Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення е не виплаченої заробітної плати за період з 07 липня 2014 року по 13 січня 2015 року, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул за період з 19.06.2014 року по 06.07.2014 року та моральної шкоди, посилаючись на те, що він з 29.05.1995 року працював у відповідача на посаді підручного сталевара (третім) четвертого розряду в мартенівському цеху, ділянка печей. На підставі висновку Дніпропетровської обласної МСЕК № 917 від 30.10.2007 року згідно розпоряджень по мартенівському цеху № 869 від 19.12.2007 року, № 34 від 06.02.2008 року та № 147 від 01.04.2008 року, він був переведений на легку працю (розсильні роботи) з доплатою до середнього заробітку за моєю попередньою посадою. Після надання йому повторного висновку Дніпропетровської обласної МСЕ^С № 890, від 13.11.2008 року, який підтвердив процент втрати ним професійної працездатності та неможливість роботи у шкідливих умовах праці, він був звільнений з роботи наказом № 23/к від 13.01.2009 року, - з посади підручного сталевару (третього) четвертого розряду з 13.01.2009 року за п.2 ст. 40 КЗпП України у звязку з невідповідністю виконуваній роботі в наслідок стану здоровя. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2009 року він був поновлений на роботі. Після отримання висновку МСЕК № 618 від 09.11.2011 р., він також був звільнений з роботи - наказ Ж745/К від 06.07.2012 р., - та поновлений на роботі рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014 р. Таким чином, приступили до роботи він мав з 19.06.2014 р, з цього часу він неодноразово намагався приступити до роботи, однак не був допущений до неї, і представником відповідача йому було роз'яснено, що до роботи він зможе приступити тільки після подання заяви до виконавчої служби чи після отримання ним офіційного запрошення від відповідача. Оскільки він не був негайно допущений до роботи, позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ для примусового виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014 р. Після цього звернення 04.07.2014 року позивач отримав офіційне запрошення відповідача приступити до роботи й приступив до роботи 07.07.2014 року. У звязку з цим позивач зазначає, що у нього виник вимушений прогул в період з 19.06.2014р. по 06.07.2014 р., а тому йому має бути виплачений середній заробіток за час затримки в розмірі 1767,36 грн. Також позивач зазначає, що відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100, - рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014р. було встановлено, що середньоденний заробіток позивача до незаконного звільнення складав 147,28 грн. Однак, в порушення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100, - відповідач неправомірно вираховував його попередній середній заробіток, що призвело до його необгрунтованого зменшення.З приводу незаконного зменшення його заробітку позивач звертався до відповідача та отримав відповіді № 589 від 01.12.2014 року, № 08/511-49 та 08/511-50 від 16.02.2015 р.. в яких було зазначено, що його середньогодинний заробіток станом на липень 2014 р. складав 17,95 грн. (середньоденний заробіток - 143,60 грн.). Таким чином, недоотримана ним сума заробітної плати (з урахуванням оплати його лікарняних листів) за період з 07 липня 2014 року по 13 січня 2015 року складає 6833,04 грн. Вказані дії відповідача призвели до глибоких хвилювань позивача та погіршення здоровя, а тому позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. У судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні викладеним у позові та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. У своїх письмових запереченнях зазначив, що вимоги позивача ґрунтуються на нерівному розрахунку, у звязку з тим, що він виходить із середньоденного заробітку - 147,28 грн., що є помилковим. Зазначає, що всі нарахування за період з 07.07.2014 року по 13.01.2015 року відповідачем були здійснені у відповідності до Закону. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 29 травня 1995 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, був прийнятий на роботу на посаду підручного сталевара (третім) четвертого розряду в мартенівському цеху, ділянка печей. За висновком МСЕК від 30 жовтня 2007 року йому було встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням та переведено на легку працю з доплатою до середнього заробітку за його попередньою посадою. Наказом №745/к від 06 липня 2012 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2009 року він був поновлений на роботі. Згодом після отримання висновку МСЕК № 618 від 09.11.2011 р., він також був звільнений з роботи - наказ Ж745/К від 06.07.2012 р., - та поновлений на роботі рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014 р. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 367 ЦІЖ України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, Згідно з ч.6 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Як було встановлено в судовому засіданні позивач негайно на роботі поновлений не був, а був поновлений лише 07.07.2014 року, що також не заперечувалось представником відповідача у своїх письмових запереченнях. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим чим органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Таким чином, у звязку з затримкою відповідачем виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014р. по справі № 22-ц/774/4500/14 про поновлення [PERSON] на роботі, - у нього виник вимушений прогул в період з 19.06.2014р. по 06.07.2014р. (12 робочих днів), а тому згідно з ст. 236 КзпП України позивачу повинен бути виплачений середній заробіток за час затримки. Як зазначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому- постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Виплати нараховуються шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на кількість робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - на кількість календарних днів за цей період. Згідно з ст. 170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров'я на легшу нижче оплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижче оплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Відповідно до ст. 61 ЦПК Україгни, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014 р. було встановлено, що згідно довідки про середню заробітну плату, надану до суду відповідачем ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», середньоденний заробіток позивача до звільнення складав 147,28 грн. Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу через затримку відповідачем виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014р. по справі № 22-ц/774/4500/14 про поновлення позивача на роботі - з 19.06.2014р. по 06.07.2014р. (12 робочих днів) - складає 1767 грн. 36 коп. (47.28грн. х 12 днів = 1767,36 грн.). А тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення на його користь середнього заробітку за вимушений прогул за період з 19.06.2014 року по 06.07.2014 року підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо стягнення не виплаченої заробітної плати за період з 07 липня 2014 року по 13 січня 2015 року, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату заробітної плати позивачу за період з 07 липня 2014 року по 13 січня 2015 року із розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 147,28 грн. з врахування виплачених сум за вказаний період, оскільки відповідачем було визнано факт нарахування позивачу заробітної плати, а саме виходячи із середньоденного заробітку в розмірі 143,60 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення конкретної суми заборгованості по заробітній платі за спірний період, суд вважає їх безпідставними, оскільки суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунку позивача без спеціальних знань у галузі бухгалтерського обліку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, враховуючи ступінь важкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, викликаних зменшенням його матеріального забезпечення, вважає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 500,00 грн., що буде, на думку суду, відповідати принципам розумності та справедливості. Також, не підлягають стягненню з відповідача на корить позивача судові витрати по справі у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 500,00 грн., оскільки відсутні документальні підтвердження надання такої допомоги ( не наданий договір та інші дані, що така допомога надавалась адвокатом чи іншим фахівцем в галузі права), а також розрахунку таких витрат. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial