Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 вересня 2016 року померла мати позивача [PERSON], яка залишила заповіт від 27 травня 2011 року, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 709. Для оформлення спадщини позивач звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори із заявою про намір прийняти спадщину за заповітом. Однак нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про що видано відповідну постанову, оскільки позивачем пропущено строк для прийняття спадщини,встановлений ст.1270 ЦК України. Вважає, що пропустив строк звернення з заявою про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки юридично не обізнаний та на день смерті [PERSON] вважав, що якщо є заповіт, то він автоматично є спадкоємцем спадкового майна, тому не поспішав звертатися до нотаріальної контори. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, згідно з якою підтримав позов та просив його задовольнити. Надав суду письмові пояснення, в яких вказав, що за заповітом усе належне померлій майно заповідано позивачу та ще трьом його братам і сестрі, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - в рівних частках кожному. У родині було шестеро дітей. Є ще один брат - [PERSON], але мати, при складанні заповіту за її життя, будучи у здоровому глузді та тверезій помяті, повністю дієздатною, не включила його у число своїх спадкоємців за заповітом. Брат, який не є спадкоємцем за заповітом, проживав зі спадкодавцем у одній комунальній квартирі, частина якої є у переліку спадкового майна та знаходиться за адресою: м. Новомосковськ, вул. Микити Головка, буд. 22, кім. 5 у кв. 97. Дана квартира за життя матері була розділена між нею та братом - [PERSON] Одна кімната у квартирі належала матері, дві кімнати - братові та його родині. На кожного власника було відкрито особистий рахунок у міськводоканалі, міськгазі, РЕС, інших організаціях, які обслуговують житло та надають ресурси. [PERSON], на протязі останніх девяти років має іншу сімю та проживає в іншому місті з новою родиною. Спільно з матірю залишилась проживати його перша родина, яка не цікавилась життям свекрухи. Отже, брат неналежним чином доглядав матір, не піклувався про її здоровя, не допомагав у побутових питаннях, не забезпечував її продуктами харчування та інше. Дивлячись на такий недогляд позивач та інші треті особи вимушені були найняти доглядальницю, яка знаходилась біля матері. Питаннями піклування займався позивач, його дружина, сімї братів - матеріально, бо вони та сестра мешкають у інших містах України. Про означене свідчить довіреність, надана позивачу від імені [PERSON], [PERSON], якими позивачу довірено вести справи по оформленню їх спадкових прав на рухоме та нерухоме майно, яке їм належить за заповітом, та вчиняти всі юридично значимі дії в їх інтересах. Для належного оформлення документів про отримання спадщини позивач особисто та від імені [PERSON], діючи за її довіреністю, звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського нотаріального округу [PERSON] Після вивчення наданих документів та заяви позивача приватним нотаріусом [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій - відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку жилої квартири № 97, що знаходиться по вул. М. Головка у буд. № 22 м. Новомосковська Дніпропетровської області та на частку житлового будинку № 12, який знаходиться по вул. Набережній у м. Новомосковську Дніпропетровської області. Причиною відмови вказано пропущення строку прийняття спадщини та відсутність документів, що підтверджують наявність спадкового майна на імя спадкодавця. Обидві, вказані нотаріусом причини відмови пояснює та вважає їх такими, що є поважними відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Оскільки документи на нерухоме майно за життя матері знаходились у неї, так як вона була власником нерухомого майна. Після її смерті оригінали вказаних документів - технічний паспорт на будинок та квартиру, у яких засвідчено право власності спадкоємці тривалий час знайти не могли. Вважає, що була поважна причина пропущення строку прийняття спадщини, а саме те, що на час смерті матері позивач та треті особи не проживали разом із матірю і їм не було відомо про місце знаходження оригіналів, а на підставі копії правовстановлюючого документу нотаріус не видає свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій по належному оформленню спадщини нотаріусу необхідно предявити саме оригінали документів, які, за думкою спадкоємців за заповітом знаходяться у [PERSON], якого не включено до заповіту. Зазначає, що за усною домовленістю спадкоємців всі дії по підготовці документів для звернення до нотаріуса було доручено одному з братів, вказаних у заповіті - [PERSON], який повинен був оформити спадщину та одержати спадкові документи. Однак, [PERSON] питаннями спадкування та пошуку необхідних документів не займався, про труднощі, які у нього виникали у процесі не повідомляв. У подальшому спадкоємцям за заповітом не вдалось умовити [PERSON] надати документи на квартиру для вчинення нотаріальних дій. Таким чином, [PERSON] свідомо перешкоджає спадкоємцям за заповітом реалізувати свої права та отримати свою частку у спадковому майні належним чином. Крім того, після складання та реєстрації заповіту, за життя померлої, раптово помер один із спадкоємців, вказаних у заповіті - [PERSON], але спадкодавцем заповіт змінено не було. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не подавав. Представником третьої особи-1 надано суду заяву, згідно з якою останній просив розглядати позов у його відсутність. Не заперечив проти задоволення позову. Інші треті особи до суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності, пояснення на позов у встановлений судом строк не подавали. В судовому засіданні 17 жовтня 2017 року задоволено клопотання позивача, витребувано спадкову справу після смерті [PERSON] та залучено в якості третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Докази отримані судом 21 листопада 2017 року. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 27 травня 2011 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений Приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 709, у відповідності до якого [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON], [PERSON]І,, [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках /а.с.4/. 01 вересня 2016 року [PERSON] померла /а.с.6/. 01 вересня 2017 року Приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої відмовлено [PERSON], [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлової квартири під № 97 (девяносто сім), що знаходиться за адресою: місто Новомосковськ, Дніпропетровської області, вулиця М.Головка, будинок № 22 (двадцять два), на частку житлового будинку що знаходиться за адресою: місто Новомосковськ, Дніпропетровської області, провулок Набережний, будинок № 12 (дванадцять), після спадкодавця [PERSON], померлої 01 вересня 2016 року, у звязку з пропущенням строку на прийняття спадщини та відсутністю документа підтверджуючого наявність спадкового майна на імя спадкодавця /а.с.5/. Крім того, з наявної в матеріалах спадкової справи довідки Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 7880 від 22 листопада 2016 року вбачається, що [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] одна. Також, з отриманої судом копії спадкової справи вбачається, що 21 листопада 2016 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] 27 липня 2017 року [PERSON] подав нотаріусу заяву про не прийняття ним спадщини та відсутність заперечень проти оформлення спадщини за законом на користь [PERSON] 01 вересня 2017 року [PERSON] діючи самостійно та в інтересах [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини за заповітом. Розглядаючи позовні вимоги суд виходить з наступного. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Доказів на підтвердження того, що позивач на день відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд повинен дослідити поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Водночас, відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобовязана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно пункту 209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. За диспозицією вказаної норми закону у разі встановлення поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд визначає додатковий строк спадкоємцю, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Так, матеріали справи підтверджують поважність причин пропуску позивачем строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не містять доказів обізнаності позивача про смерть спадкодавця. Вказана підстава на думку суду перешкоджала позивачу звернутися до нотаріальної контори - органу, якому надано право на вчинення нотаріальних дій із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, припадає на 6-ти місячний строк від дня відкриття спадщини, пов'язана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. При цьому позивач належними, допустимими доказами підтвердив обставини, на які він послався в позовній заяві щодо наявності поважних причин пропуску строку, а тому суд приходить до висновку, що неможливістю вчинення дій щодо прийняття спадщини обмежуються спадкові права позивача. Внаслідок викладеного суд вважає, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин і є підстави для застосування ч.3 ст. 1272 ЦК України до спірних правовідносин із задоволенням позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини терміном два місяці з дня набрання чинності рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved