Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 18 серпня 2010 року відповідачі звернулися до нього з проханням позичити відповідачу [PERSON] кошти в сумі 9 500 000 угорських форінтів. На підтвердження факту отримання відповідачами коштів [PERSON] у присутності та за згодою своєї дружини [PERSON] надано розписку, відповідно до якої останній зобовязався повернути зазначені кошти частинами в строк до 31.12.2013 року. Однак станом на день звернення до суду відповідачі не виконали свого обовязку щодо повернення коштів. Сума боргу відповідачів складає 9500000 угорських форінтів, що в еквівалентному відношенні до гривні станом на день звернення до суду 20.08.2014 року складає 535040,00 грн., які позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь. Також позивач просить суд стягнути з відповідачів щомісячні проценти на рівні облікової ставки НБУ - 12,5% від суми позики у розмірі 44515,32 грн., три проценти річних від суми боргу 10700,80 грн., індекс інфляції за період з 31.12.2013 року по 01.08.2014 року, який складає 11,5% від суми боргу 61529,60 грн. Загальна сума заборгованості, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь складає 651785,72 грн. Позивач [PERSON]Т та його представник [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримали та просили суд стягнути з відповідачів борг за договором позики у розмірі 9500000 угорських форінтів в еквіваленті до гривні по курсу НБУ станом на день постановлення рішення з врахуванням щомісячних процентів, трьох процентів річних та індексу інфляції. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти його задоволення. Суду пояснив, що позивачем та його представником не надано офіційного документу, який би свідчив про курс гривні до угорського форинта. Крім того, чинне законодавство не передбачає стягнення індексу інфляції у спорах, де предметом договору була іноземна валюта. Одночасно позивач безпідставно ставить вимогу про стягнення суми боргу також і з відповідачки [PERSON], оскільки остання взагалі не є стороною у договорі позиви. Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18 серпня 2010 року відповідач [PERSON] прийняв від позивача [PERSON] позику в сумі 9500000 угорських форінтів. Дана обставина стверджується письмовим визнанням зобовязання, тобто розпискою, складеною 18.08.2010 року. Відповідно до ст. 1047 ч. 2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що між сторонами був укладений договір позики. За письмовою домовленістю між сторонами відповідач, згідно тої ж таки розписки зобовязався повернути позивачу вартість взятої позики до 31 грудня 2013 року частинами. Однак, вказаних умов договору відповідачем не було дотримано і борг позивачу не повернуто. Станом на день винесення рішення основний борг відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] складає 9500000 угорських форінтів, що за встановленим Національним банком України станом на 15.03.2016 року офіційним курсом гривні до угорського форинта становить 903243,85 гривень (1000 угорських форинтів = 95,0783 гривні; 9500000 х 95,0783 / 1000 = 903243,85). Згідно ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За наявних обставин, враховуючи те, що відповідач не виконав умов договору, тобто не повернув позивачу позичені гроші в строк, зазначений у розписці, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики та судові витрати по справі. Вимоги позивача про стягнення з відповідача щомісячних процентів від суми позики, індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони не є обґрунтованим і нарахування останніх можливе лише щодо зобовязань, визначених у національній валюті. Крім того, безпідставною і такою, що не підлягає до задоволення є вимога позивача про стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суми боргу за договором позики від 18.08.2010 року, так як відповідачка [PERSON] не є стороною у договорі, не приймала у позивача позику та відповідно не зобовязувалась повернути цю позику.

Outcome: approved