Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 30.07.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 13888,35 доларів США на термін до 29.07.2013 року, згідно укладеного між сторонами договору № MRС0А800000862 від 30.07.2008 року. Відповідно умов зазначеного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно умов договору. Також, зазначає, що згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Таким чином, відповідач зобов'язався повертати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом, однак ним не виконуються належним чином зобов'язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання. Станом на 21.08.2015 року заборгованість становить 45866,94 доларів США, з яких: 7291,44 доларів США - заборгованість за кредитом, 4496,06 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3916,51 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 30162,93 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 22423,49 доларів США, яка рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2012 року була стягнута з відповідача на користь позивача, різниця становить 23443,45 доларів США), а також штрафи, відповідно до договору, а саме: 11,35 доларів США - штраф (фіксована частина), 1172,17 доларів США - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить 24626,97 доларів США. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № MRС0А800000862 від 30.07.2008 року в розмірі 24626,97 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.08.2015 року (22,03 грн.) складає 542532,16 грн., а також стягнути судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Лапшова Є.Ф. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Також суду пояснила, що 30.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір згідно з умовами якого йому було надано кредит в розмірі 13888,35 доларів США на придбання автомобіля, з кінцевим терміном повернення 29.07.2013 року. Проте, відповідач не виконував належним чином зобов'язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання. Оскільки у відповідача виникла заборгованість, за відсотками, пенею, та штрафними санкціями, він у 2011 році повернув автомобіль Банку, який було реалізовано за 9189,36 доларів США, а сума від реалізації була зарахована в рахунок погашення відсотків, але її не вистачило для повного погашення заборгованості. Також пояснила, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача про стягнення суми боргу за даним кредитним договором було задоволено та стягнуто суму боргу, яка виникла станом на 18.10.2012 року в розмірі 21171,93 доларів США та стягнуто солідарно з відповідача та ПАТ «Акцент-Банк» суму 10000 грн. Однак відповідач не виконав грошових зобов'язань перед Банком і станом на 21.08.2015 року загальна сума заборгованості, з урахуванням суми стягнутої рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, складає 24626,97 доларів США, яку і просила стягнути. Також пояснила, що Банк має законне право на здійснення валютних операцій та надавати у кредит грошові кошти в іноземній валюті, а також до відповідача, в зв'язку з його проживанням в зоні АТО, ніяких обмежень щодо нарахування пені та штрафних санкцій за кредитом Банком не застосовувалося, оскільки для цього не було правових підстав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та заперечував проти їх задоволення. Суду пояснив, що дійсно він 30.07.2008 року уклав з позивачем кредитний договір на суму 13888,35 доларів США для покупки автомобіля. В зв'язку з виниклим тяжким матеріальним становищем, він 11.07.2011 року добровільно повернув автомобіль Банку, в рахунок погашення заборгованості за кредитом. За скільки Банк реалізував автомобіль йому невідомо, а з сумою продажу автомобіля на яку посилається Банк в розмірі 9189,35 доларів США. він незгоден, оскільки вартість автомобіля на той час була значно вище, так як автомобіль був в гарному технічному стані. Вважає, що кредит погашено в повному обсязі, тим паче, що з початку він вносив на користь Банку щомісячні платежі, які приблизно склали 5585,45 доларів США. Крім цього, зазначає, що укладення кредитного договору в іноземній валюті - доларах США, а не в національній валюті України - гривні є суттєвим порушенням діючого законодавства України. Проте, ПАТ КБ «Приватбанк» не надав суду Генеральну ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, а також Індивідуальну ліцензію на укладення кредитно-заставного договору в іноземній валюті, а надав тільки Банківську ліцензію, яка не дає право ПАТ КБ «Приватбанк» здійснювати валютні операції. Також, просив звернути увагу на те, що він проживає в зоні АТО, а тому необхідно застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» відносно нарахування пені та штрафних санкцій. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, про що також надав суду письмові заперечення. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, розглянувши письмові заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно кредитно-заставного договору № MRС0А800000862 від 30.07.2008 року [PERSON] одержав від ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 13888,35 доларів США на придбання автомобіля з кінцевим терміном повернення 29.07.2013 року та зобов'язався сплатити відсотки, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов Договору. Відповідно до акту приймання автомобіля позичальника від 11.07.2011 року [PERSON] передав заставний автомобіль ПАТ КБ «Приватбанк» та доручив йому передати автомобіль на реалізацію за ринковою вартістю, виручені кошти направити на погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно меморіального ордеру N: В1003XJUT4 від 03.10.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» перерахував на користь [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором суму, яка була отримана від реалізації автомобіля, в розмірі 9189,36 доларів США. Відповідно до заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська № 2/0417/8601/2012 від 21.11.2012 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № MRС0А800000862 від 30.07.2008 року в сумі 21171,93 доларів США, що за курсом НБУ становить 169230,98 грн. та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму 10000 грн., всього заборгованість в сумі 179230,98 грн., що еквівалентно: 22423,49 доларів США, яка складається з 7291,44 доларів США - заборгованість за кредитом, 4271,25 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3083,21 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 6680,02 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,28 доларів США - штраф (фіксована частина), 1066,30 доларів США - штраф (процентна складова) і дане рішення набуло законної сили 25.11.2013 року. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» за договором № MRС0А800000862 від 30.07.2008 року, станом на 21.08.2015 року з урахуванням різниці за вищевказаним рішенням суду від 21.11.2012 року становить 24626,97 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 45866,94 доларів США, з якої 7291,44 доларів США - загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 4496,06 доларів США - загальний залишок заборгованості за відсотками нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом, 3916,51 доларів США - заборгованість за простроченої комісією, 30162,93 доларів США - загальна сума нарахованої пені, а також з штрафу (фіксованої частини) в розмірі 11,35 доларів США та штрафу (відсоток від суми заборгованості) в розмірі 1172,17 доларів США, з відрахуванням суми стягнутої за рішенням суду в розмірі 22423,49 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи, що вищезазначеним заочним рішенням суду від 21.11.2012 року, яке набуло чинності 25.11.2013 року, з відповідача на користь позивача вже було стягнуто тіло кредиту за кредитним договором № MRС0А800000862 від 30.07.2008 року в розмірі 7291,44 доларів США, т.б. право позивача в цій частині вже було захищено в судовому порядку і повторному стягненню не підлягає, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення заборгованості (прострочене тіло кредиту) за даним кредитним договором в розмірі 7291,44 доларів США з даних підстав задоволенню не підлягає, а тому в цій частині позову слід відмовити. Проте, враховуючи, що після винесення рішення суду, кредитні правовідносини між сторонами не припинилися, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання згідно умов договору, що призвело до нарахування відсотків та комісії за користування кредитом, а також враховуючи, що позивачем надано докази, щодо суми нарахованих відсотків та комісії, які відповідачем погашені не були, суд вважає, що право позивача саме в цій частині порушено та підлягає судовому захисту, в зв'язку з чим з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № MRС0А800000862 від 30.07.2008 року, яка виникла за період з 18.10.2012 року (час стягнення заборгованості за минулим рішенням суду) по 21.08.2015 року, в розмірі 8412,57 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 18.01.2016 року (24,38) - 205098,46 грн. та яка складається з заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 4496,06 доларів США та заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 3916,51 доларів США, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованості за пенею та штрафів слід зазначити наступне. Так, згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися, у період з 14 квітня 2014 року, з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ч.2 ст. 1 цього Закону територія проведення АТО це територія України на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому КМ України переліку, де проводиться АТО розпочата відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], де фактично і проживає, що також не заперечується стороною позивача. Кабінетом Міністрів України було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція відповідно до якого с. Македонівка Володарського району Донецької області, де зареєстрований та мешкає відповідач відноситься до населених пунктів Донецької області, на території яких здійснюється АТО, в зв'язку з чим за спірними правовідносинами існують обставини (мораторій) на стягнення пені та штрафів з 14 квітня 2014 року, а тому з цього часу позовні вимоги, щодо стягнення пені та штрафів, право вимоги по яким у позивача згідно ст.ст. 256, 258 ЦК України виникає за позовною спеціальною давністю тільки за останній рік задоволенню не підлягають, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Також слід зазначити, що суд не бере до уваги ствердження відповідача в обґрунтування своїх заперечень, щодо реалізації транспортного засобу та сплати ним частини суми боргу, оскільки дані обставини вже існували на час розгляду справи в Індустріальному райсуді м. Дніпропетровська, атому вже були предметом розгляду і їм вже давалася відповідна правова оцінка. Крім цього щодо стверджень відповідача в обґрунтування своїх заперечень, щодо відсутності у позивача ліцензії на здійснення валютних операцій, слід зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. Згідно ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. 5 п.4 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі потребують індивідуальної ліцензії. Як вбачається з представлених представником позивача документів, ПАТ КБ «Приватбанк» має банківську ліцензію за № 22 та дозвіл за № 22-2 виданий НБУ 04.12.2011 року на здійснення банківських операцій з валютними цінностями. Згідно ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та власний ризик. Коштами, відповідно до даного Закону є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквіваленти. Відповідно до ст. 13 Декрету уповноважені банки, які отримали від НБУ генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснюють контроль за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці установи. Таким чином, отримання банком чи позичальником індивідуальної ліцензії на здійснення з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті не потребується, а тому доводи відповідача з цього приводу є необґрунтованими та безпідставними в зв'язку з чим не заслуговують на увагу. Крім цього на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачем при зверненні до суду було сплачено вірну суму судового збору в розмірі 8137,98 грн. і суд задовольнив 37,80 % заявлених позивачем позовних вимог від суми 542532,16 грн., суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційна розміру задоволених позовних вимог в розмірі 3076,16 грн., решта суми судового збору пропорційна розміру позовних вимог в яких позивачу відмовлено стягненню на користь останнього не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial