Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, в якій зазначає, що заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № ZP00A+28262111 від 10.06.2013 року відповідач [PERSON] висловила своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та отримала від ПАТ КБ «Приватбанк» у платне користування автомобіль марки Lifan, модель: Х60, рік випуску: 2013, тип ТЗ: позашляховик, № кузова/шасі: LCN64ED54D0021103, реєстраційний номер [NUMBER] та зобовязалася сплачувати щомісячні платежі, повязані з виконанням договору лізингу, у строк та розмірі, встановлених у додатку 2- Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний вище автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ КБ «Приватбанк». В результаті порушення умов договору 26.05.2014 року відповідно до акту прийому\~передачі [PERSON] повернула предмет лізингу позивачу. Разом з тим, внаслідок неналежного виконання умов договору фінансового лізингу станом на 28.08.2015 року заборгованість відповідача [PERSON] за фактичний строк користування предметом лізингу складає 25767,45 грн. В забезпечення виконання зобовязання за договором ZP00A+28262111 КБ «Приватбанк» укладено договір поруки зі [PERSON] Але вимога щодо виконання забезпеченого зобовязання залишилася без задоволення. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON], [PERSON] заборгованість за договором фінансового лізингу ZP00+28262111 від 10.06.2013 року в сумі 25767,45 грн., а саме: - 8250,83 грн.\~заборгованість за винагородою за користуванням предметом лізингу; - 5939,97. грн.\~заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; - 9627,86 грн.\~заборгованість з пені; - 1948,79 грн.\~заборгованість за страховою винагородою, а також витрати по судовому збору у сумі 1218,00 грн. та витрати, повязані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідачів у сумі 330 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні 12.10.2016 року позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити у повному обсязі, зазначивши, крім викладеного у позові, що за умовами договору [PERSON] отримала у платне користування автомобіль марки Lifan, модель: Х60, рік випуску: 2013, тип ТЗ: позашляховик, № кузова/шасі: LCN64ED54D0021103, реєстраційний номер [NUMBER] та зобовязалася сплачувати щомісячні платежі, повязані з виконанням договору лізингу. Але у звязку з затримкою платежів за вказаним договором настала подія Дефолту, про що 22.04.2015 року позивач повідомив відповідача [PERSON] з вимогою повернення предмету лізингу та сплати заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання у повному обсязі усіх інших грошових зобовязань за договором. 26.05.2014 року [PERSON] повернула предмет лізингу, але заборгованість за договором не сплатила. У судове засідання 24.11.2016 року представник позивача не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], що має належні повноваження за довіреністю від 03.08.2016 року, у судовому засіданні 12.10.2016 року позовні вимоги не визнав та пояснив, що 20.06.2013 року [PERSON] за договором фінансового лізингу з ПАТ КБ «ПриватБанк» отримала у платне користування автомобіль марки Lifan, модель: Х60, рік випуску: 2013, та сплачувала визначені договором платежі. Але через декілька місяців через скрутне матеріальне становище виникла заборгованість за вказаним договором і [PERSON] повернула автомобіль лізингодавцю. Під час повернення автомобілю співробітник банку повідомив, що заборгованість за договором погашена у повному обсязі за рахунок повернення автомобілю. Але хто саме зі співробітників ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив про відсутність заборгованості [PERSON] пояснити не зміг. Разом з тим, у судовому засіданні 12.10.2016 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] заявив клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні для мирного врегулювання спору з позивачем, після чого неодноразово звертався до суду із заявами про відкладення судових засідань у звязку з позасудовим вирішенням спору з позивачем. У судове засідання, призначене на 24.11.2016 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] не зявився, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, що, на думку суду, свідчить про те, що останній зловживає своїми процесуальними правами та обовязками, ухиляється від явки до суду та створює штучну тяганину у справі. Відповідач [PERSON], за заявою якого судом скасовано заочне рішення у вказаній справі від 31.12.2015 року та справа призначена до розгляду у загальному порядку, за вказаною ним адресою судові повістки не отримує. Розгляд справи призначався неодноразово, повістки, які надсилалися на адресу відповідача [PERSON], поверталися до суду за закінченням терміну зберігання з відмітками поштового відділення. Зазначене, на думку суду, свідчить про те, що відповідач відмовляється отримувати судові повістки, на повідомлення поштового відділення про необхідність явки для отримання заказної кореспонденції не реагує, що суд розцінює як зловживання відповідачем своїми процесуальними правами та обовязками з метою ухилення від явки до суду. Згідно з п.4ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Крім цього, відповідач [PERSON] викликався у судове засідання в порядку ч.9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у ЗМІ. Згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 10.06.2013 [PERSON] та позивачем було укладено\~\~договір ZP00A+28262111 шляхом заповнення відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання фінансового лізингу, згідно з яким позивач як Лізингодавець передав позивачеві як Лізингоодержувачу в лізинг предмет лізингу автомобіль згідно Специфікації, викладеної в Додатку № 1 на строк 60 місяців з моменту підписання Додатку № 2. Умовами договору також передбачено сплату щомісячного платежу у розмірі 3 742, 06 гривень та інші витрати Лізингоодержувача (а.с.10). Зазначений договір відповідає вимогам частини першої\~статті 634 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом відповідача від 6 березня 2010 р. № СП-2010-256, розміщених на офіційному веб-порталі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Правила), передбачено умови надання банком послуг фінансового лізингу. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Так, згідно з п. 2.8.4.2.1 Правил, Лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування Предмет лізингу, обумовлений у Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Додатку 1 «Специфікація», а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати щомісячні платежі та платежі по відшкодуванню витрат Лізингодавця, пов'язаних з виконанням договору. По закінченню строку лізингу до Лізингоодержувача переходить право власності на Предмет лізингу згідно умов цього Договору. Як вбачається зі Специфікації, що є Додатком № 1 до договору, предметом лізингу є автомобіль марки Lifan, модель: Х60, рік випуску: 2013, тип ТЗ: позашляховик, № кузова/шасі: LCN64ED54D0021103, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 139900.00 грн. (а.с.10). Відповідно до Додатку № 2 до договору затверджено графік лізингових платежів на період з 20 червня 2013 р. по 19 червня 2018 р. (а.с.11). Пунктом 3 ч.2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено обовязок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі. Згідно з п.2.9.4.8.2.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі настання події Дефолту лізингодавець надає лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події Дефолту та повернення предмету лізингу. У повідомленні про Дефолт, окрім зазначеної інформації, лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобовязань за договором. У порушення умов договору фінансового лізингу зобовязання відповідачем [PERSON] належним чином не виконані, у звязку з чим 26.05.2014 року відповідно до акту прийому-передачі відповідач [PERSON] повернула предмет лізингу позивачу. За п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору. Станом на 28.08.2015 року заборгованість відповідача [PERSON] за фактичний строк користування предметом лізингу складає 25767,45 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, який відповідачами не спростовано, та меморіальними ордерами (а.с.5-6). У відповідності до\~статті 526 Цивільного кодексу України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 530 Цивільного кодексу України\~зобов'язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк. Статтею 610 Цивільного кодексу України\~визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами\~статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. На порушення норм закону та умов договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, не відшкодувала винагороду за користування предметом лізингу, винагороду за проведення моніторингу предмету лізингу, пеню та страхову винагороду, у зв'язку із чим у позивача наявні підстави вимагати виконання умов договору із застосуванням встановлених цим договором правових наслідків його неналежного виконання. В забезпечення виконання зобовязання за договором ZP00A+28262111 позивачем та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній як поручитель зобов'язався перед позивачем як лізингодавцем нести відповідальність у повному обсязі за виконання обов'язків [PERSON] згідно договору ZP00A+28262111 від 10.06.2013 (п. 1). Як передбачено п. 4 договору поруки, у разі невиконання або неналежного виконання лізингоодержувачем своїх обов'язків згідно договору, поручитель несе солідарну відповідальність з лізингоодержувачем перед лізингодавцем. Згідно з вимогами\~статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до частин першої та другої\~статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення\~ст. 11 ЦПК України\~щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до\~статті 88 ЦПК України, з відповідачів солідарно на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір та витрати, повязані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідачів.

Outcome: approved