Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на те, що він є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та на те, що державною виконавчою службою, в рамках виконавчого провадження, що на час розгляду справи вже закінчено, було обтяжено таку квартиру у період її перебування у власності у іншої особи, вказував, що таке обтяження обмежує зазначені права позивача як власника, та просив суд звільнити зазначену квартиру з-під арешту, що було накладено Другим Київським ВДВС Одеського МУЮ в рамках виконавчого провадження ВП 29567447. В судове засідання учасники справи не з'явились, про час та місце вирішення справи повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, на підставі наявних серед матеріалів справи документів, проти винесення заочного рішення не заперечував. Інші учасники справи про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, жодних заяв, клопотань, пояснень або заперечень не надали. Виходячи з зазначених обставин суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Так, суд вказує, що засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Звертаючись до суду за захистом свого права позивач визначає предмет та підстави позову самостійно. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Так, з матеріалів справи вбачається, що 12.12.2007 року [PERSON] уклала з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір № 1503/1207/45-006, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між тими самими сторонами було укладено іпотечний договір 1503/1207/45-006-2-1 від 12.12.2007 року, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №1503/1207/45-006 від 12.12.2007 року квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс», своє право вимоги за зобов'язаннями відповідача, що випливають з вказаних правовідносин, про що було укладено відповідний договір факторингу № 15. При цьому 05.04.2012 року державним виконавцем другого Київського ВДВС Одеського МУЮ в рамках виконавчого провадження ВП 29567447 з виконання виконавчого листа №2-2808/11 від 20.10.2011 року було накладено арешт на зазначений предмет іпотеки. Стягувачем у даному виконавчому провадженні був ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк»). 29.12.2012 року державним виконавцем другого Київського ВДВС Одеського МУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП 29567447 по виконанню виконавчого листа №2-2808/11 від 20.10.2011 року та направлення його за адресою реєстрації боржника до Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ. 25.02.2013 року державним виконавцем Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ було відкрито виконавче провадження ВП 36694359 по виконанню виконавчого листа №2-2808/11 від 20.10.2011 року. 26.06.2013 року державним виконавцем Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ в рамках ВП 36694359 було замінено стягувача з ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс». 29.06.2015 року державним виконавцем Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ було прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». 05.09.2015 року право власності на предмет іпотеки (квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS]) було зареєстровано за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до договору іпотеки та ст. 37 Закону України «Про іпотеку», про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Натомість наведені обставини вказують на те, що на час вирішення справи склалась ситуація, за якої позивач, будучи власником квартири що розташована за адресою [ADDRESS] обмежений у реалізації свого права власності через зазначене обтяження. У зв'язку з таким суд вказує наступне. Таким чином суд доходить висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що у контексті справи виявляються у перешкоджанні зазначеним обтяженням розпорядженню вказаною квартирою. Одночасно з тим, відповідно до положень ст. 60 Закону України «про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. При цьому суд враховує надані письмові пояснення та відомості про те, що спірне обтяження накладено в рамках виконавчого провадження ВП 29567447 за яким стягувачем є ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Вектор Плюс», можливо було б зняти за заявою стягувача. Та разом з тим, так як дане провадження було закінчено у зв'язку з направленням виконавчого листа №2-2808/11 від 20.10.2011 року за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, такий арешт не може бути знятий Другим Київським ВДВС Одеського МУЮ Одночасно, такий арешт не міг бути знятий Другим Київським ВДВС Одеського МУЮ і на підставі закінчення виконавчого провадження, адже вказана вище підстава закінчення виконавчого провадження не передбачає зняття арешту. Також, необхідно зауважити, що сказане обтяження не може бути зняте і Київським ВДВС Одеського МУЮ, який є правонаступником як Першого так і Другого Київського відділів ДВС Одеського МУЮ, з огляду на завершення вказаного виконавчого провадження з підстав, за яких такий арешт не може бути скасований, а відповідне завершене виконавче провадження не може бути розпочате знов. При цьому ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у всіх інших випадках арешт з майна чи коштів накладений в рамках виконавчого провадження може бути знятий за рішенням суду. Таким чином суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація понесених позивачем судових витрат в розмірі 1378,00 грн. З такого,

Outcome: approved