Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16.04.2015 року, просить стягнути з відповідача на його користь 36078,12 грн. інфляційних витрат та 1660,92 грн. річних нарахованих за період з 07.10.2014 року по 16.04.2015 р. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.07.2014 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира, яке набрало законної сили 29.07.2013 р., з [PERSON] на його користь стягнуто 100 000 грн. боргу за договором позики, 5800,92 грн. відсотків за користування позикою, 939,16 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Оскільки рішення не було виконане рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21.11.2014 року, з [PERSON] на його користь стягнуто 4391,46 грн. 3% річних за час невиконання грошового зобов'язання та 17457,15 грн інфляційних втрат. На даний час борг йому не сплачено, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач у відповідності до ч. 5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 10.07.2013 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира, яке набрало законної сили 29.07.2013 р., з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 100 000 грн. боргу за договором позики, 5800,92 грн. відсотків за користування позикою, 939,16 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання та 1067,00 грн. судового збору. (а.с.19). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21.11.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 4391,46 грн. 3% річних за час невиконання грошового зобов'язання, 17457,15 грн інфляційних втрат та 243,60 грн. судового збору (а.с.20). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог закону. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За ч.2 ст. 625 ЦК України кредитор має право на отримання боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також трьох відсотків річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином, а тому в разі невиконання боржником грошового зобов'язання й після ухвалення рішення про повернення боргу вимоги позивача про стягнення з боржника 3% річних та інфляційних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України є правомірними. Такий висновок відповідає положенню п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 30.03.2012р. Розрахунок позивача про стягнення з відповідача 1660,92 грн. 3% річних за період з 07.10.2014 р. по 16.04.2015 р. та 36078,12 грн. інфляційних за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року проведено згідно норм чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved