Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 22.03.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір. Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 7600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з\~«Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», що розміщені в мережі Інтернет на сайті http: privatbank.ua, разом із заявою складають договір банківського обслуговування, що підтверджується підписом відповідача у заяві. При укладанні вказаного договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України щодо укладення договору приєднання. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, станом на 31.05.2016 року має заборгованість в сумі 11990,72 гр., яка складається з наступного: 4062,16 грн. заборгованість за кредитом; 6081,38 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 547,18 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по справі. За заявою представника позивача справу розглянуто без його участі. Представник позивача у наданих до суду поясненнях посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.03.2010 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 7600, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно до анкети заяви № б/н від 22.03.2010 року відповідач став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримавши пенсійну картку. Оскільки відповідача було ідентифіковано 22.03.2010 року, то при видачі кредитної картки «Універсальна» підписання нової анкети не було потрібно згідно постанови НБУ від 17.12.2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття рахунків у національній та іноземних валютах». Факт видачі кредитної картки підтверджується фото позичальника з карткою, а розмір встановленого кредитного ліміту - довідкою банку. Із виписки за кредитним договором вбачається, що [PERSON] не лише знімав грошові кошти, але й частково погашав заборгованість по кредиту, тобто вчинив дії, які свідчать про визнання заборгованості. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] подав заяву про розгляду справи без його участі, до суду надав заперечення, в яких не погоджується з вимогами позивача та вважає їх незаконними, необґрунтованими, безпідставними, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних обставин: із анкети заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», підписаної 22.03.2010 року, вбачається, що [PERSON] виявляє бажання оформити на своє ім»я пенсійну картку зі вказаним рахунком за № [NUMBER]. З анкети заяви від 22.03.2010 року неможливо встановити номер платіжної картки та той факт, що [PERSON] просить ПАТ КБ «ПриватБанк» надати йому платіжну картку «Універсальна» з кредитним лімітом саме у сумі 7600 грн. Банком не надано жодного доказу строку дії картки. Позивачем до позовної заяви додано копію заяви позичальника, яка не співпадає зі вказаною у позові, більш того - вона стосується відносин позичальника з іншою фінансовою установою. ПАТ КБ «ПриватБанк» нехтує вимогами доказування, надає до суду не всі документи, які можуть свідчити про наявність права вимоги стягнення певного розміру коштів, та надає докази, які не стосуються предмета доказування та в зв»язку з відсутністю у банка законного права і повноважень на право вимоги заборгованості за кредитним договором, в задоволенні вимог слід відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ч.1\~ст.634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ ст.1050 ЦК України\~наслідками порушення кредитного договору є зобов'язання позичальника сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 ЦК України\~та проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України. За вимогами \~ст.549 ЦК України\~неустойкою, штрафом, пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до\~ст.611 Цивільного кодексу України\~у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 57,60 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На обґрунтування позовних вимог позивачем надано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22 березня 2010 року, складеної [PERSON] Як вбачається зі змісту даної анкети, відповідач [PERSON] звернувся з проханням до позивача про оформлення на його імя пенсійної картки, будь-які відомості про звернення відповідача із заявою про надання йому кредиту в сумі 7600 грн. у вказаній анкеті відсутні. В порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини укладення з відповідачем кредитного договору на суму 7600 грн. В письмових поясненнях представник позивача зазначив, що в звязку з ідентифікацією відповідача 22.03.2010 року підписання нової анкети не потрібно. Також зазначив, що факт отримання відповідачем кредитної картки підтверджується фото відповідача з карткою. На підтвердження вказаних пояснень представником позивача надано роздрукований фотознімок, на якому зображено фото відповідача. Суд не бере до уваги вказане фото як доказ, оскільки зі вказаного фотознімку не можливо встановити дату його виготовлення, підстави для проведення фотографування відповідача, а також не можливо встановити, яку саме картку тримає в руках відповідач, крім того, вказане фото не підтверджує обставин укладення кредитного договору з позивачем. На підтвердження факту отримання відповідачем кредитної картки позивачем не надано жодного доказу, тому суд не бере до уваги пояснення представника позивача в даній частині. В поясненнях представник позивача зазначив, що факт укладення кредитного договору з відповідачем підтверджується, окрім заяви-анкети та фото відповідача з карткою, розрахунком заборгованості, довідкою про встановлення кредитного ліміту, випискою по рахунку, копією паспорта відповідача. Суд зауважує, що розрахунок заборгованості, довідка про встановлення кредитного ліміту, виписка по рахунку є документами, які складені позивачем без участі відповідача, вказані документи підтверджують лише наявність заборгованості за картковим рахунком у певному розмірі та не підтверджують факт отримання кредитних коштів саме відповідачем. Наявність копії паспорту відповідача не може слугувати доказом укладення кредитного договору між сторонами, оскільки, як встановлено судом, відповідач 22.03.2010 року звертався до позивача із заявою про оформлення пенсійної картки, що і стало підставою для надання відповідачем документу, що посвідчує його особу. Враховуючи викладене, суд не бере до уваги вказані докази на підтвердження позовних вимог. Таким чином, в судовому засіданні не найшов підтвердження факт укладення кредитного договору між сторонами 22.03.2010 року, в звязку з чим відсутні підстави для стягнення заборгованості з відповідача, а тому суд приходить до висновку про відмову в позові в повному обсязі.

Outcome: dismissed