Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачки, який в подальшому неодноразово уточнював, про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 04.11.2010р. відповідачка позичила у позивача 2000,00 дол. США та зобов'язалася повернути до 04.06.2011р. про що відповідачка написала власноруч позивачу розписку. Після сплину строку повернення боргу, відповідачка вказану грошову суму не повернула та ухиляється від повернення позики. Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідачки еквівалент 2000 доларів США на час ухвалення рішення суду, який складає 42266,12 грн., а також понесені ним судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали та заперечували проти його задоволення. Позивачка пояснила, що позичила у позивача 2000,00 дол. США про що написала розписку та в подальшому ще позичила 4000,00 дол. США про що також написала розписку про отримання 6000,00 дол. США, але не забрала у позивача розписку про отримання 2000,00 дол. США. Борг повернула повністю, але не взяла з позивача розписки про отримання ним грошових коштів від відповідачки, оскільки розраховувала на його порядність. Суд, заслухавши пояснення та доводи позивача, відповідачки та її представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов'язального права, пов'язані з ухиленням позичальника від виконання своїх обов'язків по поверненню суми позики позикодавцю, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до розписки від 04 листопада 2010 року, [PERSON] (а.с. 62), що є відповідачкою по справі, позичила у [PERSON] (а.с. 10, 11) грошові кошти в сумі 2000,00 дол. США, які повинна була повернути позивачу до 04.06.2011р. (а.с. 3). Згідно розписки від 04.11.2010р., відповідачка отримала обумовлену суму грошей та зобов'язалася її повернути у відповідні строки, але в порушення зазначених умов, відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконала. Таким чином суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, пов'язані з борговими зобов'язаннями і це підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що їм відомо, що відповідачка позичала грошові кошти у позивача, але факту передачі грошових коштів вони не бачили. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог ст. 1 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, на підтвердження укладання договору позики та його умов позивачем була надана вищезазначена розписка позичальника [PERSON], яка посвідчує передання їй позикодавцем [PERSON] зазначеної грошової суми. Таким чином у суду не виникає сумнівів щодо отримання відповідачкою вищезазначеної суми грошових коштів. Положеннями ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк відповідно до умов договору та вимогою закону. Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Всупереч вимогам зазначеного чинного законодавства відповідачка [PERSON] належним чином свої зобов'язання по поверненню позики не виконала та не здійснила повернення позики у встановлений договором позики строк, тобто до 04.06.2011р., у зв'язку з чим допустила наявну заборгованість, що є підставою для стягнення з неї вказаної суми коштів на користь [PERSON] Відповідно до роз'яснень, що надані у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦПК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення). Відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 06.05.2015р. на день ухвалення рішення Національним банком України встановлений такийофіційний курс гривні до долара США: 100 доларів США дорівнюють 2113,3059 грн. Отже, приймаючи до уваги офіційний курс долара США до української гривні на день ухвалення рішення, з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики на загальну суму 42266,12 грн. (2000 х 21,133059 = 42266,118 грн.), що за курсом НБУ еквівалентно 2000,00 доларів США. Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Суд не бере до уваги показання свідків, оскільки вони не були присутні при передачі грошей відповідачкою [PERSON] позивачу [PERSON] В супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідачка та її представник не довели суду обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог щодо повного повернення позики, оскільки ними не надано жодного переконливого доказу на підтвердження вказаних обставин. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору, сплачених ним призверненні до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимогв розмірі 422,66 грн.

Outcome: approved