Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2014 року за позовом Закритого акціонерного товариства «Київ-Агротранс» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Копійка Віктор Вікторович про визнання договору недійсним було визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу земельної ділянки для ведення садівництва від 08.12.2011 року, розташованої у СТ «Автомобіліст» по провулку Хортицький, земельна ділянка [NUMBER]. Позивач зазначає, що в подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 2011 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], зазначену земельну ділянку було відчужено останньому. Позивач з посиланням на 388 ЦК України, просить суд ухвалити рішення яким витребувати земельну ділянку від [PERSON] на користь ЗАТ «Київ-Агротранс» площею 0.0264 га., кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: СТ «Автомобіліст» по провулку Хортицький, земельна ділянка [NUMBER]. Також просив суд визнати за ЗАТ «Київ-Агротранс» право власності на земельну ділянку [NUMBER] у СТ «Автомобіліст» по провулку Хортицький, площею 0.0264 га., кадастровий номер [NUMBER]. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги заяви та просив таку задовольнити. При цьому зазначив, що з міркувань простої логіки витікає необхідність задоволення вимог позивача про визнання за ЗАТ «Київ-Агротранс» права власності на зазначену земельну ділянку. Також наголосив суду про те, що ним подано усі необхідні на його погляд докази. Відповідач та треті особи в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин. В судове засідання викликалися через здійснення оголошення в пресі, а тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі у їх відсутність. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Позивач надав суду рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2014 року ухваленого в цивільній справі за позовом Закритого акціонерного товариства «Київ-Агротранс» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Копійка Віктор Вікторович про визнання договору недійсним. З матеріалів зазначеного рішення вбачається, що останнє не набрало законної сили, про що на його тексті міститься відповідна відмітка завірена гербовою печаткою. На питання суду представник позивача в судовому засіданні пояснив, що він вважає, що оскільки рішення було ухвалене у 2014 році, то на його переконання таке вже набрало законної сили. Судом, перед початком розгляду справи по суті було роз'яснено представнику позивача обов'язок подання доказів до початку розгляду справи по суті, що прямо передбачено чинним Цивільним процесуальним кодексом України. В ході розгляду справи, а зокрема на стадії дослідження матеріалів справи, представником позивача, також не було надано суду для огляду належним чином завіреної копії рішення суду від 22 травня 2014 року з відміткою про те, що таке набрало законної сили у цивільній справі за позовом Закритого акціонерного товариства «Київ-Агротранс» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Копійка Віктор Вікторович про визнання договору недійсним.. Пояснюючи суду причину відсутності такої відмітки, представник позивача висловив своє припущення про те, що таке рішення набрало законної сили і вважає наявну в матеріалах копію рішення достатнім доказом набрання таким законної сили. Наміру надавати будь-які інші докази представником позивача не висловлювалися, в силу чого суд вважає такі причини невиконання вимог Цивільного процесуального кодексу України про безпосереднє представлення доказу в судове засідання, неповажною і бере до уваги принцип розумності строків розгляду справи ухваливши розглянути справу за дослідженими безпосередньо у судовому засіданні доказами. Крім того, суд змушений констатувати факт ігнорування представником позивача вимог Цивільного процесуального кодексу України, зауважуючи, що надання/ненадання доказів є правом, а не обов'язком сторони, яка обґрунтовує конкретні позовні вимоги. Суд оцінюючи причини не надання представником позивача належним чином завіреної копії рішення з відміткою про набрання таким законної сили у вищезазначеній цивільній справі, на підставі якого позивач обґрунтовував свої вимоги і вважаючи неподання такого суду, таким що відбулося за причин які не можуть бути визнані поважними, в той же час констатує, що представник позивача, який діяв на підставі довіреності є повноважним представником, довіреність не містить жодних застережень щодо вчинення окремих процесуальних дій, щодо подання/неподання доказів. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Принцип безпосередності судового розгляду закріплено у ст.159 ЦПК України відповідно до якої суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування покладаються на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд вважає, що позивач не виконуючи вимог Цивільного процесуального кодексу України про представлення письмового доказу оформленого в установленому законом порядку, реалізував своє диспозитивне право щодо подання доказів і участь у дослідженні таких доказів у той спосіб, який він обрав самостійно. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до [PERSON], оскільки рішення суду з відміткою про те, що останнє не набрало законної сили не є належними і допустимими доказами в розумінні статей 58, 59 ЦПК України, а тому не можуть бути взяті до уваги судом. В той же час, суд вважає що вимога про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку [NUMBER] у СТ «Автомобіліст» по провулку Хортицький, площею 0.0264 га., кадастровий номер [NUMBER] є необґрунтованою та такою яка не ґрунтується на вимогах закону, при тому, що позивачем не наведено будь-якого обґрунтування можливості задоволення такої вимоги судом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного-процесуального кодексу України. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов категоричного висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ЗАТ «Київ-Агротранс» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гусара І.О. до [PERSON] Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed