Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщин на квартиру [ADDRESS] . Він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька. Відповідач [PERSON] , який доводиться йому двоюрідним братом, скористався його стресовим станом в зв`язку зі смертю батька, ввів його в оману та став вимагати, щоб він відмовився від належної йому спадщини, наполягав на тому, що оформлення спадщини буде коштувати йому великих коштів, яких у нього не має, а він все оплатить та дозволить йому користуватися квартирою в необмеженому обсязі. Він не розумів та не усвідомлював у повному обсязі які наслідки можуть настати після підписання заяви про відмову від спадщини,тому підписав у приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу Степанищенко Е.А. відповідну заяву. Пізніше він звернувся до нотаріуса з вимогою про скасування заяви про відмову від спадкового майна після смерті батька, але нотаріус відмовився приймати заяву та повідомив, що вже запізно подавати таку заяву і що я всі свої права на спадщину втратив. Вважає відмову від прийняття спадщини незаконною, оскільки вона була написана в той час, коли він перебував у стресовому стані, під натиском відповідача та під його обіцянки, що стало обманом з його боку, а він підписав вказану заяву під впливом помилки. Тому просив суд визнати відмову від прийняття спадщини незаконною та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник на заявлених вимогах наполягали.. Відповідач та його представник позов не визнали та просив відмовити в задоволенні позову, оскільки відмова позивача від прийняття спадщини є одностороннім правочином, який не допускає можливості врахування самообману як підстави для визнання його недійсним. Помилка внаслідок власного недбальства не є підставою для визнання правочину недійсним. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала йому на підставі договору дарування. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька. Відповідач [PERSON] доводиться померлому [PERSON] племінником та 20.09.2017 року подав заяву про прийняття спадщини за №379 як спадкоємець четвертої черги спадкування, оскільки його мати-сестра померлого [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини. Також в той же день позивач [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини за №380. Після смерті батька на початку жовтня 2017 року позивач з дружиною переїхав проживати в квартиру батька, де в нього народилася дитина. 5-6 серпня 2018 року позивач на вимогу відповідача виселився з квартири та звернувся до суду з даною позовною заявою. Суд вважає відмову від прийняття спадщини незаконною з наступних правових підстав. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статі Кодексу передбачено якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. За приписами ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених ст.ст.225, 229-231, 233 ЦК України. Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Якщо у спадкоємця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виникає бажання отримати спадщину, то він або його представники можуть відкликати заяву про відмову від спадщини та в встановленому законом порядку подати заяву про прийняття спадщини. Відмова від спадщини на користь іншого спадкоємця має носити добровільний характер та повинна бути здійснена згідно з правилами про дійсність правочинів. Тобто заява повинна бути здійснена особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в момент здійснення заяви особа не повинна знаходитись під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини. Якщо така заява мала місце, то вона в судовому порядку може бути визнана недійсною. Згідно з ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями ст. ст. 225, 229-231, 233 цього Кодексу. Відповідно до положення ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін право чину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. У Пленумі Верховного Суду України у п. 20 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визначається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторони правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення». Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно, під впливом хибних відомостей про обставини право чину, спричинених діями інших осіб. Під обманом необхідно розуміти навмисне введення в оману однією стороною право чину іншої сторони з метою вчинення право чину. Обман це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості і наслідки право чину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки право чину, що вчиняється є відомими й бажаними для однієї із сторін. Обман може стосуватися насамперед як елементів та обставин самого право чину, що мають істотне значення, так і обставин, що знаходяться за межами право чину, в тому числі мотиву й мети правочину. Таку правову позицію щодо визнання договору недійсним з підстав вчинення право чину під впливом обману висловив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в Постанові від 14.01.2019 року у справі №308/12128/15-ц. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що відмову від прийняття спадщини позивачем вчинено під впливом оману, всупереч його волевиявленню, внаслідок дій відповідача, який скористався важким становищем позивача, який в зв`язку зі смертю батька знаходився у стресовому стані, дружина якого була вагітна, та він не мав коштів для оформлення спадщини, а відповідач обіцяв оплатити всі витрати, пов`язані з оформленням спадщини та безперешкодне користуватися позивача квартирою батька в необмеженому обсязі. Підтвердженням такого висновку є наступні дії відповідача, який після підписання позивачем відмови від спадщини дозволив позивачеві проживати в квартирі батька, 26.09.2017 року дійсно передав йому ключі від квартири, що для позивача було свідченням того, що він буде безперешкодно користуватися квартирою, а відповідач буде нести витрати з оформленням на нього спадщини. Відповідач порушив обіцяне, в липні 2018 року виселив позивача з квартири, тому позивач звернувся до нотаріуса з метою скасувати відмову від прийняття спадщини, що підтверджує відсутність волевиявлення позивача на беззаперечну без умовну відмову від спадщини. Виходячи з того, що заява відповідача про прийняття спадщини №379 та позивача про відмову від прийняття спадщини №380 зареєстровані нотаріусом з відривом у хвилину, суд вважає, що нотаріусом було порушено п.3 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, оскільки перед підписанням документу він не забезпечив ознайомлення позивача зі змістом заяви про відмову від прийняття спадщини та її наслідками, а тому позивач не розумів та не усвідомлював у повному обсязі наслідки, які настануть. Тобто, внаслідок обману відповідача позивач помилився щодо своїх прав на спадкове майно, а також помилився щодо обов`язків відповідача, який обіцяв йому безперешкодне користування квартирою, однак відмовився це робити. Натомість підписана позивачем заява про відмову від прийняття спадщини стала перешкодою для отримання ним права власності на спадкове майно після смерті батька. Таким чином, відповідач по справі навмисно ввів позивача в оману саме з метою підписання ним заяви про відмову від прийняття спадщини. Наслідки вчинення вказаного правочину для відповідача були відомі й бажані, тоді як для позивача вони були невідомі. На момент звернення до нотаріуса позивач не знав про наявність умислу у відповідача на вчинення обману, тому з боку позивача мала місце помилка щодо обставин, які мають істотне значення (щодо прав та обов`язків спадкоємця), а тому його вимоги є обґрунтованими та доведеними, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 203-205, 215-216, 229-230, 1273, 1274 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 48, 81, 89, 137,141, 252, 253, 263,264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

Outcome: approved