Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача, за уточненою заявою від 27 лютого 2014 року просив стягнути з [PERSON] на користь ДП «СК-Сервіс» заборгованість за отримані послуги з обслуговування паркінгу за період з 01 грудня 2010 року до 01 лютого 2014 року в сумі 11 400 гривень та судові витрати у сумі 229,40 гривень, посилаючись на таке. За актом приймання-передачі від 27 жовтня 2008 року ДП «СК-СЕРВІС» прийняло на баланс вісімнадцятиповерховий трьохсекційний жилий будинок з вбудованими приміщеннями об'єктів обслуговування, офісним і розважальними центрами, підземною автостоянкою, та здійснює його утримання і надання комунальних послуг. Відповідачка [PERSON] є власником машино-місць [ADDRESS], згідно з договором купівлі-продажу від 04 грудня 2010 року. Починаючи з 04 грудня 2010 року відповідачка постійно користується приміщенням паркінгу вказаними машино-місцями, проте не оплачує послуги з його обслуговування. Позивач ДП «СК-Сервіс» є балансоутримувачем, управителем та виконавцем житлово-комунальних послуг у будинку та паркінгу за вказаною адресою й відповідно має право на отримання плати за надані послуги обслуговування паркінгу. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, пояснила, що договору з позивачем на обслуговування паркінгу вона з позивачем не укладала, його умови не погоджувала. Відповідачка посилалася також на те, що фактично за обслуговування паркінгу вона фактично оплатила, оскільки належним чином сплачує за утримання будинку та прибудинкової території. На переконання цієї сторони, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 затверджено вичерпний перелік послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, якою не передбачено надання послуг по обслуговуванню паркінгу та інших місць стоянки автомобілів. В додатку 1 до укладеного між сторонами договору також не вказано про оплату послуг з утримання за обслуговування паркінгу. Договору на утримання паркінгу відповідачка з позивачем не укладала, від укладення цього договору не ухилялася, а також відсутні підстави вважати такий договір укладеним між сторонами. Представник позивача Лисяний О.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Суд вислухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи, за наслідками чого визнає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності із договором купівлі-продажу від 4 грудня 2010 року відповідачка [PERSON] є власником машино-місць [ADDRESS], складається в цілому з приміщень, загальною 47,1 кв.м. (а.с. 29). Відповідачем укладено з позивачем договір № І-119/169 від 28 листопада 2008 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, при цьому договір укладено з [PERSON] як з власником квартири [ADDRESS] (а.с. 8-11). Також з відповідачем укладено договір № К-119/169 від 28 листопада 2008 року про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території; при цьому, так само договір укладено з відповідачем як з власником вказаної квартири. У додатку до цього договору зазначено перелік послуг з зазначенням відповідних тарифів, що надаються у порядку виконання його умов. Додатково позивачем надано в якості обґрунтування своїх вимог екземпляр банку договору на обслуговування паркінгу із зазначенням виконавцем послуг позивача, відсутністю відомостей про споживача послуг та відсутністю усіх істотних умов такого договору, зокрема проект договору не містить відомостей про вартість надаваних послуг (а.с. 22, 23 та наступні). Щодо невідповідності статусу позивача вимогам виконавця житлово-комунальних послуг з утримання паркінгу та балансоутримувача будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд, в тому числі, споруди паркінгу. Судом встановлено, що будівництво будинку разом із вбудованим паркінгом (а.с. 75 - акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, та наступні аркуші) здійснювалось Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-конструкторська фірма «СК» (а.с. 167). Ця організація укладала договір на право забудови №464 від 11 серпня 2004 року, отримувала дозвільну документацію, здавала в експлуатацію вказаний об'єкт будівництва, набувши в результаті таких дій майнові права в цілому на споруджений об'єкт. Проте, правові відносини з Дочірнім підприємством «СК-Сервіс» з приводу передачі останньому зазначеної споруди для обслуговування повинні були оформлюватись у договірному порядку, підтвердження існування якого суду не надано, всупереч відповідній вимозі. Представником позивача надано в судовому засіданні лише копію акту приймання-передачі закінченого будівництвом об'єкту від 27 жовтня 2008 року (а.с. 17), що самий по собі не є правовою підставою для утримання будинку, а лише фіксує юридичний факт такої передачі, не замінюючи собою певної правової підстави для цього, яким може бути відповідний договір. Суд має констатувати, що належних доказів того, що на цей час житловий будинок з вбудованими приміщеннями, в тому числі підземною автостоянкою, з приводу користування якою виник спір, належним чином на баланс та в управління позивача не передавався у відповідності до правила абзацу 4 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до абзацу 4 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Суду не надано доказів про підстави того, що позивач є правомірним балансоутримувачем, управителем та виконавцем житлово-комунальних послуг та, головне, послуг з утримання паркінгу, який має право самостійно та свій розсуд нараховувати та отримувати плату за ці послуги. Позивачем не надано суду належних доказів, які б переконливо свідчили про право позивача вимагати сплати коштів за надання послуг з утримання машино-місця, в тому числі з відповідача, у зазначеному вбудованому паркінгу. Без врахування положення про відсутність договору між сторонами про утримання вбудованого паркінгу, про що обставини викладені в цьому рішенні далі, суд має відповідним чином врахувати, що позивачем не надано суду та не повідомлено про наявність договору між цією особою та організацією, якою здійснено будівництво та здачу в експлуатацію споруд, до складу яких відноситься паркінг. Також не надано доказів про право користування, належне позивачу, займаною такими спорудами земельної ділянки у встановленому Земельним кодексом України порядку. Організація, яка не набула прав на утримання багатоквартирного житлового будинку, в тому числі приміщеннями паркінгу, а рівно - не має прав користування займаною такою спорудою земельною ділянкою, не є належним балансоутримувачем будинку (в якому розташовані машино-місця, про стягнення плати за користування якими подано цей позов до відповідача), за визначенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не може вважатися належним виконавцем таких послуг, а, відповідно, й вимагати плату на це. Стосовно відсутності погоджених між сторонами домовленості щодо умов та порядку надання послуг з утримання паркінгу та обслуговування машино-місць, належних відповідачу. І. Утримання вбудованих паркінгів сплачується понад розмір плати за послуги на підставі договорів. Суд дійшов переконливого висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача коштів за утримання паркінгу могла ґрунтуватися лише на відповідному договорі, погодженому, підписаному та укладеному між цими двома сторонами, або на рішенні суду, яким відповідача мало бути зобов'язано укласти відповідний договір з позивачем, а також визначено його істотні умови. При цьому, позивач з позовом про спонукання відповідача до укладення договору про утримання вбудованого паркінгу до суду не звертався, це питання судом не вирішувалося, на власний розсуд та з власної ініціативи судом вирішено бути не може, а договором № К-119-169 від 28.11.2008 року про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій (а.с 12) обов'язок з утримання паркінгу не закріплений за ДП «СК-Сервіс», оскільки вказана послуга передбачена договором на обслуговування паркінгу (а.с 22), який не був укладений між сторонами. Суд виходить з того, що оплата за утримання будинку та прибудинкової території не включає в себе оплату за утримання паркінгу, оскільки це не слідує зі змісту договору № К-119-169 від 28.11.2008 року про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, укладеного між сторонами, та суперечить імперативній нормі пункту 25 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529. Вказаним правилом встановлено, що вартість інших послуг (утримання служб консьєржів, вбудованих паркінгів, установлення і утримання замково-переговорних пристроїв тощо) сплачується понад розмір плати за послуги на підставі договорів, укладених між власниками житлових будинків (гуртожитків), власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку), власниками нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) та відповідними надавачами послуг. Додатково це доводиться змістом Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869, яким передбачено, що вартість інших послуг (утримання служб консьєржів, вбудованих паркінгів, установлення і утримання пристроїв замково-переговорного зв'язку тощо) сплачується понад розмір плати за послуги на підставі договорів, укладених між власниками житлових будинків (гуртожитків), власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку), власниками нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) та відповідними надавачами послуг. При цьому, відповідно до п. 32 постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 560 про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що була чинною станом на 28.11.2008 року (ймовірна дата укладання договору між сторонами на обслуговування паркінгу), слідує, що утримання вбудованих паркінгів здійснюється понад розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства Таким чином, відповідно до вимог попереднього законодавства, що було чинним на момент виникнення та продовження існування спірних правовідносин, плата за утримання вбудованих паркінгів також й раніше не включалася до складу тарифів на послуги з утримання будинків. З наведених норм та правил чинного на момент виникнення та існування спірних правовідносин законодавства - слідує, що: по-перше, послуги з утримання вбудованого паркінгу не відносяться до переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; по-друге, вартість цих послуг з утримання вбудованого паркінгу не входить до розміру плати за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; по-третє, вартість послуги з утримання вбудованого паркінгу визначається домовленістю сторін та сплачується на підставі окремого договору. При цьому, як вже зазначено судом, позивач з позовом про спонукання відповідача до укладення договору про утримання вбудованого паркінгу - до суду не звертався, це питання судом не вирішувалося, на власний розсуд та з власної ініціативи судом вирішено бути не може, питання доцільності, економічної та правової обґрунтованості тарифів за користування паркінгом не досліджувалося та не вирішувалося в судовому порядку. Отже, питання обґрунтованості тарифів за утримання паркінгу позивачем не доводилося, окремо судом не вирішувалося, відповідачем такі вимоги також в порядку забезпечення доказів не заявлялися, оскільки це виходило за межі судового розгляду, ці питання судом не досліджувалися. Відповідно до змісту ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення визначено перелік житлово-комунальних послуг, які поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Резюмуючи, Суд констатує, що послуги з утримання будинку та прибуткових територій в чинному законодавстві відрізняються від інших послуг, до числа яких відносяться й послуги з утримання вбудованих паркінгів, оплата яких засновується на договорі між виконавцем та споживачем таких послуг. Згідно з правилом частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилом статті 627 цього Кодексу відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Наведені правила визначають, що сторони мали дійти домовленості з приводу порядку надання послуг з утримання паркінгу, чого до звернення до суду та під час судового розгляду сторонами вчинено не було. У досліджуваних обставинах, вимога позивача ґрунтується на акті його одностороннього волевиявлення, що не може створити обов'язку у відповідача в ситуації, коли чинним законодавством визначено, що умови про таке визначається їх двостороннім договором. При цьому зі змісту договору купівлі-продажу машино-місць від 4 грудня 2010 року не вбачається, що такі домовленості були досягнуті й узгоджені з попереднім власником цього майна. Суд має також констатувати порушення законодавства про права споживачів. Згідно з частиною 2 статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У досліджуваних правовідносинах, у відповідності до їх природи та характеру, відповідач є споживачем, на якого поширюються права та гарантії, встановлені законодавством про захист прав споживачів. З огляду на це, суд має застосувати до відносин між сторонами положення статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Надані позивачем документи про укладені договори та витрати у зв'язку з обслуговуванням будинку не можуть бути оцінені судом на користь позивача, оскільки з їх змісту неможливо встановити, чи вчинені ці видатки на утримання лише паркінгу, чи усього будинку з всіма приміщеннями і спорудами. Зокрема, наданий на обґрунтування вимог про стягнення оплати за користування паркінгом договір № 358ОБ/08 від 27 жовтня 2008 року (а.с. 46) своїм предметом має витрати на увесь багатоквартирний житловий будинок з підземним паркінгом, тому не можу слугувати доказом витрат на утримання лише паркомісць відповідача. Наведене стосується й інших доказів на обґрунтування нібито витрат позивача на утримання приміщення паркінгу, чим доводяться економічна обґрунтованість вимог цієї організації. Оцінюючи обставини у справі у своїй сукупності, суд, з огляду на відсутність погодженого між сторонами договору по порядок та умови утримання паркінгу, а рівно судового рішення про спонукання відповідача до укладення договору про утримання вбудованого паркінгу, а також відсутність у суду належним чином доведених відомостей про правомірне перебуванні на балансі позивача вказаної будівлі, в якій знаходяться належні відповідачу машино-місця, має відмовити у задоволені вказаного позову в цілому. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. При цьому, вимога про захист порушеного, в тому числі невизнаного, договірного права має ґрунтуватися на відповідному договорі, наявність чого в цьому провадженні доведена не була. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed