Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що між ним та відповідачкою 28.10.2008 року зареєстровано шлюб, який було розірвано 17.06.2014 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], який, після розірвання шлюбу, мешкає разом з відповідачкою. Як вказує позивач, відповідачка разом з їх сином проживає за невідомою позивачу адресою та лише інколи надає можливість для спілкування з дитино, у зв'язку з чим позивач просить суд встановити строк для спілкування з диною, а також зобов'язати відповідача привозити дитину для спілкування з позивачем за місцем реєстрації дитини, а також надати можливість виїзду з сином в період шкільних канікул на відпочинок. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала частково, заперечувала проти позовних вимог в частині строку для спілкування з дитиною вказаного позивачем, оскільки це позбавить її можливості спілкуватися з дитиною у вихідні дні. Також заперечує проти задоволення вимог, щодо надання можливості виїзду з дитиною на відпочинок в період його шкільних канікул, посилаючись на їх передчасність, оскільки дитина ще не навчається у школі. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши доводи позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як було встановлено, 25.10.2008 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який було розірвано 17.06.2014 року на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова(а.с 10). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 6), який після розірвання шлюбу проживає з відповідачем. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Враховуючи рівність прав та обов'язків батька та матері у вихованні дитини, а також те, що судом не встановлено будь-яких обставин, що спілкування батька з дитиною перешкоджатиме її нормальному розвиткові, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що позивач просить встановити дні по яким він зможе забирати дитину для спілкування в домашніх умовах з 11 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин суботи та неділі, щотижня, тобто на усі вихідні, що в свою чергу позбавить можливості відповідача спілкуватись з дитиною у вихідні дні. Крім того, оскільки дитина [PERSON] на даний час не навчається у школі, вимоги позивача стосовно надання можливості виїзду з дитиною на відпочинок, як на території України так і за кордон, в період його шкільних канікул є передчасними, а також враховуючи, що з даною вимогою позивач в позасудовому порядку до відповідача не звертався, беручі до уваги те, що відповідач у судовому засіданні пояснила, що не проти такої вимоги, тому така вимога задоволенню не підлягає. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача привозити дитину для спілкування з позивачем за місцем реєстрації дитини, суд виходив з того, що позивачем не надано належного обґрунтування неможливості самостійно забирати дитину за місцем мешкання дитини. Судові витрати розподіляються судом відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з чим, суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачеві понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial