Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду зі вказаним позовом до начальника Управління міграційної службі України у Жовтневому районі м. Харкова, [PERSON], як фізичній особи, та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь матеріальну та моральну шкоду у розмірі 6000 грн. з вини якої, на думку позивача, він протягом восьми місяців не отримував пенсію, так як він не має реєстрації місця проживання і його паспорт громадянина РССР не обмінюють на новий зразок. У грудні позивач доповнив свої позовні вимоги, від яких у судовому засіданні відмовився, просив не розглядати, надав суду ще уточнення до позову від 05.11. 2013 року, які потім просив вважати поясненнями до вказаного позову. Остаточно у цьому ж судовому засіданні позивач надав письмову заяву про збільшення суми позову та просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 104 000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн.,а усього 610 000, 00 грн. При цьому позивач при обґрунтуванні суми матеріальної шкоди посилався на те, що у зв'язку з бездіяльністю відповідача по питанню відновлення Форми-І, втраченої не з його вини, він з 22.05.2013 року по теперішній час залишився без реєстрації за місцем проживання, де він постійно проживає з часу його народження, тобто з 1942 року, у результаті чого Пенсійний фонд у Жовтневому районі з 23.08.2013 року припинив виплату йому пенсії, що складає за 7 місяців 14000,00 грн.; також це потягло за собою відмову у прийнятті спадщини, що він оцінюю у розмірі 70000,00 грн.; відсутність медичних та інших пільг, що складає ще 20000,00 грн., а усього 104000,00 грн. При оцінці суми моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн. він виходив з того, що на його думку з міжнародних стандартів моральна шкода повинна буди в 5 разів більш, ніж матеріальна ( 100 000,00 грн. х 5). До цієї суми він вважає необхідним приплюсувати 6000,00 грн., які він просив стягнути у первісному позову, тому остаточна сума складає 610 000,00 грн. У судовому засіданні позивач підтримав свій первісний позов та заяву про збільшення позовних вимог та просив задовольнити їх у повному обсязі, надавши вищевказані пояснення. Відповідач проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на не обґрунтованість позовних вимог позивача та надала суду наступні пояснення : 22.05.2013р. громадянин [PERSON] звернувся до Жовтневого РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області із заявою про втрату паспорта колишнього СРСР. В ході перевірки було встановлено, що [PERSON] був прописаний за адресою [ADDRESS] з 18.03.1977 року по паспорту колишнього СРСР серії [NUMBER], виданий 02.06.1980р. Жовтневим ОВС м. Харкова та виписаний 20.0.1985 року в м. Москва. 10.07.1985 року [PERSON] був документований паспортом колишнього СРСР серії [NUMBER] 141 відділом міліції м. Москви. Також, при перевірці було виявлено, що [PERSON] був документований паспортом громадянина РФ серії [NUMBER], виданий 17.12.2008р. Генеральним Консульством РФ в м. Харкові. Відповідно до Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 р. № 320, строк розгляду заяви про втрату паспорта 1 місяць, а у разі необхідності проведення додаткової перевірки за матеріалами справи про втрату, продовжується ще на 1 місяць. 20.07.2013 р. справа про втрату паспорта була закрита, а [PERSON] надана письмова відповідь про те, що на 20.07.2013р. він не являється громадянином України. Так, на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001р. громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України 13.11.1991 року постійно проживали та були постійно прописані на території України. Згідно матеріалів перевірки [PERSON] був виписаний з України 20.02.1985 року. Громадянину [PERSON] було роз'яснено, що на підставі ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001р. він має право звернутись із заявою про набуття громадянства України. Після оформлення довідки про набуття громадянства України йому буде оформлений паспорт громадянина України. 26.10.2013р. [PERSON] звернувся до Жовтневого РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області та надав паспорт колишнього СРСР серії [NUMBER] ,виданий 141 відділом міліції м. Москви 05.12.1989 року із проставлянням штампів прописки за адресою: [ADDRESS] з 06.02.1981 р. та зняття з реєстраційного обліку 23.09.1987р. Також [PERSON] надав довідку Генерального Консульства РФ в м. Харкові від 16.10.2013р. про те, що був документований паспортом РФ незаконно, та довідку №2464 від 16.10.2013р. про те, що громадянин [PERSON] не являється громадянином РФ. Було визначено статус громадянина [PERSON] як особи без громадянства. Згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП 26.10.2013р. на громадянина [PERSON] було складено адміністративний протокол за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні, чим порушив ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 16.10.2012 р.№ 5453-УІ. 26.10.2013р. було винесено постанову про накладання адміністративного штрафу в розмірі 30-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510 грн). [PERSON] вказану постанову не оскаржував та 29.10.2013р. сплатив штраф, згідно квитанції № 5498 від 29.10.2013 р. в відділенні «Приватбанку». 11.12.2013 р. [PERSON] подав заяву про набуття громадянства України згідно ч.1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» від 18.01.2001р. та за вих. № 25)3103 справа про набуття громадянства України на [PERSON] була направлена для розгляду до ГУ ДМС України в Харківській області. 16.01.2014р.[PERSON] отримав довідку № 1523 про реєстрацію особи громадянином України видану ГУ ДМС України в Харківській області із зазначенням, що громадянин [PERSON] є громадянином України з 16.01.2014 р. згідно набуття громадянства України на підставі ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України». 28.01.2014р. [PERSON] звернувся до Жовтневого РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області із заявою про видачу паспорта громадянина України в зв'язку із набуттям громадянства України за фактичним місцем проживання за адресою: [ADDRESS], де він мешкає без реєстрації місця проживання, в зв'язку із відсутністю підстав для реєстрації за даною адресою згідно ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003р. та Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11. 2012 р. № 1077. 29.01.2014р. було оформлено паспорт громадянина України на [PERSON] серії [NUMBER] Жовтневим РВ у м. Харкові ГУ ДМСУ в Харківській області, який ним був отриманий 04.02.2014 року. Вказані обставити підтверджуються наданими суду копіями справи « Про адміністративне правопорушення стосовно обличчя без громадянства [PERSON]» № 026488 ( а. с. 35-44) та справи № 1347/8.1-д «Про оформлення набуття громадянства України [PERSON] ( а.с.45-60), а також доданими до справи іншими документами, а саме : копіями :заяви [PERSON] від 22.05.2013 року про видачу паспорта; відповіддю [PERSON] позивачу на його запит від 20.07.2013 року; довідкою ДМС №1523 від 16.01.2014 року; роздруківкою інтегрованого банку даних «Армо» на [PERSON] від 15.01.2014 року ( а.с.64-66). Відповідно до ч.1 ст.60 та ч.3 ст.61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та обставини ,встановлені судовим рішенням у цивільній ,господарській або адміністративній справі,що набрала законної сили , не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями ,діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода , завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди , звільняється від її відшкодування , якщо вона доведе,, що шкоди завдана не з її вини. Таким чином, на підставі наданих суду відповідачем доказів, суд прийшов до висновку, що відповідач довела ті обставини, на які посилалась у своїх запереченнях, тобто вона діяла у межах її повноважень та у спосіб, передбачений законом, тому її вини в заподіянні шкоди позивачу не вбачається. Що стосується позивача ,[PERSON], то суд вважає , що він, навпаки, не довів ті обставина, на які посилався як на підставу своїх вимог, оскільки не надав суду жодного документу, який би підтвердив вину відповідача у заподіянні йому як матеріальної, так і моральної шкоди, не спростував доводи, на яки посилалась відповідач у судовому засіданні. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода , завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю ,відшкодовуються особою, яка її завдала , за наявності її вини, крім випадків ,встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки, судом встановлено, що вини відповідача у заподіянні позивачу майнової шкоди не вбачається, тому не має підстав і для задоволення вимог позивача у стягненні моральної шкоди. Таким чином, є всі підстави для відмови позивачу у задоволенні його вимог у зв'язку з їх недоведеністю. На підстав викладеного та

Outcome: dismissed