Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, приватного нотаріуса [PERSON], за участю третіх осіб Департаменту ДАБІ в Львівській області, ЛКП «Затишне», [PERSON], [PERSON], [PERSON], Львівської міської ради про визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, відновлення становища, яке існувало до порушення, а також за позовами третіх осіб з самостійними позовними вимогами [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції за участю третіх осіб Департаменту ДАБІ у Львівській області, ЛКП «Затишне» про визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, відновлення становища, яке існувало до порушення. В судовому засіданні представник позивача- Винницький В.В. вимоги позовної заяви з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримав, просить їх задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] на час розгляду справи по суті в зал суду не зявилася. Надала письмові пояснення, якими позов не визнає, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON], просить позов задовольнити частково, визнавши договір купівлі-продажу приміщення квартири (магазину) №7 по вул. Генерала Чупринки, 98 в м. Львові укладений 18.09.2013 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ЛМУЮ [PERSON] за реєстровим №1903 дійсним, а також в частині зобовязання [PERSON] відновити становище, яке існувало до порушення відмовити, щодо іншої частини позовних вимог не заперечує. Представник відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ЛМУЮ, подала письмові заперечення на позов, яким вважає позовні вимоги Франківської районної державної адміністрації в частині зобовязання скасування реєстрації права власності на квартиру №7 в будинку №98 на вулиці Генерала Чупринки, 98 безпідставними, оскільки така позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача. Представник третіх осіб з самостійними вимогами [PERSON] позов Франківської районної адміністрації ЛМР також підтримала, просить задовольнити й позов третіх осіб із самосійними вимогами, пояснивши при цьому наступне. Шляхом набрання законної сили ухвалою постановленої Вінницьким апеляційним адміністративним судом від 24.07.2014 року та постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2012 р. у справі про визнання протиправною та скасування реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстровану 06.09.2012 р. Департаментом ДАБІ у Львівській області на підставі якої й було зареєстроване свідоцтво право власності видане [PERSON] на реконструйований обєкт загальною площею 30,7 м кв. за адресою: м. Львів вул. Генерала Чупринки, 98/7, а тому договір купівлі-продажу приміщення квартири (магазину) укладений між [PERSON] та [PERSON] 18.09.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом ЛМУЮ [PERSON] за реєстровим №1903 також слід визнати незаконним, зобовязати [PERSON] та [PERSON] привести приміщення квартири (магазину) за адресою: м. Львів вул. Генерала Чупринки, 98/7 до попереднього стану. Також при цьому, посилається на висновок про можливість та умови здійснення містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень на території історичного ареалу міста в разі реалізації намірів реконструкції приміщень будинку за адресою: м. Львів вул. Генерала Чупринки, 98 виданого Управлінням охорони історичного середовища від 12.07.12 р. №04/2433 відповідачеві [PERSON], яким підкреслює, що даний висновок не є дозволом на виконання будь-яких робіт на обєкті приміщення квартири (магазину) №7 по вул. Генерала Чупринки, 98 в м. Львові. Інші відповідачі та треті особи в судове засідання не зявилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали, докази справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3\~ст.10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~\~\~\~\~ Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2012 р. у справі № 2а-8733/12/1370 за адміністративним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Інспекції ДАБІ у Львівській області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] й Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстровану 06.09.2012 р. за №ЛВ14312158054, - позов задоволено повністю: визнано протиправною та скасовано реєстрацію декларації про готовність обєкта до експлуатації. На дану постанову [PERSON] подано апеляційну скаргу, що розглядалась Вінницьким апеляційним адміністративним судом та 24.07.2014 р. постановлено ухвалу, якою дану апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2012 р. залишено без змін. Разом з тим, 15 серпня 2013 року Франківським районним судом м. Львова винесено рішення у справі за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON], Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, за участю третіх осіб Інспекції ДАБК в Львівській області, ЛКП «Затишне», [PERSON], [PERSON], [PERSON], Львівської міської ради про визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та зобовязати [PERSON] за власні кошти привести самочинно переплановану квартиру [ADDRESS] до попереднього стану. Позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно приміщення квартири (магазину) 7 в будинку №98 по вул.Генерала Чупринки. Зобовязано відновити становища, яке існувало до порушення за власні кошти привести самочинно переплановану квартиру [ADDRESS] до попереднього стану. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25.03.2014 року, рішення Франківського районного суду від 15 серпня 2013 року скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову. На дане рішення позивач, подав касаційну скаргу, за наслідками якої 26.11.2014 р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановлено ухвалу та надано подальші рекомендації щодо розгляду первісного позову судом першої інстанції в частині визнання свідоцтва про право власності від 29.01.13 р. незаконним й наступного його скасування, оскільки підставою для реєстрації права власності на реконструйований обєкт є зареєстрована у встановленому порядку декларація про готовність обєкта до експлуатації, а у випадку відсутності такої реєстрації (скасування в судовому порядку), свідоцтво про право власності не може бути видане, а вже видане підлягає скасуванню (а.с.206 Т.2). Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 27.01.2012 р. №38 «Про приведення до попереднього стану самочинного будівництва перепланованої квартири №7 на вул. Генерала Чупринки, 98 у м. Львові з влаштованим окремим дверним прорізом» власника квартири, відповідача по справі зобовязано у місячний термін за власні кошти привести до попереднього стану самочинну переплановану квартиру. 09.07.2012 р. Департаментом містобудування Управління архітектури ЛМР видано наказ №А-263 про затвердження гр. [PERSON] вимог архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції приміщень квартири №7 на вул. Генерала Чупринки, 97 під магазин продовольчих товарів з влаштуванням дверного отвору на місці віконного прорізу (а.с.141 -143Т.1). експертним звітом Філії ДП «Укрдержбудекспертиза» у Львівській області від 03.09.2012 р. «14-03018-12 та додатком до даного звіту державної експертизи все-таки надано погодження щодо реконструкції квартири №7 на вул. Генерала Чупринки, 97 в частині перепланування існуючого приміщення, влаштування дверного прорізу на місці існуючого віконного отвору, закладанням дверного прорізу, монтажем інженерних мереж, встановленням дверних і віконних заповнень. Проте, при реалізації [PERSON] даних вимог державної експертизи реконструкції приміщення квартири (магазину) було відступлено в частині вимог щодо перепланування в межах існуючих габаритів приміщення загальною площею 30,3 м кв., на яке відповідач вже мала право власності, набуте за договором купівлі-продажу від 12.10.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом ЛМУЮ [PERSON] за реєстровим №1510 та збільшено загальну площу спірного приміщення до 30,7 кв. м., про що видано свідоцтво про право власності від 29.01.2013 року серії САЕ №881187. Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Разом з тим, треті особи не довели в судовому засіданні яке саме право таких осіб порушується здійсненою реконструкцією квартири. Висновком про технічний стан влаштованого дверного прорізу на місці віконного та фасадної стіни нежитлових приміщень квартири [ADDRESS], наданим відповідним експертом ПП «АРК-проект» (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ №000567 від 31.07.12 р.) вказується, що дефектів конструкцій простінків, влаштованого дверного прорізу входу в нежитлове приміщення квартири цокольного поверху, перемички, перекриття над приміщеннями цокольного поверху не виявлено. Тому, існуючий стан конструкцій нежитлових приміщень за результатами перевірних розрахунків по визначенню їх несучої здатності, технічний стан визначено як задовільний стан (стан ІІ згідно Нормативних документів з питань обстежень, паспортизації, безпечної та надійної експлуатації виробничих будівель та споруд). Влаштований дверний проріз в рівні цокольного поверху на місці віконного прорізу приміщень цокольного поверху не порушує загальної конструктивної схеми будинку та не приведе до перерозподілу статичних постійно діючих навантажень і не вплине на технічний стан конструкцій будинку в цілому. Незалежно від цього, суд дійшов висновку, що видане Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції [PERSON] свідоцтво про право власності від 29.01.2013 року серії САЕ №881187, - підлягає скасуванню та визнанню його незаконним. Разом з тим, з огляду на матеріали справи, до набрання законної сили ухвалою винесеною Вінницьким апеляційним адміністративним судом 24.07.2014 року та постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2012 р. у справі про визнання протиправною та скасування реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстровану 06.09.12 р. на підставі якої було зареєстроване право власності [PERSON] на реконструйований обєкт загальною площею 30,7 м кв. та до дати скасування рішення Апеляційного суду Львівської області від 22.03.2014 р. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.11.2014 р., - обставин які б перешкоджали безперешкодно користуватися усіма правами наданому законом власнику майна [PERSON] та укладати правочин з третіми особами не існувало. А, тому істотних перешкод укладати договір купівлі продажу приміщення квартири (магазину) №7 по вул. Генерала Чупринки, 98 18.09.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] на момент підписання договору купівлі-продажу не існувало. Такі істотні умови договору, знання про які б перешкодили свого часу укласти такий договір купівлі-продажу, - зявилися значно пізніше, лише 29.11.2014 р. у звязку із винесенням ухвали Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Даний договір є відплатним, на що також вказують подані представником відповідача квитанції №ПН3391 від 18.09.13 р. та №ПН3406 від 18.09.13 р., а також довідка видана приватним нотаріусом [PERSON] про сплату послуг за вчинення нотаріальних дій від 18.09.2013 р. У ст.215 ЦК встановлено загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених у ст. 203 цього Кодексу. Однак у ст.216 ЦК визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Отже, на правочин, укладений з порушенням вимог закону, не поширюється дія загального правила про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо в законі передбачені інші наслідки такого порушення. Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст.330 ЦК якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. У п. 3 ч. 1 ст.388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст.388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 цього Кодексу, які дають право витребувати майно від добросовісного набувача. Крім того, власник має право витребувати майно від набувача, яке за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (ч. 1 ст. 388 ЦК). Відповідно до п.22 Постанови 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.334 ЦК України, право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, а право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, позивач та треті особи в даній справі не є власниками спірного майна, а відтак вимога про визнання договору купівлі-продажу недійсним укладеного між [PERSON] та [PERSON], тому суд дійшов висновку про необґрунтованість в цій частині позовних вимог позивача та третіх осіб з самостійними вимогами. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.334 ЦК України, право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, а право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Таким чином, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial