Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, зазначаючи, що 05.01.2011 з [PERSON] було укладено договір, згідно якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних. В результаті порушення відповідачем умов договору, станом на 17.07.2019 виникла заборгованість у розмірі 21588,11 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 9957,24 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 4295,71 грн.; нарахованої пені - 5407,46 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1004,20 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача та сплачені судові витрати. Ухвалою суду від 23.09.2019 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (т. 1 а.с. 46-47). 28.10.2019 представником відповідача - адвокатом [PERSON]. подано відзив на позовну заяву, в якому він висловлюючи незгоду із заявленими банком позовними вимогами просив відмовити у задоволенні позову. Таку позицію обґрунтовував зокрема тим, що Умови та правила надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить зазначення про розмір процентної ставки, права банку погашати відсотки за рахунок кредиту, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, збільшення розміру процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання. Також зазначив, що позивачем неправильно обчислено суму кредиту, а тому невірно здійснено розрахунок заборгованості (т. 1 а.с. 51-57). Ухвалою суду від 07.11.2019 постановлено продовжити подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (т. 1 а.с. 59). Ухвалою суду від 04.12.2019 задоволено клопотання представника відповідача та витребувано від позивача виписку по картковому рахунку відповідача та докази отримання відповідачем кредитних карток (т.1 а.с. 67). 19.12.2019 представником банку подано відповідь на відзив, в якому представник посилаючись на необґрунтованість наведених у відзиві на позовну заяву доводів, просив задовольнити заявлені вимоги про стягнення заборгованості (т. 1 а.с. 73-99). 23.01.2020 представником позивача надано суду документи витребувані ухвалою від 04.12.2019 (т.1 а.с. 103-115). Ухвалою суду від 25.02.2020 задоволено клопотання представника відповідача та визнано явку представника позивача обов`язковою (т.1 а.с. 119-120). 06.07.2020 позивачем долучено додаткові письмові докази (т.1 а.с.134-162). Ухвалою суду від 29.07.2020 задоволено клопотання представника відповідача та витребувано від позивача копію договору про оплату частинами з квітня 2016 року, інформацію про звернення відповідача для блокування/розблокування карток (т.1 а.с. 171-172). 07.08.2020 представником позивача надано суду документи витребувані ухвалою від 29.07.2020 (т.1 а.с. 176-188, 189-201). 28.08.2020 в судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідача, долучено до справи письмові документи: копію виписки по рахунку та відомості з офіційного сайту банку (т.1 а.с.205-218). 11.12.2020 представником позивача зменшено позовні вимоги, та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором №б/н від 05.01.2011 в розмірі 19006,41 грн., з яких 13981,21 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5025,20 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит та надано відповідний розрахунок (т.1 а.с. 228-237). Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що підтримує уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Також зазначив, що у відповідача станом на кінець квітня 2016 року була наявна заборгованість за кредитом в розмірі 4559,00 грн. Шляхом телефонного дзвінка працівника банку до відповідачки, останній було запропоновано оформити послугу «Миттєва розстрочка» згідно якої наявна заборгованість переноситься на рахунок миттєвої розстрочки та списується щомісячно. Умови такої розстрочки озвучувались працівником банку та відповідач шляхом натиснення відповідних клавіш телефону міг погодитись на вказану пропозицію, або відмовитись від неї. Відповідач [PERSON] погодилась на миттєву розстрочку та вказана сума заборгованості була перенесена на рахунок миттєвої розстрочки та відповідач повинна була погашати щомісяця близько 270 грн. Відповідач близько півроку сплачувала вказані платежі, причому необхідну суму вносила завчасно перед її списанням. Готівкою у відділенні банку, чи будь яким іншим способом, 30.04.2016 року відповідач свою заборгованість не погашала. Представник відповідача - адвокат [PERSON]. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заявлених банком вимог з підстав наведених ним у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що 30.04.2016 саме відповідач за власні кошти погасила наявну заборгованість, однак квитанцій в неї не збереглись. Миттєву розстрочку вона не оформлювала. Заслухавши доводи представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Згідно положень статей 526, 530, 610 та частини 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Звертаючись за захистом порушеного права банк подав позов про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого додав анкету-заяву від 05.01.201 та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписану [PERSON] (т.1 а.с. 12, 13). У підписаній [PERSON] довідці про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів пільгового періоду» вказано базова відсоткова ставка на місяць - 2,5%; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця наступного за звітним (т.1 а.с.13). Таким чином, суд вважає встановленим умови на яких отримано кредитні кошти та яким чином здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитом. Щодо оформлення договору «миттєва розстрочка» від 30.04.2016 року то слід зазначити, що діючим законодавством України не заборонено укладання договорів шляхом телефонних переговорів. При цьому судом береться до уваги, що відповідач не лише тривалий час виконувала умови вказаного договору шляхом внесення відповідних сум, але й робила це завчасно до їх списання. Так після оформлення 30.04.2016 договору «миттєва розстрочка», відповідач: - 13.05.2016 поповнює карту на 270,00 грн., а 30.05.2016 списується 265,29 грн.; - 09.06.2016 поповнює карту на 270,00 грн., а 30.06.2016 списується 269,20 грн.; - 09.07.2016 поповнює карту на 270,00 грн., а 30.07.2016 списується 269,20 грн.; - 15.08.2016 поповнює карту на 400,00 грн., а 30.08.2016 списується 269,20 грн.; - 24.09.2016 поповнює карту на 265,00 грн., а 30.09.2016 списується 269,20 грн.; - 30.10.2016 списано 269,20 грн.; - 11.11.2016 поповнює карту на 300,00 грн.; - 14.11.2016 поповнює карту на 320,00 грн., а 30.11.2016 списується 264,80 грн.; - 12.12.2016 поповнює карту на 300,00 грн., а 30.12.2016 списується 264,03 грн.; В подальшому поповнення карти стали незначними та нерегулярним, що призвело до накопичування заборгованості. Крім того відповідач використовувала картку для здійснення розрахунків в магазинах (т.1 а.с.191-193). Судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача, що 30.04.2016 року відповідачкою було поповнено карту власними коштами на суму4559,00 грн. оскільки ним не надано жодних доказів вказаних обставин (квитанції про сплату коштів, виписку з особистого кабінету та інше). З огляду на викладене, суд вважає уточнені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отже суд вважає уточнені позовні вимоги обґрунтованим в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 05.01.2011 року в загальній сумі 16 19006,41 грн., з яких 13981,21 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5025,20 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved