Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 17 травня 2013 року відповідач зареєстрований у його будинку. Однак, відповідач фактично з дня його реєстрації у вказаному будинку не проживав без поважних причин, а тому втратив право користування жилим приміщенням житлового будинку [ADDRESS] та зняти його з реєстрації. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову. Відповідач, про розгляд справи повідомлений належним чином через оголошення в пресі «Час Київщини», про причини своєї неявки суд не повідомив, що згідно ст. 223 ЦПК України є підставою для вирішення справи у його відсутність, на підставі наявних доказів. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у заочному порядку. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22168797 від 16 березня 2009 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] зареєстрований в вказаному будинку 17 травня 2013 року, що підтверджується витягом з будинкової книги. З часу реєстрації відповідач в будинку не приживав. Вказані обставині підтверджуються довідкою Лебедівської сільської ради Вишгородського району, Київської області від 07 листопада 2017 року складеної секретарем вказаної сільської ради відповідач фактично не проживає і ніколи не проживав в будинку [ADDRESS] Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1-3 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відтак пред'явлені вимоги в цій частині ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання, а тому підстав для окремого зобов'язання вчинити такі дії суд не вбачає і в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. Таким чином, судом встановлено, що відповідач відсутній у житловому приміщенні позивача більше шести місяців без поважних причин згаданих у ч. 3 ст. 71 ЖК України. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено право позивача вимагати визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, відповідно до вимог статей 71 та 72 ЖК України. Відтак пред'явлені вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial