Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до ПАТ «Азовзагальмаш», зазначивши, що рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя з відповідача на його користь була стягнута заборгованість по заробітній платі в розмірі 41994,24 грн., яка була сплачена тільки 30.06.2015 р. Самостійно погашення частини заборгованості було здійснено 03.03.2015 р. Оскільки судовим рішенням встановлений розмір його середнього заробітку - 656,16 грн. просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі за період з березня 2015 року по 30.06.2015 р. в сумі 53805,12 грн. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, надіслав на адресу суду заперечення, зі змісту яких вбачається, що позов не визнає і у задоволенні вимог просив відмовити з тих підстав, що. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 06.05.2015 р., яке набрало законної сили, у справі №263/988/15ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні та моральної шкоди було задоволено вимоги позивача та стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02.12.2014 р. по 03.03.2015 р. в розмірі 41994,24 грн. та моральну шкоду 200 грн. Позивача було звільнено з ПАТ «Азовзагальмаш» 01.12.2014 р. і остаточний розрахунок з ним було проведено 04.03.2015 р. на суму в розмірі 59206,41 грн. (64211,97 - 217,56 - 4788 грн.), що підтверджується відомістю з виплат звільнених працівників за 04.03.2015 р. та встановлено вищезазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили, що в силу вимог ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Рішенням суду від 06.05.2015 р. на користь позивача вже було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні згідно з вимогами ст.117 КЗпП України, яке станом на 30.06.2015 р. було виконане відповідачем згідно з виконавчим листом №263/988/15ц (ВП 47921464), що підтверджується доводами самого позивача та копією заяви ПАТ «Азовзагальмаш» про закінчення виконавчого провадження з доданими до нього платіжними дорученнями №626693, 626691,626749, 626692,626690, 626748, копією постанови про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. За змістом ст.2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з: основної заробітної плати, тобто винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки); додаткової заробітної плати, тобто винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, що включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Заходи, встановлені статтею 117 КЗпП України, визначаються як один з різновидів матеріальної відповідальності власника (підприємства) перед працівником за порушення строків розрахунку при звільненні. Розрахунок з позивачем при звільненні усіх належних йому сум, що входять до складової заробітної плати, відбувся 04.03.2015 р. Фактично позовні вимоги позивача ґрунтуються на стягненні з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати середнього заробітку в розмірі 41994,24 грн., стягнутого рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 06.05.2015 р. Проте сума середнього заробітку не є тою складовою, яка входить до сум розрахунку з позивачем при звільненні, не належить до фонду оплати праці згідно з п.3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. №5, внаслідок чого не підпадає під дію ст.117 КЗпП України. Оскільки законом не передбачено стягнення середнього заробітку за час затримки виплати нарахованого і стягнутого за судовим рішенням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed