Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON], в якому просив визнати недійсним договір дарування частини жилого будинку, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Дев'ятої Київської нотаріальної контори Русіною Н.О. 08.08.2003 року. Так, позивач вказує, що [PERSON] була його матір'ю та померла [INFO], а відповідач [PERSON] є його братом. Після смерті матері позивач звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини, яка складалася з 177/300 частин житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS], під час чого довідався, що вказану частку його матір подарувала 08.08.2003 року його брату [PERSON] В обґрунтування вимог позивач вказує, що такий договір [PERSON] було вчинено під впливом психологічного тиску [PERSON], а також коли [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними внаслідок хвороби очей, загальної інвалідності по зору, а крім того психічної хвороби, оскільки з 1959 року мала діагноз олігофренія (ступінь імбецильності). Виходячи з викладеного, позивач вважає, що договір дарування частини жилого будинку, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Дев'ятої Київської нотаріальної контори Русіною Н.О. 08.08.2003 року, має бути визнаний недійсним, у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили про задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, вказавши, що його доводи є надуманими, позов безпідставним, а також вказали на пропуск позивачем строків позовної давності в один рік. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] є матір'ю позивача та відповідача, і померла [INFO]. 08.08.20103 року [PERSON] було вчинено на користь [PERSON] договір дарування, за яким вона подарувала [PERSON] 177/300 частини жилого будинку [ADDRESS]. Вказаний договір позивач та його представник вважають таким, що має бути визнаний недійсним, оскільки [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними внаслідок хвороби очей, загальної інвалідності по зору, а крім того психічної хвороби, оскільки з 1959 року мала діагноз олігофренія (ступінь імбецильності). Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином, відсутність в особи на момент вчинення правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності є підставою для недійсності такого правочину. Згідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Проте в судовому засіданні ані позивачем, ані його представником не було заявлено ані клопотання про призначення судової-психіатричної експертизи, ані клопотання про витребовування медичної документації з медичної установи, де на обліку знаходилась [PERSON], ані заявлено до початку судового розгляду клопотання про виклик свідків на підтвердження обставин, на які позивач посилається в позові, хоча про таке йшлося в самій позовній заяві. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Правочини, що вчинені під впливом тиску (насильства), належать до оспорюваних правочинів, а тому наявність насильства чи психологічного тиску як такого та наявність дій сторони правочину щодо вчинення насильства чи тиску мають бути доведені особою, яка діяла під впливом такого насильства або тиску. Представником позивача в його поясненнях по суті поданого позову та в самій позовній заяві не подано жодного доказу наявності в діях відповідача [PERSON] вищевказаних ознак вчинення насильства чи тиску на дарувальника при укладенні спірного правочину. Твердження позивача та його представника про насильство чи тиск, а також наявність хвороби в дарувальника, яка б перешкоджала останній керувати власними діями чи розуміти їх наслідки, носять декларативний характер, не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами справи. Крім того, при укладенні спірного договору його сторонам було роз'яснено його зміст щодо природи правочину та його наслідків для сторін, нотаріусом перевірено дієздатність сторін, що підтверджується підписами сторін правочину на самому договорі дарування (а.с.40). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а отже в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed