Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що 11 червня 2009 року ним, було подано до ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні заяви, щодо відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-3320 виданого 04.06.2009 року Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з АКБ «Трансбанк» на користь [PERSON] 1 038 173,20грн. та виконавчого листа №2-2508 виданого 04.06.2009 року Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з АКБ «Трансбанк» на користь [PERSON] 964042,88грн. на підставі чого 18 червня 2009 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Також позивач вважає, що виконавчою службою було грубо порушено норми ст.ст.1,24,25,30,32,50 Закону України «Про виконавче провадження», в наслідок чого, йому було завдано матеріальної шкоди в сумі 2 002 216,08грн. З огляду на наведене просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму матеріального збитку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача, Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні - Русіна В.А. вимоги позову не визнала, одночасно надавши заперечення на вказаний позов, просила суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач, 11 червня 2009 року звернувся до начальника ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні із заявами, щодо відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-3320 виданого 04.06.2009 року Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з АКБ «Трансбанк» на користь [PERSON] 1 038 173,20грн. та виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-2508 виданого 04.06.2009 року Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з АКБ «Трансбанк» на користь [PERSON] 964042,88грн. Відповідно до копії листа начальника ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні, який міститься в матеріалах справи (а.с.10) вбачається, що 18.06.2009 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа за « 2-3320 від 04.06.2009 року виданого Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з АКБ «Трансбанк» на користь [PERSON] 1 038 173,20грн. 29.06.2009 року державним виконавцем винесена постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження. В ході розгляду вказаної цивільної справи, для всебічного та об'єктивного розгляду справи, судом була винесена ухвала від 19.11.2014 року про витребування від відповідача доказів, а саме: матеріалів виконавчого провадження по виконанню виконавчих листів №2-3320 від 04.06.2009 року та №2-2508 від 04.06.2009 року, виданих Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з АКБ «Трансбанк» на користь [PERSON] грошової суми, оскільки докази, на які посилається позивач, матеріали справи не містять. На виконання ухвали суду ВДВС Суворовського РУЮ надіслало відповідь від 25.11.2014 року, №21603, відповідно до якої вбачається, що згідно даних єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавчі провадження №1336777 та №13367423 завершено 09.03.2010 року на підставі п.7 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно п.9.9 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить три роки. Після закінчення строку зберігання завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення на підставі п.9.10 виконавчого провадження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Отже, позивач, на підтвердження своїх вимог, посилається на матеріали виконавчого провадження, які містять, на його думку, факти повної бездіяльність відповідача, щодо проведення зазначених виконавчих дій, однак, зазначені факти судом встановити не вдалось у зв'язку з знищенням вказаного виконавчого провадження. Відповідно до ч.1 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Відповідно до п. 28 Постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду Цивільних і Кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Отже факт такої неправомірної дії повинен бути встановлений у передбачений Законом спосіб, а саме: ухвалою, постановою суду, рішенням чи вироком суду. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Отже завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльностю органів державної влади вважаються діяння, які суперечать принципам законів та інших нормативних актів або здійсненні поза межами компетенції вказаних органів та незаконність рішень, завдавача шкоди повинна бути доведена. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. На відміну від ст.1173 ЦК України, стаття 1174 підлягає застосуванню у випадках, коли є відомою конкретна посадова особа або службова особа органу державної влади, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю якої завдано шкоди фізичній або юридичній особі. Одним із способів відшкодування майнової шкоди є відшкодування збитків. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, зазначеної у статті 3 цього Закону, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини такої юридичної особи. При цьому стягувач звільняється від сплати державного мита. 2. Збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 2. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже обов'язковою умовою для відшкодування збитків виною особою мають зараховуватись по перше витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням її речі. На підтвердження завданої матеріальної шкоди, позивач посилається тільки на свої пояснення викладені в позові та матеріали виконавчого провадження, які не надалось за можливим дослідити в ході судового розгляду, од же надані позивачем докази не встановлюють матеріальний збиток який особа зазнала. З огляду на наведене вбачається, що належних доказів з боку позивача та його представника на підтвердження наявності матеріальної шкоди, заподіяної державним виконавцем в розумінні ст.ст.22,1173,1174, ЦК України, у розмірі зазначеному в позові, суду не надано. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За таких обставин, вимога позивача про відшкодування матеріальної шкоди є такою, що не підлягають задоволенню судом, оскільки факт завдання позивачу матеріальної шкоди внаслідок бездіяльності Державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції Головного управління юстиції Херсонської області не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні та позивачем не надано належних доказів на підтвердження цього.

Outcome: dismissed