Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 05.11.2018 р. він перебував з відповідачем у трудових правовідносинах, працював ковалем на молотах і пресах. 13.03.2019 р. він уклав контракт з Державною прикордонною службою України, відповідно до якого його було зараховано до лав Сумського прикордонного загону на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії (заступник начальника групи) 1 вогневої групи вогневого відділення мінометної застави прикордонної комендатури швидкого реагування та було зараховано відповідно до наказу № 67-ОС до списків особового складу 5 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України та вважається таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою з 13.03.2019 р. Того ж дня він звернувся до відповідача і повідомив про укладення вищевказаного контракту. 15.03.2019 р. він надіслав до відповідача заяву у якій просив увільнити його від виконання трудових обов`язків відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України на весь час дії особливого періоду. 19.03.2019 р. він отримав листа від відповідача в якому, що на підставі наказу № 224-К від 18.03.2019 р. його було звільнено 18.03.2019 р. Вважає, що його звільнили незаконно, оскільки його було звільнено у особливий період. Просить суд: визнати незаконним наказ відповідача про звільнення з посади коваля на молотах і пресах третього розряду та поновити його на роботі на вказаній посаді з 18.03.2019 р. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Представник відповідача ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» - Капустін Д.О . у судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що з 05.11.2018 р. позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», працював ковалем на молотах і пресах. 13.03.2019 р. позивач [PERSON] уклав контракт з Державною прикордонною службою України, відповідно до якого його було зараховано до лав Сумського прикордонного загону на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії (заступник начальника групи) 1 вогневої групи вогневого відділення мінометної застави прикордонної комендатури швидкого реагування та було зараховано відповідно до наказу № 67-ОС до списків особового складу 5 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України та вважається таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою з 13.03.2019 р. 15.03.2019 р. позивач [PERSON] звернувся до ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» з заявою про увільнення його від виконання трудових обов`язків відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України на весь час дії особливого періоду. Наказом № 224-К від 18.03.2019 р. позивача [PERSON] було звільнено на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України. Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законом України «Про оборону України», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами. За змістом статті 3 Закону України «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період. Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII був затверджений Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності з дня його опублікування у газеті «Голос України» від 18 березня 2014 року № 49. Таким чином, з 18 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 15 січня 2015 року № 113- VII, який набрав чинності 20 січня 2015 року, оголошено проведення часткової мобілізації, доведено до відома керівників органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно зі статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтею 119 КЗпП України за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року (пункт 7 Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію»). Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав. Крім того, рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені статтею 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно зі частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту». Пунктом 3 частини першої статті 36 КЗпП України встановлено, що підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу. За змістом статті 119 КЗпП України, у редакції Закону України від 06 грудня 2016 року № 1769-VIII, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «;Про альтернативну (невійськову) службу», «;Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. Судом встановлено, що в Україні оголошувалась часткова мобілізація низкою Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»: від 17.03.2014 р. № 303/2014 на період 45 днів; від 06.05.2014 р. № 607/2014 на період 45 днів; від 21.07.2014 р. № 607/2014 на період 45 днів; від 14.01.2015 № 15/2015 на період 210 днів. Таким чином, рахуючи особливий період по тривалості часу мобілізації в Україні особливий період діяв з 18.03.2014 р. по 02.05.2014 р., з 07.05.2014 р. по 21.06.2014 р., з 24.07.2014 р. по 07.09.2014 р., з 20.01.2015 р. по 22.08.2015 р. Крім того, Указом Президента України від 26.11.2018р. № 393/2018 в Україні оголошено воєнний стан з 14 год. 00 хв. 26.11.2018 р. строком на 30 діб до 14 год. 00 хв. 26.12.2018 р. Оскільки закінчення періоду мобілізації та закінчення воєнного стану не оголошувалось окремим указом (законом). Період воєнного стану, як і період мобілізації, закінчився зі спливом строку, на який оголошувався 14 год. 26.12.2018 р. Отже, особливий період в Україні закінчився о 14 год. 00 хв. 26.12.2018 р. та на день вступу позивача [PERSON] на військову службу за контрактом в Україні не діяв особливий період, тому його звільнення є законним.

Outcome: dismissed