Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу в якій посилається на те, що між ними 14.09.1991 року було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1695. В період шлюбу у сторін народився неповнолітній син [PERSON], [INFO], який в даний час проживає з відповідачем. Стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося через непорозуміння які постійно виникали під час сімейного життя. Вказує, що з 2010 року між ними припинені шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, з цього часу вони проживають окремо. Позивач переконаний, що їхній шлюб носить формальний характер та вважає, що подальше спільне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим та таким, що суперечить його інтересам, просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між ними розірвати. Позивач в судове засідання не зявився, проте надав до суду письмову заяву з проханням справу розглянути за відсутності, свої позовні вимоги підтримує, шлюб просив розірвати. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день та годину розгляду справи, надав заяву про визнання позову та згоду на розірвання шлюбу. Суд, дослідившти матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 14.09.1991 року було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1695. (а.с.5) В період шлюбу у сторін народився неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. ь Статтею. 110 СК України, передбачено, що позом про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим Судом встановлено, що сторони по справі не підтримують подружні стосунки, разом не проживають, не ведуть спільного господарства та не мають спільного сімейного бюджету, тому їхню сімю слід вважати такою, що фактично розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше перебування в шлюбі може суперечити інтересам одного з сторін.

Outcome: approved