Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що транспортним засобом, володільцем якого є [PERSON], унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, його автомобілю завдано шкоди, а тому на її відшкодування відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з ТДВ «СК «Провіта», як страховика страхове відшкодування, витрати на огляд автомобіля, пеню та 3% річних в загальному розмірі 3 837 грн., 17 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. В позові зазначено, що страховиком прийнято рішення про відшкодування позивачеві завданої шкоди згідно вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та нараховано до виплати 3 095 грн. проте всупереч вимог Закону виплату страхового відшкодування не здійснено. Позивач в судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримав. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не прибули, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Будь-які докази сторона відповідача суду не подала. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, 19 грудня 2012 року з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача «Хонда» д.н.з. [NUMBER]. [PERSON] на той час керував належним йому автомобілем «Nissan Murano» д.н.з. [NUMBER]. Про ці обставини йдеться в постанові Суворовського районного суду м. Херсона від 17 січня 2013 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Дана постанова суду набрала законної сили 28 січня 2013 року. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2012 року між [PERSON] та ТДВ «СК «Провіта» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що видано Поліс №АВ/7672619. За вказаним договором забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Nissan Murano» д.н.з. [NUMBER]. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Однак, в справі відсутні та позивачем не подані будь-які належні, допустимі й достатні докази того, що позивач у відповідності до положень ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з метою отримання страхового відшкодування звертався до ТДВ «СК «Провіта». Відсутні у справі також і докази про визначення страховиком розміру збитків, заподіяних внаслідок ДТП позивачу та про прийняття страховиком рішення про здійснення їх відшкодування, виплату на користь позивача будь-яких сум (ст.ст. 33-36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином обставини позову відповідними доказами в суді не підтверджені. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними та необґрунтованими, а тому підстав для їх задоволення судом не встановлено. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed