Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 191/2885/16-ц від 08.02.2018 року було частково задоволено позовні вимоги та на виконання якого був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 83579 грн. 40 коп. вартості вікон, 2000 грн. відшкодування моральної шкоди та 5491 грн. на повернення судових витрат. Вказана постанова набрала законної сили 08.02.2018 року. 04 квітня 2018 року позивач звернувся до Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа за № 191/2885/16-ц, виданого 05.03.2018 року. 22.05.2018 року Головним державним виконавцем Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Банк Ангеліною Андріївною було відкрите виконавче провадження № 56454438 щодо виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 83579 грн. 40 коп. вартості вікон, 2000 грн. відшкодування моральної шкоди та 5491 грн. на повернення судових ви трат. До теперішнього часу грошове зобов`язання, встановлене Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 191/2885/16-ц від 08 лютого 2018 року Відповідачем так і не виконане. Отже, Відповідач порушив виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду. Позивач вважає, що моментом вимоги можна вважати дату набрання законної сили Постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 191/2885/16-ц від 08 лютого 2018 року. Таким чином, починаючи з 08 лютого 2018 року по 13 червня 2019 року відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, отже слід провести розрахунок. 3% річних з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, за вказаний період становить : Розрахунок 3% річних : заборгованість - 91010,00 грн., період прострочення - з 08.02.2018 року по 13.06.2019 року, днів - 491, формула : 3% х 491/365х91070,00 грн. Відсотки - 3675,24 грн.. Розрахунок інфляційних збитків : Боргові періоди : Сума заборгованості - 91070, валюта - гривня, дата початку розрахунку - 08.02.2018, дата закінчення розрахунку - 13.06.2019. Розраховується за формулою : [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. Місяці прострочення : лютий 2018 - лютий 2019; Індекси інфляції : 100.9, 101.1, 100.8, 100,100,100, 101.9, 101.7,101.7, 101.4, 100.8, 101, 100.5. Сума боргу 91070,00. Сума боргу з урахуванням інфляції - 102399,11. Збитки від інфляції - 11329.11. Всього інфляційні збитки за вказані періоди складають 11329,11 грн.. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 11329,11 грн.- інфляційних витрат, 3675,24 грн. - 3% річних та судові витрати. Представник позивача до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Раніше поданий відзив на позовну заяву підтримав в повному обсязі, в якому зазначив, що відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Таким чином, розірвавши договір поставки від 05.08.2014 року, суд своєю постановою припинив будь-які зобов`язання за цим договором з 08.02.2018 року (день набрання рішення суду законної сили) та постановив стягнути відшкодування збитків у розмірі вартості вікон. Позивач у своїй позовній заяві від 20.06.2019 року просив стягнути з нього 3 % річних та інфляційні збитки, обґрунтовуючи її порушенням ним грошових зобов`язань, обрахованих рішенням суду та посилаючись на ст. 625 ЦК України. Однак, просив звернути увагу на те, що договір поставки виконаний сторонами в повному обсязі ще до винесення рішення суду, тобто грошові зобов`язання, передбачені договором виконанні в повному обсязі. Також зазначив, що відшкодування шкоди - не відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ч.3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2018 року було скасовано рішення Синельниківського міськрайонного суду від 01.02.2017 року, а також розірвано договір поставки (купівлі-продажу), укладений 05.08.2014 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] . Крім того, постановою було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 83579 грн. 40 коп. вартості вікон, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 5491 грн. на повернення судових витрат. Постанова набрала законної сили 08.02.2018 року. Постановою головного державного виконавця Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 22.05.2018 року було відкрито виконавче провадження ВП № 56454438 з виконання виконавчого листа № 191/2885/16-ц, виданого 05.03.2018 року апеляційним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] коштів в розмірі 91070,40 грн.. Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Так, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Посилання відповідача на застосування ст.ст. 652, 653 ЦК України є безпідставними, оскільки постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2018 року з відповідача на користь позивача було стягнуто суму вартості вікон та дверних блоків в розмірі 83579 грн. 50 коп., моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та судові витрати в розмірі 5491 грн., які саме складають грошове зобов`язання та на момент звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат відповідачем не погашені, а тому повинне бути виконане в порядку ст.625 ЦК України. Однак, позивач в поданій ним позовній заяві вказує про те, що за судовим рішенням сума боргу становить 91070 грн., з урахуванням вартості вікон в розмірі 83579,40 грн., моральної шкоди в розмірі 2000 грн.. а також судових витрат в сумі 5491 грн.. Але твердження позивача про те, що основний борг складає суму в розмірі 91070 грн. є хибною, оскільки, вираховувати інфляційні втрати та три проценти річних за цим позовом необхідно лише з суми основної заборгованості, яка складає 83579 грн. 40 коп., без врахування вартості вікон в розмірі 83579,40 грн., моральної шкоди в розмірі 2000 грн.. а також судових витрат в сумі 5491 грн.. В своїй постанові від 16.01.2019 року справа № 347/2054/16-ц Велика Палата Верховного суду зробила такий висновок : « Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році)». Таким чином, відсоткова ставка 3% річних розраховується за період з 08.02.2018 року ( з дати набрання законної сили постанови апеляційного суду Дніпропетровської області) до 13.06.2019 року ( дата закінчення розрахунку). Днів прострочення - 491. Розрахунок процентів : період з 08.02.2018 року по 13.06.2019 року на суму 83579,40 грн., а саме : 83579,40:365х3х491:100 = 3372, 94 грн.. На сайті : minfin.com.ua міститься зведена таблиця індексів споживчих цін за останні роки, згідно якої індекс інфляції за період з лютого 2018 року по лютий 2019 року (період прострочення, як зазначає позивач в розрахунку інфляційних витрат), становить: -лютий 2018 року - 100,9%; -березень - 101,1%; -квітень - 100,8%; -травень - 100,0%; -червень - 100,0%; -липень - 99,3%; -серпень - 100,0%; -вересень - 101,9% -жовтень - 101,7%; -листопад - 101,4%; -грудень - 100,8%; -січень 2019 року - 101,0%; -лютий - 100,5%. Розмір боргу з урахуванням інфляційної складової обраховується шляхом множення суми боргу на сукупний індекс інфляції за період прострочення боргу. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 - індекс інфляції за третій місяць прострочення; <...> ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Отже, за період з 08.02.2018 року по 08.02.2019 року сукупний індекс інфляції склав 1,098. Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції становить 91770,18 грн. (83579,40 грн. (сума боргу) х 1,098 ( сукупний індекс інфляції). Таким чином, збитки від інфляції становлять 8190,78 грн., тобто 91770,18 грн. (сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції) - 83579,40 грн. ( сума боргу). Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 764,40 грн. Крім того, з позивача необхідно достягнути судовий збір в розмірі 04 грн. 00 коп. на користь держави, оскільки при зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 764,40 грн., тоді як згідно ЗУ «Про судовий збір» в редакції від 01.01.2019 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру становила 768,40 грн.. На підставі викладеного та ст. ст. 509, 526,599,610,611,612,625. ЦК України,

Outcome: partial