Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 17.06.2008 року [PERSON] було надано путівку №246 для зарахування його на повне державне утримання до КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради, як особі, що потребує постійного стороннього догляду, побутового та медичного обслуговування. 27.06.2008 року відповідач за особистим бажанням відмовився від проживання у пансіонаті на повному державному утриманні, однак прийняв рішення про влаштування його до пансіонату за умовами 100% відшкодування за надання йому послуг. Між директором пансіонату та відповідачем було укладено договір №16 від 27.06.2008 року, на підставі якого, Головним управлінням праці та соціального захисту населення обласної державної адміністрації видано путівку №298 від 27.06.2008, для проживання відповідача на платній основі. Відповідно до умов договору, відповідач взяв на себе зобов'язання оплачувати надані послуги з дня поселення та своєчасно сплачувати до 5 числа кожного місяця суму, яка щоквартально розраховується на його утримання.Починаючи з червня 2009 року, відповідач невчасно вносив плату за надані йому послуги, чим порушив умови п.2.3 Договору, пояснюючи це тим, що він буде вносити оплату після виключення із переліку послуг надання медичного обслуговування. У зв'язку із систематичним невиконанням умов Договору відповідачем, пансіонат був змушений неодноразово звертатися з заявами до суду про примусове стягнення заборгованості з відповідача. Відповідач добровільно рішення судів не виконує, тому вони виконуються примусово, проводиться стягнення у розмірі 20% його пенсії. На даний час заборгованість відповідача за період з 01.04.2015 року по 18.02.2016 року складає 36427,39 грн. 26.01.2016 року пансіонатом на адресу Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації направлено листа щодо надання згоди на розірвання договору з [PERSON] Листом від 03.03.2016 року Департаментом соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації надано згоду щодо розірвання договору із [PERSON], в односторонньому порядку. На листи пансіоната сплатити заборгованість та звернутися до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації з заявою про переведення його на повне державне утримання, оскільки у разі розірвання договору він фактично буде відрахований із списку підопічних пансіонату, відповіді від [PERSON] не надходило. У зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання в розмірі 36427,39 грн. та розірвати Договір №16 від 27.06.2008 року про надання послуг. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зокрема пояснив, що він не згоден з тією сумою, яку позивач просить сплачувати за послуги по його утриманню в пансіонаті, оскільки перелік тих послуг, які повинні надаватись насправді не надаються. Він неодноразово звертався у всі інстанції та повідомляв про неправомірні дії позивача у відношенні нього та інших мешканців пансіонату, однак до теперішнього часу нічого не змінилось. В подальшому в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що Комунальний заклад «Дніпропетровський геріатричний пансіонат»Дніпропетровської обласної ради діє на підставі Статуту (нова редакція), що затверджений Рішенням Дніпропетровської обласної ради № 426-18/VІ від 15.03.2013р., і є правонаступником Дніпропетровського будинку-інтернату (а.с.11-18). Між позивачем і відповідачем було укладено договір про надання послуг № 16 від 27.06.2008 року, відповідно до умов якого, позивач взяв на себе зобов'язання по утриманню відповідача у пансіонаті, а відповідач зобов'язався вносити за це відповідну плату, яка складає 1221,72 грн. за один місяць утримання до кожного 5 числа місяця, з передбаченим, відповідно до п. 3.2 договору, правом на надання остаточного розрахунку відповідно до фактичної вартості наданих послуг протягом наступного місяця, слідуючого за звітним кварталом (а.с. 7-8). В розрахунках на утримання одного підопічного встановлені суми за місяць починаючи з ІІ кварталу 2015 року по І квартал 2016 року включно, що має бути сплачені відповідачем відповідно до умов договору (а.с.36,37,39,40). В матеріалах справи також маються рішення судів про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання послуг №16 від 27.06.2008 року, а саме: станом на 15.02.2011 року в розмірі 32 099,52 грн., за період з 21.09.2011р. по 28.02.2013р. в розмірі 41957,50 грн., за період з 01.03.2013р. по 31.03.2015р. в розмірі 74590,93 грн. (а.с.22-34). Після стягнення судом з відповідача заборгованості за період з 01.03.2013р. по 31.03.2015р. в розмірі 74590,93 грн., останній продовжує проживати у пансіонаті та не здійснює оплату за своє утримання, у зв'язку з чим виникла заборгованість за період з 01.04.2015р. по 18.02.2016р. у розмірі 36427,39 грн., яка підтверджується розрахунком в матеріалах справи (а.с.38). Комунальний заклад «Дніпропетровський геріатричний пансіонат»Дніпропетровської обласної ради направляв лист-вимогу відповідачу, в якій вказував на необхідність сплатити заборгованість, однак він був залишений відповідачем поза увагою. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Аналіз приведених вище норм права у виниклих спірних правовідносинах та досліджених в судовому засіданні доказів, приводить суд до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 36427,39 грн. за договором про надання послуг № 16 від 27.06.2008 року. Відповідач не оспорює факт виниклої перед позивачем заборгованості за оплату послуг відповідно до умов договору і у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. В той же час, відповідач нарікає на неналежні умови утримання в пансіонаті, в обґрунтування чого надає листи, в яких він звертався до посадових осіб органів державної влади та правоохоронних органів із скаргами на неналежні умови утримання та інші порушення права, що на його думку мали місце. Дані листи не можуть слугувати належним доказам тієї обставини, що в пансіонаті неналежні умови утримання, так як такі факти підлягають доказуванню, оскільки згідно одержаних відповідей такі факти не підтвердилися. Відповідач, як сторона договору, не був позбавлений права розірвати договір або ставити питання про зміну його умов з позивачем, якщо його не влаштовували умови перебування у пансіонаті. Стосовно позовних вимог позивача в частині розірвання договору, то суд дійшов наступних висновків. Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 549 від 2912.2011 року затверджено Типове положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці (далі Типове положення). Згідно п.п. 1.1 Типового положення, будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці є стаціонарною соціально-медичною установою загального типу для постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, інвалідів, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування. Згідно п.п. 2.1 Типового положення, основним завданням геріатричного пансіонату є забезпечення належних умов для проживання, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги громадянам похилого віку та інвалідам, які потребують стороннього догляду і допомоги. Згідно п.п. 3.1 Типового положення, до геріатричного пансіонату приймаються на державне утримання особи похилого віку, які досягли пенсійного віку, та інваліди першої і другої групи, старші 18 років, які за станом здоров'я потребують стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги, яким згідно з медичним висновком не протипоказане перебування у закладі та які не мають працездатних родичів, зобов'язаних їх утримувати за законом. Статут Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради містить аналогічні норми, які викладені у п.п. 2.1, 2.2, 8.1. Відповідач в 2008 році потрапив до геріатричного пансіонату за державною путівкою, оскільки є особою похилого віку, інвалідом 2 групи, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду, медичної допомоги,не має працездатних родичів та житла. Позивач, як на підставу розірвання договору посилається на систематичне невиконання умов договору відповідачем, а саме не внесення плати за надані йому послуги. Так, п. 5.3 Договору встановлено, що договір може бути розірвано та змінено його умови за згодою сторін, за попереднім погодженням головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації. На виконання вищезазначених умов договору позивач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації для надання згоди на розірвання договору з [PERSON] У своїй відповіді (а.с.44) Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації надав згоду щодо розірвання договору із [PERSON], в односторонньому порядку у зв'язку з систематичним невиконанням умов договору однією із сторін, що передбачено п.5.2 Договору. Згоди на розірвання договору в судовому порядку ця відповідь не містить. П.5.2 Договору встановлено, що одностороннє розірвання договору не допускається, за винятком систематичного невиконання умов однією із сторін. Таким чином, виходячи зі змісту спірного договору, зазначена позивачем підстава є такою, що передбачає право останнього розірвати договір в односторонньому порядку, про що і зазначає Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації в своїй відповіді. Також позивачем в судовому порядку систематично стягуються з відповідача суми заборгованостей за договором про надання послуг № 16 від 27.06.2008 року. Згідно ч. 2 ст. 598 ЦК України, припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, утому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Як встановлено судом згоди обох сторін на розірвання договору не має, не одна із сторін односторонньо не відмовилась від договору, а саме позивач надає послуги відповідачу, а останній ними користується. Таким чином, враховуючи що позивачем не наведено обставин, які відповідно до вимог закону є підставами для розірвання спірного договору про надання послуг, а сам договір підстав та умов для його розірвання, окрім розірвання в односторонньому порядку не містить, то суд приходить до висновку, що в цій частині позову слід відмовити. Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial