Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення за кредитним договором № 49.28/175/С-Н-06 від 23 червня 2006 року в розмірі суми заборгованості по кредиту - 1 841 757,17 грн., на предмет іпотеки за договором іпотеки від 23 червня 2006 року, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2269 - нежитлове приміщення (в літ. А), загальною площею 86,70 кв.м., знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належать відповідачеві [PERSON] , шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк». В обґрунтування позову зазначено, що 23 червня 2006 року сторонами: ВАТ «Кредипромбанк», правонаступником якого відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року є ПАТ «Дельта Банк», та відповідачем укладено кредитний договір № 49.28/175/С-Н-06, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у сумі 135 000, 00 дол. США строком до 23 червня 2025 року, із сплатою 15 % річних, для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. від 23 червня 2006 року та зареєстрованим в реєстрі за № 2269, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , згідно з яким [PERSON] придбає у власність нерухоме майно - нежитлове приміщення (в літ. А), загальною площею 86,70 кв.м., знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання зобов`язання позичальника перед банком, сторонами укладено іпотечний договір від 23 червня 2006 року, нотаріально посвідчений, та відповідно до якого відповідач передав в іпотеку у порядку і на умовах, визначених іпотечним договором нежитлове приміщення. З метою задоволення своїх прав як кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач звернувся із позовом до суду. Ухвалою судді від 19 лютого 2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду. За п. 9 ч. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою судді від 10 вересня 2018 року розгляд справи призначено здійснювати у порядку підготовчого провадження, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи, а ухвалою судді від 22 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відзиву, заяв або клопотань від відповідача не надходило. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами загального позовного провадження та ухвалити рішення, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. 23 червня 2006 року сторонами: ВАТ «Кредипромбанк», правонаступником якого відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року є ПАТ «Дельта Банк», та відповідачем укладено кредитний договір № 49.28/175/С-Н-06, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у сумі 135 000, 00 дол. США строком до 23 червня 2025 року, із сплатою 15 % річних, для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. від 23 червня 2006 року та зареєстрованим в реєстрі за № 2269, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , згідно з яким [PERSON] придбає у власність нерухоме майно - нежитлове приміщення (в літ. А), загальною площею 86,70 кв.м., знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки від 23 червня 2006 року, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. Відповідно до договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно нежитлове приміщення (в літ. А), загальною площею 86,70 кв.м., знаходиться за адресою: [ADDRESS] 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договорів купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, банк передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що йому було направлено засобами поштового зв`язку листи-вимоги від 10 квітня 2015 року за вих. № 31.4-08/3704/15 та 16 липня 2015 року за вих. № 31.4-08/3009/15 щодо зобов`язань згідно умов кредитного договору, однак, зобов`язання не виконані і станом на 03 липня 2015 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 49.28/175/С-Н-06 від 23 червня 2006 року за позовними вимогами становить 1 841 757,17 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 1 588 952,71 грн., сума заборгованості за відсотками - 203 911,57 грн., пеня - 44 448,08 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу - 2 517,17 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках - 1 927,64 грн. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку падати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін па зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа і не випливає із суті кредитного договору. За ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як закріплено у ст. 629 Цивільного кодексу України. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог нього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання неналежне виконання). Відповідно до частини ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Як передбачено ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування, в тому числі, що передбачає ч. 3 ст. 7 Закон України «Про іпотеку». У п. 4.1. іпотечного договору зазначено, що за рахунок майна банк має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв`язку із прострочило виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним Договором, витратами пов`язаними із зверненням стягнення на майно, витратами пов`язаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього Договору. Згідно з п. 4 2. іпотечного договору банк набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення [PERSON] умов Кредитного Договору, або Іпотекодавцями умов Договору іпотеки. Відповідно до п. 4.3 вказаного договору при настанні випадків, передбачених п. 4.2. договору іпотеки, банк за 30 календарних днів попереджає Іпотекодавцівпро задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов`язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконанні, Іпотекодержательна свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: -від свого імені продає Майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; -дає Іпотекодавцямзгоду на реалізацію Майна третім особам, визначеним Іпотекодержателемабо погоджених з ним, від свого (Іпотекодавців) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог Іпотекодержателя . Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставо держатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно зі ст. 590 Цивільного кодексу України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Аналогічна позиція вказана у пункті 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, в якій вказано, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам статті 39 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, па підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відтак позивач має право на звернення стягнення на нерухоме майно, яке передане відповідачем в іпотеку згідно умов іпотечного договору. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved