Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що йому [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі, крім інших осіб, зареєстровані племінниця позивача [PERSON] та її син [PERSON], які виїхали на початку 2004 року на постійне місце проживання до Іспанії. У вказаному житловому приміщенні відсутні будь-які особисті речі та майно відповідачів; вони не сплачують грошові кошти за комунальні послуги та не беруть участі в утриманні будинку. Реєстрація в квартирі відповідачів значно обмежує законні права [PERSON] як власника житла, тому, на підставі ст. 405 ЦК України, позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №2 по просп. Курський, 12, в м. Суми. Ухвалою суду від 12.11.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідач [PERSON], повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав та зазначив про відсутність заперечень проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник Управління ЦНАП у м. Суми, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, загальною площею 46,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Сумським виробництвом будівельних матеріалів від 06.05.1998 року, згідно розпорядження Управління комунального майна міськвиконкому №35 від 04.05.1998 року, та Технічним паспортом на квартиру (а.с.9-11). Згідно Довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Управлінням «ЦНАП у м. Суми» Сумської міської ради №14.03-08//20478 від 18.10.2018 року, в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.12). Відповідно до [PERSON], складеного [PERSON]Г, [PERSON] та [PERSON] від 27.10.2018 року, [PERSON] та [PERSON] з 2004 року не проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS], оскільки виїхали на постійне місце проживання за кордон (а.с.13). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Враховуючи викладене, а також те, що позивач [PERSON] належними та допустимими доказами довів, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] більше року, без поважних причин, не проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS], однак залишаються бути зареєстрованими за вказаною адресою, що обмежує права володіння, користування і розпорядження належним позивачу майном, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON], на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, такими, що втратили право користування квартирою №2 по просп. Курський, 12, в м. Суми. Крім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду письмові заяви, в яких зазначили про визнання позовних вимог та відсутність заперечень проти задоволення позову. Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин,

Outcome: approved