Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу від 17 грудня 1986 року він придбав будинок з надвірними спорудами під [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 778 кв.м. В період 2005-2008 року він добудував будинок, а саме, житлову прибудову площею 32,2 кв.м., веранду площею 27,2 кв.м., мансардний поверх площею 49,2 кв.м. та гараж , сарай, літню кухню площею 53,8 кв.м. без отримання на те дозволу. Під час проведення будівельних робіт ним було дотримана будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми. З початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо добудови не надходило, що свідчить що ним не порушені права інших осіб будівництвом зазначеного об'єкту. Рішенням Канівської міської ради від 19.11.2003 року № 429 земельна ділянка, площею 778 кв.м., на якій ще у 1920 році було збудовано придбаний ним будинок, відведена та передана у приватну власність на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарвських будівель і споруд (присадибна ділянка). Після завершення будівництва у 2018 році був виготовлений технічний паспорт на вказане домоволодіння. Позивач звернувся до управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Канівської міської ради з заявою про надання інформації щодо відповідності об'єкта вимогам державних будівельних норм однак йому було відмовлено. У зв'язку з викладеним позивач просить визнати за ним право власності на самочинно збудовані: житлову прибудову ( в плані позначено літ «А'-1») площею 32,2 кв.м.., веранду ( в плані позначено літ «а») площею 27,2 кв.м., мансардний поверх (в плані позначено літ «м/с») площею 49,2 кв.м та гараж, сарай, літня кухня (в плані позначено літ «Г») площею 53,8 кв.м. розташованих за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язати управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Канівської міської ради надати інформацію щодо відповідності місця розташування об'єкта вимогам державних будівельних норм. У судове засідання позивач не з'явився, позовні вимоги підтримав, свої інтереси уповноважив представляти [PERSON] Представник відповідача Виконавчого комітету Канівської міської ради в судове засідання не з'явився, надіслав телефонограму про розгляд справи без його участі позовні вимоги визнав та не заперечує щодо їх задоволення. Представник відповідача Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Канівської міської ради в судове засідання не з'явився, надіслав телефонограму про розгляд справи без його участі позовні вимоги визнав та не заперечує щодо їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 1986 року, належить житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], а також земельна ділянка за цією ж адресою, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 778 кв.м. (а.с. 6-7,8). Як вбачається з копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого 21.09.2018 року на замовлення [PERSON], позивача по справі (а.с.11-13). З матеріалів справи встановлено, що житлова прибудова літ. « А'-1», веранда літ. «а», мансардний поверх літ. «м/с», гараж, сарай, літня кухня літ. «Г». самовільно збудовані у 2005-2008 роках на земельній ділянці площею 778 кв.м. Позивач звернувся із заявою до Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Канівської міської ради з заявою про надання інформації щодо відповідності місця розташування об'єкта вимогам державним будівельним нормам, проте, по не зрозумілим причинам йому було відмовлено. Відповідно до «Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт» затвердженого Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 03 липня 2018 року N 158, для узаконення будівництва необхідна інформація щодо розташування об'єкта вимогам державних будівельних норм. Частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 2 ст.331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Крім того, слід врахувати, що відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексуУкраїни (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону №2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуальногокодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд, у разі визнання відповідачем позову, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного і

Outcome: approved