Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.10.2017 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він надав останньому грошову позику в розмірі 40000 грн. Повернути борг відповідач зобов`язався до 10.08.2018 року, але свої зобов`язання належним чином не виконав, оскільки борг повернув частково на суму 17200 грн. В добровільному порядку питання щодо повернення решти суми заборгованості між сторонами не вирішено, а тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування заборгованості за вказаним договором позики від 06.10.2017 року кошти в розмірі 22800 грн., а також усі понесені ним судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Вважає, що справу можливо розглянути за наявними у справі доказами без участі відповідача, оскільки той не з`являється в судові засідання без поважної причини. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання не з`явився з невідомих причин. В одному з попередніх засідань, в якому він брав участь, визнав факт укладення договору позики, за яким він отримав в борг у [PERSON] 40000 грн., але вважає, що заборгованість ним повернута у більшому розмірі ніж вказує позивач. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні було встановлено наступне. Згідно договору позики від 06.10.2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 40000 грн., які зобов`язався повернути в строк до 10.08.2018 року, що стверджується розпискою (а.с. 3). Разом з цим відповідач свої зобов`язання щодо повернення у визначений строк усієї суми боргу не виконав, повернув позивачеві лише частину грошових коштів, що [PERSON] не заперечив в судовому засіданні. Згідно розрахунку позивача заборгованість [PERSON] на день звернення до суду з даним позовом становить 22800 грн. Повернута сума боргу складає 17200 грн., що вбачається з виписок (а.с. 58, 59). В судовому засіданні, яке відбулося 08.02.2019 року, відповідач заперечив проти заявленої суми боргу, надавши суду копії квитанцій про повернення боргу у більшому розмірі (а.с. 32, 33). Для з`ясування доводів обох сторін [PERSON] та [PERSON] викликалися до суду, але відповідач в послідуючому в судові засідання не з`являвся та не надав своїх додаткових пояснень чи заперечень з приводу заявлених вимог. За таких обставин суд вважає, що первісні заперечення [PERSON] , надані ним в судовому засіданні 08.02.2019 року, є недоведеними, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Тому заперечення відповідача суд не приймає. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог [PERSON] , так як в судовому засіданні встановлено, що внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань склалася заборгованість, яка в добровільному порядку боржником не погашена. Сума боргу становить 22800 грн., яка і підлягає стягненню. Оскільки рішення ухвалене на користь позивача, суд вважає необхідним також покласти на відповідача обов`язок відшкодувати [PERSON] усі понесені і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 704,80 грн. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved