Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що 15.08.2007 року між ЗАТ КБ „Приватбанк та [PERSON] укладений договір іпотеки № б/н, згідно з яким відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок № 18 по вул. Коцюбинського в м.Бердичеві, вартість предмету іпотеки 90900 грн.. Відомості про обтяження нерухомого майна були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 15.08.2007 року. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 11.01.2011 року задоволені вимоги ПАТ „КБ „Приватбанк, в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором від 15.08.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок № 18 по вул. Коцюбинського в м.Бердичеві. Під час продажу предмета іпотеки позивачеві стало відомо, що відділом ДВС накладено арешт на майно [PERSON]. На вимогу банку звільнити майно з-під арешту виконавчою службою відмовлено. Оскільки такі дії державної виконавчої служби суперечать вимогам законодавства та порушують права позивача на першочергове задоволення вимог за рахунок вартості предмета іпотеки, позивач просить звільнити дане майно з-під арешту. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позов підтримав. Відповідачка та її представник позовні вимоги визнали. Представник відділу державної виконавчої служби Бердичівського МРУЮ проти позову не заперечила, однак, пояснила, що державний виконавець не може зняти арешт з майна боржника, оскільки виконавче провадження за виконавчим листом № 274/5796/14ц від 06.04.15 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ „Приватбанк 263392,88 грн. не закінчене. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача. Учасникам судового розгляду розяснено вимоги ч.4 ст.174 ЦПК України про наслідки визнання відповідачем позовних вимог. Заперечень проти ухвалення рішення в порядку ст.174 ЦПК України не надійшло. Ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив наступне. 15.08.2007 року між ЗАТ КБ „Приватбанк, правонаступником якого є ПАТ КБ „Приватбанк, укладений договір іпотеки , згідно якого [PERSON] в забезпечення виконання кредитного договору передала в іпотеку банку житловий будинок № 18 по вул.Коцюбинського в м.Бердичеві. За умовами кредитного договору позичальник отримала 17640 доларів США на строк до 14.08.2027 року(а.с.8-10) Дане обтяження зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.08.2007 року.(а.с.6-7,8-10) Рішенням Бердичівського міськрайсуду суду від 11 січня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.08.2007 року в розмірі 115199,01 грн., що по курсу долара становить 14960,91 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок № 18 по вул.Коцюбинського в м.Бердичеві, який належить [PERSON]. (а.с.11-12) З письмових та усних пояснень державного виконавця вбачається, що 23.04.2015 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 274/5796/14ц від 06.04.15 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ „Приватбанк 263392,88 грн., 08.05.15 року накладено арешт на нерухоме та рухоме майно боржниці. У звязку з відмовою стягувача про авансувати витрати на виготовлення технічної документації 28.10.15 року виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання, але підстав для зняття арешту немає, оскільки арешт може бути знятий у разі закінчення виконавчого провадження згідно п.п.1-9,11-14 статті 49 Закону „Про виконавче провадження.(а.с.6-7,25) Згідно зі ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ч.7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Разом з тим, чинне законодавство не передбачає заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. За правилами ч.1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Частиною 4 вказаної норми передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Отже, згідно із даною нормою заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. Матеріали справи свідчать, що арешт на все майно боржника, в тому числі спірне майно, накладений державним виконавцем в інтересах позивача ПАТ КБ „Приватбанк у виконавчому провадженні № 36594308 від 08.02.2013 року, постановою про арешт майна АМ № 713351 від 28.01.2011 року та постановою про арешт майна у виконавчому провадженні ВП № 47336162 від 07.05.2015 року. Накладення арешту на спірне нерухоме майно унеможливлює виконання умов кредитного договору та договору іпотеки шляхом звернення стягнення на заставлене майно і позбавляє права іпотекодержателя на продаж заставленого майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. За змістом Законів України «Про іпотеку», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та «Про виконавче провадження» заставодержатель зареєстрованого обтяження має переважне право на звернення стягнення перед іншими стягувачами та має право на звільнення його з-під арешту для задоволення своїх вимог. Як вбачається з наданих доказів, позивач є стягувачем у виконавчих провадженнях про стягнення з [PERSON] на його користь коштів, і є іпотекодержателем у виконавчому провадженні про звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду на вищезазначене, а також виходячи із змісту іпотеки, який закріплений у ст.1 Закону України «Про іпотеку» та надає іпотекодержателю право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника та реоритетами в порядку, установленому цим Законом, вказані позовні вимоги є підставними і визнання їх відповідачкою не суперечить вимогам закону, не порушує права чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного та

Outcome: approved