Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, вимоги якої мотивував тим, що 03 вересня 2018 року між ним та відповідачкою було досягнуто домовленості про купівлі-продаж частини земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження даної домовленості відповідачем було написано розписку про отримання коштів в сумі 3000,00 грн. у рахунок майбутньої оплати за майбутнім договором купівлі-продажу. Окрім цього, в рахунок майбутніх платежів, він також передав відповідачці 10.10.2018 грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн., 10.12.2018 в розмірі 3000,00 грн. та 04 лютого 2019 року в розмірі 4 500,00 грн. В усному порядку позивачем неодноразово пропонувалося відповідачці з`явитися до нотаріуса та укласти угоду купівлі продажу земельної ділянки, яка є предметом домовленостей. Однак, відповідачкою такі пропозиції неодноразово ігнорувалися. З наведених підстав позивач просив суд стягнути на його користь з відповідачки грошові кошти в сумі 52 380,00 грн., з яких 13 500,00 грн. - сума авансу, 37 800,00 грн. - інфляційні втрати, 1080,00 грн. - 3% річних. Ухвалою суду від 20 січня 2021 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 21-22). Представник позивача - адвокат Оніщенко В. А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві, також просила вирішити питання стягнення з відповідачки понесених позивачем судових витрат. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку. Оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, а відповідачка належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 03 вересня 2018 року між сторонами було досягнуто домовленості про купівлі-продаж частини земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження даної домовленості 03 вересня 2018 року відповідачкою було написано розписку про отримання коштів в сумі 3000,00 грн. у рахунок майбутньої оплати за майбутнім договором купівлі-продажу (а.с. 17 - зворотня сторона). Також, в рахунок майбутніх платежів, позивач передав відповідачці 10.10.2018 грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн., 10.12.2018 в розмірі 3000,00 грн. та 04 лютого 2019 року в розмірі 4 500,00 грн. (а.с. а.с. 17 - зворотня сторона). Відповідно до частини 1 та 4 статті 635 Цивільного кодексу України (далі - КК України) попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що невстановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок невстановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Згідно зі статтею 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Завдаток може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке виникло на підставі укладених договорів, він одночасно є формою підтвердження зобов`язання та засобом забезпечення його виконання - тобто він виконує забезпечувальну функцію поряд з гарантією, порукою, заставою. Аванс має протилежні властивості, а саме: якщо певна сума сплачується до укладання основного договору, то ця сума буде авансом. Аванс не виконує забезпечувальну функцію - тобто, якщо договір не укладений з ініціативи будь-якої з сторін, то аванс, безумовно, повертається його власнику. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із вже укладеного договору купівлі-продажу будинку. Суд приходить до висновку, що оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки, між сторонами укладений не був, існувала лише домовленість про укладення такого договору в майбутньому - тому передана позивачем відповідачці сума коштів у розмірі 13 500,00 грн. по своїй природі є не завдатком, а авансом, який підлягає поверненню позивачу, незалежно від того, з чиєї вини не був укладений договір. Така позиція висловлена Верховним Судом України 13 лютого 2013 року по справі № 6-176цс12. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи, що свій обов`язок повернути аванс позивачу відповідачка не виконала, й доказів протилежного суду не надано, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з неї інфляційних втрат та 3% річних. Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 статті 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Так, належним чином дослідити поданий стороною розрахунок заборгованості як доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, зокрема, зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Враховуючи, що у наданому позивачем розрахунку взято період нарахування вищевказаних сум з 2018 року, як за повний рік, тоді як частина коштів отримана відповідачкою 03 вересня 2018 року, решта в інші дати, то відповідно нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних має здійснюватися з урахування кількості прострочених днів та залишку заборгованості. Виходячи із вказаних даних, здійснивши власний розрахунок, судом установлено, що за порушення відповідачкою зобов`язань щодо повернення авансу їй станом на 22 квытня 2021 року необхідно сплатити позивачу 2 186,40 грн. - інфляційних втрат та 976,32 грн. - 3 % річних. Розрахунок суми боргу: Боргові періоди: Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку 3000грн.03.09.201810.10.2018 6000грн.11.10.201810.12.2018 9000грн.11.12.201804.02.2019 13500грн.05.02.201922.04.2021 Розрахунок інфляційних збитків розраховується за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Розрахунок інфляційних збитків: Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції Вересень 2018 - Вересень 2018101.9101.903 000.003 057.0057.00 Жовтень 2018 - Листопад 2018101.7 101.4103.126 000.006 187.20187.20 Листопад 2018 - Січень 2019101.4 101102.419 000.009 216.90216.90 Лютий 2019 - Березень 2021100.5 100.9 101 100.7 99.5 99.4 99.7 100.7 100.7 100.1 100.2 99.7 100.8 100.8 100.3 100.2 99.4 99.8 100.5 101 101.3 100.9 101.3 101 101.7112.7813 500.0015 225.301 725.30 Всього: 2 186,40 Інфляційні збитки за вказані періоди складають 2 186,40 грн. Розрахунок відсотків за користування грошовими коштами: Дата початку нарахування: 03.09.2018. Дата закінчення нарахування: 22.04.2021. Відсоткова ставка:3% річних. Розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів] Дата початкуДата з акінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки 03.09.201810.10.2018383 000.0039.37 11.10.201810.12.2018616 000.00330.08 11.12.201804.02.2019569 000.00341.42 05.02.201922.04.202180813 500.003895.44 Всього: 963 976.32 Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 03.09.2018 року по 22.04.2021 року складає 976,32 грн. Отже, оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідачки грошових коштів, переданих їй в якості авансу за купівлю земельної ділянки в розмірі 13 500,00 грн., а також інфляційних втрат в сумі 2 186,40 грн. та 3 % річних в сумі 976,32 грн. За змістом статті 133 ЦПК України: --- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1). --- до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України) Приймаючи до уваги положення частини першої статті 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що з відповідачки слід стягнути на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 288,83 грн. (задоволена частина позову 16 662,72 х 100 : 52 380,00 (ціна позову) = 31,81 %). Розрахунок: судовий збір - 908,00 х 31,81 % = 288,83. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Оніщенко В. І. 08 жовтня 2020 року укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 6). За надання правової допомоги відповідачем на підставі акту наданих послуг від 22 квітня 2021 року сплачені кошти в розмірі 10 000 грн. На підставі положень пункту 3 частини 1 статті 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, виходячи з принципу обґрунтованості й пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру понесених відповідачем судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часу витраченого ним в судових засіданнях, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на позивача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Outcome: partial