Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 27.02.2020 року він є власником квартири [ADDRESS] . Право власності позивача зареєстроване належним чином в передбаченому законом порядку. За умовами даного договору продавець мав у визначений договором строк зняти з реєстраційного обліку всіх осіб, які зареєстровані у вказаній квартирі. Однак, до строку, встановленого Договором купівлі - продажу квартири продавець не зняв з реєстраційного обліку зареєстрованих осіб, а саме не зняв з реєстрації відповідача [PERSON] . Посилається на те, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, не є родичем позивача, який має право на користування житловою площею нарівні з позивачем, однак внаслідок того, що відповідач зареєстрована, але фактично не мешкає, він позбавлений можливості належним чином розпоряджатись своїм майном, вимушений самостійно нести витрати на комунальні платежі, які нараховуються по кількості зареєстрованих осіб. Оскільки в добровільному порядку відповідач не знялась з реєстраційного обліку за визначенню адресою, позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила прав користування житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження, учасникам справи встановлений строк для надання заяв по суті справи. В судовому засідання представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила задовольнити з підстав зазначених в позові, відносно заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач повторно не з`явилась у судове засідання. Судом були направлені судові повістки на зареєстровану адресу місця проживання відповідача, які повернулися на адресу суду з причин «адресат відсутній». З урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи. Причини неявки суду не відомі. Відзиву на позовну заяву відповідач не надавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПУ України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що є всі умови для ухвалення заочного рішення, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Вислухав пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27.02.2020 рокупосвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сіпяковим О.С. за р. № 124. На підставі укладеного Договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем, що підтверджується Витягом № 202110863 від 27.02.2020 року. Як вбачається з п. 16 Договору Продавець в особі представника, передає ключі та технічну документацію на квартиру Покупцю одразу після підписання даного Договору та свідчить, що квартира вільна від речей особистого вжитку, заборгованість за комунальні послуги, електроенергію, теплоенергію, та інші заборгованості, що рахуються за вказаної у договорі квартирою відсутні, та зобов`язується виписати (зняти з реєстрації) всіх хто там мешкає у строк до 3 березня 2020 року включно. В порушення умов Договору купівлі - продажу Відповідач, як член родини колишнього власника не знялась з реєстраційного обліку. З інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 01-71/4182 від 03.04.2020 р, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою. Однією з підстав припинення права власності, відповідно до ст. 346 Цивільного кодексу України є відчуження власником свого майна. Члени сім`ї попереднього власника втрачають право користування квартирою із переходом права власності на квартиру до нового власника, оскільки право користування є похідним від прав власника, членом сім`ї якого вони були (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 05.11.2014 по справі № 6-158цс 14 та Верховного Суду у постанові від 22.05.2019 по справі № 180/1388/17). З огляду на вищезазначене, відповідач - [PERSON] , будучи членом родини попереднього власника нерухомого майна - [PERSON] , із переходом права власності до нового власника, позивача, - [PERSON] , втратила право користування вищезазначеним нерухомим майном. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів «2,4,7, та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону, і це право в силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реєстрація відповідача у квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, перешкоджає йому у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому майном. З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим майном, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тобто рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття відповідачки з реєстраційного обліку, в зв`язку з чим суд вважає недоцільним задовольняти позовні вимоги в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

Outcome: partial