Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що він знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22 жовтня 1983 року. Від цього шлюбу вони мають повнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Спільне господарство не ведеться з 2002 року. Втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між ними. Збереження сім'ї неможливо і недоцільно. Суперечки про розподіл спільного майна немає. У зв'язку з чим, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, розглянути справу за його відсутності, судові витрати бере на себе. Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу без його присутності, у разі неявки відповідача винести заочне рішення на підставі наявних доказів (а.с. 26). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 17, 20-22, 24-25), причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала, у зв'язку з чим, зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, так як у судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 1983 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 26 листопада 2013 року відділом ДРАЦС по Лозівському району реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 107 (а.с. 5). Від цього шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, до примирення не спрямовані, спільне господарство не ведеться з 2002 року, шлюбні відносини припинені, втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між ними, кожний живе окремим від іншого життям. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору відносно спільного майна у сторін немає. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як відповідач не скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу залишити їй прізвище обране при реєстрації шлюбу - [PERSON]. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved