Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що після смерті свого батька, який заповів йому 1/2 частину свого майна, звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову у зв`язку з допущенням помилки в написанні року його народження у заповіті. З огляду на наведене, позивач просить суд визнати за ним право на спадщину за заповітом від 28 жовтня 2014 року, складеним його батьком [PERSON] , який помер [INFO] , в 1/2 частці на все садкове майно. У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Позивач причини своєї неявки не повідомив. Представник Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області подав заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 102). [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 10). 28 жовтня 2014 року [PERSON] заповів все своє майно, яке б йому належало на день смерті, в рівних частинах [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 6). Після смерті [PERSON] [PERSON] , [INFO] , звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову у зв`язку з неможливістю встановити особу спадкоємця, визначеного у заповіті, яка полягає у тому, що заявник 1987 року народження, а спадкоємець за заповітом 1997 року народження (а.с. 9). Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту може бути визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). З аналізу вищезазначених норм можна дійти висновку, що для оформлення своїх спадкових прав на нерухоме майно особа має прийняти спадщину та отримати свідоцтво про її прийняття у нотаріуса або в уповноваженої на це посадової особи, та лише у випадку неможливості отримати це свідоцтво у передбаченому законом порядку вона може пред`явити позов про визнання її права власності на спадкове майно. Як зазначає позивач, він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з допущенням помилки у заповіті. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями. Так, пунктом 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Отже, у позивача наявна можливість встановити в судовому порядку факт належності йому заповіту та отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, враховуючи наявність у позивача умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає за потрібне відмовити в задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed