Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначає, що згідно із наказом ТОВ «Ясинуватський агросервіс» (відповідач) за № П - 00053 від 29.05.2012 року, позивач - [PERSON] була прийнята на роботу. Наказом відповідача від 29.07.2013 року позивач була ним звільнена з роботи за угодою сторін згідно із пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України . Поте відповідач, належних позивачу сум в день звільнення не сплатив. Згідно із «Довідкою про заборгованість по заробітній платі» від 09.09.2013 року за вих. N 1/05-120, наданою відповідачем, його заборгованість перед позивачем станом на вказану дату складає 9169,65 гривень. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясиноватський агросервіс» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 9169,65 гривень. Крім того позивач наголошує, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясиноватський агросервіс» на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 23 347,50 гривень, з наступних розрахунків: Середньоденна заробітна плата 186,78 гривень = (3340,12 гривень +2636,88 гривень)/ (19 днів+13днів). Період затримки остаточного розрахунку 30.07.2013 року по 23.01.2014 року включно складає кількість робочих днів у 2013 році: У липні - 2 дні; У серпні - 21 день; У вересні - 21 день У жовтні 23 дні У листопаді 21 день У грудні 22 дні У січні 2014 року - 15 днів Загальна кількість днів - 125. Крім того, позивач наголошує, що відповідачем йому було спричинено моральну шкоду яку він оцінює у 5000,00 гривень та просить суд стягнути вищезазначені кошти з відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та вищезазначене. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, зазначивши, що не заперечує проти позовних вимог щодо виплати заборгованості по заробітній платі; щодо інших позовних вимог (стягнення суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та суму моральної шкоди), зазначив, що вони значно завищені, та не підлягають задоволенню в обсязі, зазначеному позивачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у їх сукупності, прийшов до наступного: Згідно із наказом ТОВ «Ясинуватський агросервіс» за № П - 00053 від 29.05.2012 року, позивач - [PERSON] була прийнята на роботу. Наказом відповідача від 29.07.2013 року позивач була звільнена з роботи за угодою сторін згідно із пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (№ 322-VIII), що підтверджується відомостями трудової книжки серії [NUMBER]. Відповідно до довідки № 1/05-4 від 22.01.2014 року «Про заборгованість по заробітній платі», що видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Ясиноватський агросервіс» [PERSON]: [PERSON] працювала в ТОВ Ясиноватський агросервіс» з 29.05.2012 по 29.07.2013 року. Станом на 22.01.2014 року за підприємством є заборгованість по заробітній платі в сумі 7, 269,65 гривень. Остання виплата частини заборгованості здійснена 20.01.2014 року. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Виходячи і з вищезазначеного, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясиноватський агросервіс» на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 7 269,65 гривень. Згідно ст.117 КЗпП України,у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належної звільненому працівникові суми у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. У відповідності до положень Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 (із змінами) «Про порядок обчислення середньої заробітної плати», середньоденна заробітна плата позивача буде складати: (3340,12+2091,80)/(11+13)=226,33 гривень (середньоденна заробітна плата), де 3340, 12 гривень, 2091,80 гривень - заборгованість по заробітній платі за червень та липень 2013 року; 13,11 днів - кількість днів відпрацьованих позивачем у червні та липні 2013 року відповідно до відомостей «табелів обліку використаного робочого часу» (а.с. 21,22). Кількість робочих днів з 30.07.2013 року по 22.01.2014 року включно складає кількість робочих днів у 2013 році: У липні - 2 дні; У серпні - 21 день; У вересні - 21 день У жовтні 23 дні У листопаді 21 день У грудні 22 дні У січні 2014 року - 12 днів Загальна кількість днів - 122днів Таким чином сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 122 дні *226,33 гривень =27 612,26 Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує роз'яснення викладені у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно яких суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право,частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Крім того, відповідно до завдань цивільного судочинства, визначених ст..1 ЦПК України, а саме, справедливому розгляду цивільних справ, та одній із засад цивільного законодавства, яка визначена ст..3 ЦК України, а саме, справедливість, добросовісність та розумність, виходячи із принципів розумності та співмірності, суд вважає , що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені підлягає зменшенню до 4000, 00 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Таку правову позицію висловив Верховний суд при розгляді аналогічних справ за заявами про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, зазначивши, що розмір відшкодування за час затримки розрахунку суд визначає з урахуванням спірної суми, на яку позивач має право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Таким чином, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 300 гривень. В іншій частині позовні вимоги завищені та не підлягають задоволенню. Питання судових витрат вирішити в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial