Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить припинити з 01.12.2019 року стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.12.2009 року і до його повноліття, які були стягнуті на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 січня 2010 року у справі № 2-962/2010 рік, звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітнього [PERSON] , яка утворилася з 01.12.2019 року по 31.01.2020 року в сумі 2218 грн., стягнутих на користь [PERSON] на підставі рішення суду від 12.01.2010 року, стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати в сумі 1681 грн. 60 коп. зі сплати судового збору. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі до лютого 2010 року, від цього шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.01.2010 року з нього стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] . З жовтня 2018 року та до цього часу неповнолітній [PERSON] мешкає з ним та його дружиною. Незважаючи на цю обставину, він до 01.12.2019 року вважав, що син примириться з відповідачкою та піде жити до неї, тому продовжував сплачувати аліменти на користь відповідачки відповідно до зазначеного рішення суду. Однак відповідачка всіляко уникає спілкування із сином, він постійно мешкає з ним та знаходиться на його повному матеріальному забезпеченні, відповідачка жодних витрат на його утримання не несе. Таким чином, позивач зазначив, що на даний час неповнолітній [PERSON] перестав проживати з матір`ю, а став проживати з ним, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти та особи, яка їх одержує, тому враховуючи загальний принцип регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, вважає за необхідне захистити його порушене право шляхом задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 10.02.2020 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу просив не здійснювати. Відповідачка в судове засідання надала письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів з позивача на її користь на утримання сина визнає, позовні вимоги в частині стягнення з неї аліментів на користь позивача на утримання сина визнає, в частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, яка утворилася з 01.12.2019 року по 31.01.2020 року в сумі 2218 грн., стягнутих на підставі рішення суду від 12.01.2010 року заперечує та просить відмовити, крім того заперечує проти стягнення з неї судових витрат в розмірі 1681 грн. 60 коп., так як перебуває на обліку в центрі зайнятості в зв`язку з відсутністю на даний час роботи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу просила не здійснювати. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до правил ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний, про що 24 лютого 2010 року, складено актовий запис № 90. ( а. с. 13) Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). (а. с. 10). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.01.2010 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 02.12.2009 року і до його повноліття. ( а. с. 14) Як вказує позивач, з жовтня 2018 року їх з відповідачкою син [PERSON] скористався своїм правом, визначеним ч. 3 ст. 160 СК України та з цього часу мешкає з ним та знаходиться на його матеріальному забезпеченні, відповідачка жодних витрат на його утримання не несе, що не спростовується відповідачкою [PERSON] . Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога трактується положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані ним аліменти на утримання дитини. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок іншого платника аліментів утримувати дитину не припиняється. За таких обставин, враховуючи, що з жовтня 2018 року та на даний час дитина проживає з батьком, що не спростовується відповідачкою, у позивача виникло право на стягнення аліментів з відповідачки, а тому стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.01.2010 року (справа № 2-962/2010 рік), необхідно припинити. Відповідачка [PERSON] позов в цій частині визнала. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд виходить з потреб та інтересів неповнолітньої дитини, та враховує обставини, визначені ч. 1 ст. 182 СК України, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачка позовні вимоги в частині стягнення з неї аліментів у визначеному позивачем розмірі визнала, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів її доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог щодо звільнення його від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітнього сина, посилається на те, що [PERSON] з жовтня 2018 року мешкав з ним, до 01 грудня 2019 року позивач вважав, що син примириться з відповідачкою та піде жити до неї, тому продовжував сплачувати аліменти на користь відповідачки відповідно до зазначеного рішення суду. Заборгованість зі сплати аліментів за грудень 2019 року та січень 2020 року склала 2218 грн., виходячи з розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме по 1109 грн. щомісяця. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено статтями 194-197 Сімейного Кодексу України та статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, що утворилася за період з 01 грудня 2019 року по січень 2020 року, суд виходить з положень ч. 2 ст. 197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Дійсно, вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Судовим розглядом було встановлено, що матеріали справи не містять жодного доказу щодо примусового виконання рішення суду від 12.01.2010 року, тому посилання позивача на той факт, що у нього утворилася саме вказана ним сума заборгованості по аліментам суд вважає не доведеними та безпідставними. Дійсно, сімейний стан платника аліментів та особи, яка їх одержує змінився, неповнолітня дитина з жовтня 2018 року мешкає разом з батьком [PERSON] , але позивачем ніяких доказів, які б підтверджували заборгованість по сплаті аліментів, крім самого рішення суду від 12.01.2010 року, не надано. Не зазначено позивачем про наявність виконавчого провадження та не надано розрахунку по сплаті аліментів. Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням наданих суду доказів, суд вважає, що підстав для задоволення позову в частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам не вбачається. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, згідно з якими судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог. Судом задоволено одну вимогу немайнового характеру, яка відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», оплачуються за ставкою судового збору у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання позовної заяви, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп. Таким чином, з урахуванням викладеного, на відповідачку покладається сплата судового збору за одну вимогу немайнового характеру в сумі 840 грн. 80 коп. При цьому суд не приймає заперечення відповідачки, як на підставу для звільнення її від витрат на оплату судового збору, а саме те що вона перебуває на обліку в центрі зайнятості в зв`язку з відсутністю роботи, оскільки будь-яких доказів цьому вона не надала. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову, суд стягує з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. за позовними вимогами про припинення стягнення аліментів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок за позовними вимогами про стягнення аліментів , оскільки позивач при подачі позову звільнений від його сплати.

Outcome: partial