Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, де зазначив, що просить суд встановити факт належності [PERSON], яка померла 17.03.1994 року, 1\\7 частини квартири № 7 в житловому будинку № 19, розташованого в м. Тараща по вул. Володимира Великого (Червоноармійська) Київської області, вартістю 29870,87 грн та визнати за ним право власності на спадщину за законом, після смерті смерті матері на цю частину квартири. В судове засідання позивач не зявився, про день, час і місце розгляду справи належно повідомлений, проте надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належно повідомлений, про причини неявки не повідомив, але надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позов визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи належно повідомлений, проте надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Позов визнає в повному обсязі і просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи належно повідомлений, проте надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Позов визнає в повному обсязі і просить його задовольнити Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час і місце розгляду справи належно повідомлена, проте надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. Позов визнає в повному обсязі і просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час і місце розгляду справи належно повідомлена, проте в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила.. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд встановив, що, не склавши за життя заповіту, 17.03.1994 року померла [PERSON], яка проживала до дня смерті в м. Тараща Київської області по вул. Володимира Великого (колишня Червоноармійська) №19. На день її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 1/7 частин квартири №7, розташованої в житловому будинку №19 по вул. Володимира Великого (Червоноармійська) м.Тараща Київської області, вартістю 29870,87 грн. Спадкоємцем першої черги після смерті матері є позивач в справі, її син. Спадкоємцями другої черги є брати і сестри спадкодавця, відповідачі в справі. Стаття 529 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визначає, що при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Спадщину після своєї матері позивач прийняв, оскільки на день смерті проживав та був зареєстрований за місцем відкриття спадщини, користувався спадковим майном, що підтверджується актом обстеження від 16.02.2016. 29.03.2016 року приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Київської області [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/7 частку квартири №7, що знаходиться в житловому будинку по вул.Володимира Великого,19 в м.Тараща Київської області, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності спадкодавця на вказану квартиру та запропоновано звернутися до суду. ( а.с.26) Відповідно до листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005 року у випадку відсутності у померлої особи правовстановлюючого документу на нерухоме майно, державна реєстрація якого не проводилась, питання належності нерухомого майна такій особі має вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, позивач фактично вступив в управління і володіння спадковим майном. Таким чином, він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], яка померла 17.03.1994 року. Частиною 2 ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) передбачено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Факт належності спадкового майна померлій стверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданого [PERSON] РДА 16.02.1993 року, технічним паспортом. Відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, якщо первинна реєстрація прав власності не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання належності майна попередньому чи наступному власнику (спадкоємцю) вирішується в судовому порядку. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує право власності. Оскільки право позивача на спадкове майно 1/7 частини квартири №7 в житловому будинку №19, розташованому в м. Тараща по вул. Володимира Великого (Червоноармійська) Київської області, не може бути реалізоване без рішення суду, він змушений був звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Отже, позов підлягає задоволенню. Судові витрати по оплаті судового збору суд залишає за позивачем на його прохання.

Outcome: approved