Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.12.2016 р. було укладено договір безпроцентної позики у вигляді розписки, відповідно до якої Позивач передав Відповідачу грошову позику в сумі 25460 (двадцять п`ять чотириста шістдесят) тисяч доларів США, що на момент укладення договору позики еквівалентні 687 420 (чотириста вісімдесят сім тисяч чотириста двадцять) тисяч гривень, які Відповідач зобов`язався повернути до 12.01.2017 р. Оскільки відповідач не повернув борг, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 25460 (двадцять п`ять чотириста шістдесят) доларів США, що еквівалентно 687420 (чотириста вісімдесят сім тисяч чотириста двадцять) тисяч грн., 100% річних (за період з 12.01.2017р. по 12.01.2018р. та 13.01.2018 р. по 13.01.2019 р.) в розмірі 50920 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот двадцять) тисяч доларів США, що станом на 11.11.2019 р. еквівалентно сумі 1 255 178 (один мільйон двісті п`ятдесят п`ять тисяч сто сімдесят вісім) грн. та судові витрати. Ухвалою від 17.12.2019 р. відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання на 27.05.2020 р. о 10.00. 22.01.2020 р. до Васильківського міськрайонного суду надійшов відзив від Відповідача, у якому сторона просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи наступним. 14.12.2016 р. під загрозою розправ щодо нього та членів його сім`ї Позивач примусив написати розписку на 25 тис. доларів США, яка слугуватиме страховкою на повернення іншого грошового зобов`язання у сумі 3100 тис. доларів. Відповідач за фактом звернувся до СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області, де перебувають матеріали кримінального провадження № 12017110140000115 від 24.01.2017 р., яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 355 КК України. Згодом від Відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі від 22.01.2020 р., яке ґрунтувалось на набранні законної сили рішення за наслідками розгляду кримінальних проваджень. У відповіді на відзив від 30.01.2020 р. Позивач висловив незгоду на відзив Відповідача, вказуючи на відсутність фактів, що підтверджують факт насилля. 27.05.2020 р. ухвалою суду відмолено у задоволенні клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце слухання справи судом повідомлені належно, до суду представник позивача подав заяву про слухання справи за його відсутності та підтримання паозову. Відповідач у судове засідання не не з`явився, про день, час і місце слухання справи судом повідомлений належно. До суду подав відзив, в якому позов не визнав. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, дійшов наступних висновків. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі 6-1967цс15 від 11.11.2015 р. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1ст. 612 ЦК України,боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом достовірно встановлено, що відповідно до розписки від 14.12.2016 р. позивач надав [PERSON] грошові кошти в сумі 25 460 доларів США із поверненням до 12.01.2017 р. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що відповідач взяте на себе зобов`язання за укладеним із позивачем договором позики не виконав, взяті у борг кошти в обумовлений договором строк не повернув, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до положень ч. 1, 3ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов в частині стягнення заборгованості з [PERSON] таким, що підлягає задоволенню в повному розмірі. Відповідно до відомостей із розписки договір укладено на суму 25460 доларів США за курсом НБУ 27 грн. дорівнює 1 долару. Також у розписці зазначається, що за несвоєчасне повернення позики позичальник несе відповідальність у вигляді зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 100% річних від розміру простроченої суми боргу, що за період з 12.01.2017 р. по 12.01.2018 р. та 13.01.2018 р. по 13.01.2019 р.) становить 50 920 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот двадцять) тисяч доларів США, що станом на 11.11.2019 р. еквівалентне сумі 1 255 178 (один мільйон двісті п`ятдесят п`ять тисяч сто сімдесят вісім) грн. Крім того, суд вважає безпідставним посилання позивача на вирішення кримінального провадження № 120171101140000115 від 24.01.2017 про примушування до виконання чи невиконання цивільно-правового зобов`язання, тобто вимоги виконати чи не виконати договір, угоду чи іншого цивільно-правове зобов`язання з загрозою застосування насильства над потерпілим або його близькими родичами, пошкодження знищення їх майна. Оскільки, дана справа не належить до предмету доказування за даним позовом. З урахуванням викладеного, позовні вимоги слід задовольнити, зокрема, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: грошова позика в сумі 25460 (двадцять п`ять чотириста шістдесят) тисяч доларів США, що на момент укладення договору позики були еквівалентні 687 420 (чотириста вісімдесят сім тисяч чотириста двадцять) тисяч гривень та 100% річних (за період з 12.01.2017 р. по 12.01.2018 р. та 13.01.2018 р. по 13.01.2019 р.) в розмірі 50 920 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот двадцять) тисяч доларів США, що станом на 11.11.2019 р. еквівалентне сумі 1 255 178 (один мільйон двісті п`ятдесят п`ять тисяч сто сімдесят вісім) грн. та судові витрати у сумі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять ) грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved