Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним\~ позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до заповіту від 03.02.2018 року, [PERSON] заповів позивачу земельну ділянку, площею 2,9102 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 3524086000:02:000:0313, розташовану на території Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори 01.12.2017 року. Після смерті [PERSON] , позивач мав намір звернутися до нотаріуса з метою отримання спадщини, однак своєчасно звернутися не зміг, так як 10.12.2020 року отримав пошкодження зв`язок гомілково-ступеневого суглобу та потребував лікування. 11.01.2021 року, відразу після зняття гіпсу, позивач поїхав до нотаріуса для звернення з заявою про прийняття спадщини, однак нотарус повідомила, що пропущено строк звернення, тому просить надати йому додатковий строк для прийняття спадщини терміном в два місяці. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Рівнянської сільської ради\~ в судове засідання не з`явився,\~по невідомим суду причинам, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки, причини неявки суд не повідомив, відзив до суду не подано. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги\~\~підлягають\~\~задоволенню за наступних підстав. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1\~ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~Згідно\~ст.13 ЦПК України\~(диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову\~це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні\~це певна річ (обєкт), щодо якої виник спір. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] (а.с.9). За життя [PERSON] заповів [PERSON] земельну ділянку, площею 2,9102 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 3524086000:02:000:0313, розташовану на території Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори 01.12.2017 року (а.с.4,5). Заповіт не змінений та не скасований. Позивач звернувся до державного нотаріуса Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус своєю постановою від 01.03.2021 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємець [PERSON] пропустив встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк прийняття спадщини (а.с.24). Згідно копії спадкової справи №51/2021, яка відкрилася після смерті [PERSON] , вбачається, що до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини звернувся лише [PERSON] , померлий проживав сам, інших спадкоємців не встановлено (а.с.29-35). Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1\~ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1\~ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За нормами ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як вбачається із матеріалів справи, на час смерті спадкодавця позивач не був зареєстрований у будинку за місцем реєстрації спадкодавця та не проживав разом з померлим. Згідно довідки Семенастівської сільської ради від 11.01.2021 року за №1 [PERSON] до дня смерті [INFO] був зареєстрована в [ADDRESS] , та проживав сам. Заповіт від імені спадкодавця не складався і не посвідчувався Семенастівською сільською радою (а.с.8). Відповідно до\~довідки Поліклінічного\~відділення №1\~КНП міської\~ради м.Кропивницький\~від 12.01.2021\~року,\~вбачається,\~що [PERSON] \~знаходився на\~амболаторному лікуванні\~з 10.12.2020\~року по\~11.01.2021\~року з\~діагнозомпошкодження зв`язок правого гомілково-ступеневого суглобу (а.с.7). Позивач у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку з хворобою. Відповідно до ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснив Пленум ВСУ в абз.6 п.24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з правовою позицією ВСУ від 04.11.2015 р. (справа №6-1486цс15), відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які по`вязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у Постанові від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При вирішенні цивільно-правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року№ 15-рп/2004у справі № 1-33/2004. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються поважними в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 р. при розгляді справи №681/203/17-ц. Відповідно до\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Положеннями\~ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~встановлено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 р. зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Згідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01.03.2021 року встановлено, що заява [PERSON] щодо прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] надійшла після спливу 6-ти місячного строку, встановленого ст. 1273 Цивільного кодексу України. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через поважні причини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Суд вважає причину пропуску позивачем строку на прийняття спадщини, а саме його хворобу, поважною, оскільки останній є спадкоємцем, який не реалізував належне йому право на прийняття спадщини внаслідок перебування на лікуванні, пропустивши визначений законом строк через наявність об`єктивних, істотних труднощів для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Отже факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення спадкоємця від спадкування. Тому суд прийшов до висновку про необхідність забезпечення права позивача на спадкування, враховуючи відсутніть при цьому порушень прав третіх осіб чи інтересів держави та враховуючи встановлені обставини, які свідчать про наявність поважних причин на час завершення строку прийняття спадщини, тому суд вважає за доцільне встановити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном в два місяці з моменту набрання рішенням законної сили. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved