кв.м. та приміщення не включені в загальну площу 30,0 кв.м. Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] 2011 року ( а.с.17-19), загальна площа будинку складає 175,7 кв.м. Згідно з висновком експерта за результатами проведення будівельно - технічної експертизи від 30.05.2014 року за № 7277/13-43/3635/14-43 ( а.с.74-97), житловий будинок «А» ( основна частина), що розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] станом на момент обстеження не завершений будівництвом з будівельною готовністю 88,7 %, а прибудова «а1» до житлового будинку, що розташований на земельній ділянці по [ADDRESS], станом на момент обстеження не завершена будівництвом з будівельною готовністю 84,7 %. Отже, суд приходить до висновку, що об'єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки житловий будинок «А» має будівельну готовністю 88,7 % та прибудова «а1» - 84,7 % та згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи можливо визначити окремі його частини з виділом і технічно можливо довести до кінця будівництво [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи вищезазначені обставини, визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення, тому визнає об'єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] ( житловий будинок «А» з будівельною готовністю 88,7 % та прибудова «а1» з будівельною готовністю 84,7 %) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved