Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним права власності на Ѕ частину у праві спільної сумісної власності на квартиру, за адресою: [ADDRESS] , яка набута подружжям за час шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що він, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 03.10.1981 року по 10.02.2015 року. За час перебування у шлюбі ним з колишньою дружиною була придбана квартира, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим Руденко Т.В., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області, 22.09.2014 року, за реєстром №1630. Відповідно до п.5.5 вказаного договору він надав [PERSON] письмову згоду на покупку вказаної квартири, оскільки її було придбано за спільні кошти. Даний факт підтверджується заявою, підпис на якій засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області, 22.09.2014 року, за реєстром №1629, яка зберігається у справах нотаріуса. [INFO] його колишня дружина [PERSON] померла. Оскільки «Покупцем квартири» вона була одноосібно, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з вищезазначеної квартири. Спадкоємцем майна померлої, є їх спільний зі спадкодавцем син, [PERSON] Дочка спадкодавця, [PERSON] , від прийняття спадщини відмовилась. Інших спадкоємців, передбачених чинним законодавством, у спадкодавця немає. Заповіт від імені спадкодавця не складався. Спадщину після смерті матері, син спадкодавця, прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області на підставі чого було заведено спадкову справу. При зверненні до нотаріальної контори разом з сином для визначення кола спадкоємців та вирішення питання щодо оформлення права власності на вказану квартиру, нотаріусом було зазначено, що йому необхідно звернутися до суду з позовом про визнання права власності на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності на квартиру, за адресою: [ADDRESS] , оскільки чинним законодавством не передбачена та відсутня форма свідоцтва про право власності у спільному майні колишньому чоловіку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав з викладених у позові підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти визнання Ѕ частини квартири, за адресою: [ADDRESS] , за його батьком, [PERSON] . Також зазначив, що ним подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини на Ѕ частину вказаної квартири, після смерті матері, а його сестра [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася на його користь, про що в нотаріальній конторі заведено спадкову справу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 03.10.1981 року по 10.02.2015 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] від 10.02.2015 року. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченим Руденко Т.В., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області від 22.09.2014 року, за реєстром №1630, [PERSON] , за письмовою згодою чоловіка [PERSON] (п.5.5 вказаного договору) була придбана квартира, за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири, за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом майна померлого спадкодавця є їх спільний зі спадкодавцем діти: син, [PERSON] та донька, [PERSON] Донька, [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась. Інших спадкоємців, передбачених чинним законодавством, у спадкодавця немає. Заповіт від імені спадкодавця не складався. Спадщину після смерті матері, син спадкодавця, [PERSON] прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області на підставі чого було заведено спадкову справу. Відповідно до ст.ст.1216,1222 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадковим майном, що входить до складу спадщини та щодо якого виник спір, є квартира за адресою: [ADDRESS] ., право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченим Руденко Т.В., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області від 22.09.2014 року, за реєстром №1630. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.01.2020 року, в.о.завідувача Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області О.Мірошниченко відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя на 1/2 частку квартири, за адресою: [ADDRESS] , після померлої його колишньої дружини [PERSON] . Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60,61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із частиною 1 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України). За змістом статей 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в пунктах 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, частина 3 статті 368 ЦК України) відповідно до частин 2,3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до статті 1126 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкоємця у справі спільної сумісної власності. Згідно п.224 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 нотаріус може виділити свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Згідно статті 372 ЦК України майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем [PERSON] надано докази того, що квартира, за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки вона придбана померлою [PERSON] , за письмовою згою [PERSON] , під час їх шлюбу. Будь-яких заперечень зі сторони відповідача [PERSON] до суду не надходило, більш того, він зазначив у своїй заяві про визнання позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Outcome: approved