Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що 21.04.2006 року між ним та [PERSON], яка була єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON], було укладено попередній договір на придбання житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями № 24а, по вул. Чапаєва (Європейська), м. Арциз Одеської області. Після укладення попереднього договору [PERSON] зобовязалася оформити спадкове майно після смерті матері та укласти нотаріальний договір-купівлі продажу вказаного житлового будинку, вселила позивача в будинок та надала дозвіл на проживання в ньому разом з родиною. Вказаним житловим будинком позивач володіє з 21 квітня 2006 року, мав намір оформити його, однак у звязку зі смертю [PERSON], оформити перехід права власності на будинок не має можливості. Після смерті [PERSON] її син [PERSON] прийняв спадкове майно на вказаний житловий будинок та зареєстрував право власності на нього, у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити їх повністю. Відповідач та його представник про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, однак до суду не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи не надали. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, зі згоди представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, пояснення свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовну заяву необґрунтованою та не підлягаючою задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов'язані з набуттям права власності, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.01.2015 року [PERSON] - відповідач по справі, успадкував житловий будинок з господарськими спорудами № 24а, по вул. Чапаєва (Європейська), м. Арциз Одеської області після смерті [PERSON] (а. с. 3, 116). [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 32921885 від 30.01.2015 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.01.2015 року власником вказаного житлового будинку є [PERSON] (а. с. 4, 7, 111, 117). Відповідно до угоди про завдаток від 21.04.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] позивачем по справі, останні уклали попередній договір купівлі-продажу будинку, земельної ділянки та господарських будівель за адресою: м. Арциз Одеської області, вул. Чапаєва, буд. № 24-А (а. с. 9-10). [PERSON] інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 49818994 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та № 49819019 (заповіти/спадкові договори) від 10.11.2017 року, листа № 2071/01-16 від 10.11.2017 року, виданих Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна, яке залишилося після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за заявою [PERSON] відповідач по справі, видано свідоцтво про право на спадщину (а. с. 102, 103, 104). В судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду показання про те, що вона проживає по сусідству з спірним домоволодінням, повідомила, що відповідач разом зі своєю матірю проживав у спірному будинку, вона була свідком при укладанні угоди про завдаток. Позивач разом зі своєю родиною проживає [INFO], по вул. Чапаєва, м. Арциз Одеської області, приблизно з квітня 2006 року. Свідок [PERSON] повідомив суду, що у 2006 року допомагав позивачу проводити капітальний ремонт будинку та по теперішній час допомагає з незначними ремонтними роботами. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право, в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог ст. 2 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства. [PERSON] ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Стаття 81 ЦПК України зобовязує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, згідно ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. [PERSON] ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В силу ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном\~\~і продовжує\~\~відкрито, безперервно володіти\~\~нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю, з моменту державної реєстрації. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт\~\~володіння, добросовісність володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).\~ За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено. Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України\~(особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Відповідно до розяснень, викладених в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам розяснено, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. На обґрунтування позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю позивач в позовній заяві посилається на положення, передбачені\~ст. 344 ЦК України, а також на ті обставини, що набув права користування цим житловим будинком, уклавши 21 квітня 2006 року попередній договір про завдаток (а. с. 9-10), тобто позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю з підстав того, що у нього була домовленість з попереднім власником на придбання будинку за договором купівлі-продажу, тобто з інших правових підстав. Однак, за змістом глави 24 ЦК України, яка регулює підстави набуття права власності на майно, набувальна давність є самостійною підставою для виникнення у особи, яка добросовісно заволоділа чужим майном без певної правової підстави, права власності на це майно через певний проміжок часу користування та володіння ним. Право власності за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набутття права власності за набувальною власністю. Крім того, правовстановлюючі документи на вказаний будинок на момент укладання угоди про завдаток у [PERSON] були відсутні, що достовірно було відомо позивачеві, тому позивач не може бути добросовісним набувачем, оскільки він знав, що придбає майно у особи, яка не мала право його відчужувати. Судом встановлено, що у справі відсутній факт добросовісного заволодіння будинком як чужим майном з боку позивача, оскільки підставами проживання в ньому позивач висунув угоду про завдаток, укладену у простій письмовій формі із [PERSON], що виключає можливість застосування інституту набувальної давності до таких правовідносин.\~\~ Виходячи з наступного, суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що він більш 10 років відкрито та добросовісно володіє спірним майном, тобто з 2006 року та набув право на нього на підставі положень ст. 344 ЦК України, так як в судовому засіданні встановлено, що позивач вселився до спірного будинку, достовірно знаючи про те, що [PERSON] є спадкоємцем спірного житлового будинку після смерті своє матері [PERSON], однак не оформила своїх спадкових прав на будинок, у звязку з чим не мала права укладати будь-які договори про відчуження житлового будинку. Вказана правова позиція узгоджується з рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.06.2016 року та рішенням апеляційного суду Херсонської області від 26.05.2015 року. Досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, а саме на будинок № 24а, по вул. Чапаєва (Європейська), м. Арциз Одеської області за набувальною давністю з підстав, викладених в мотивувальній частині рішення. На підставі ст. ст. 15, 16, 344 ЦК України,

Outcome: dismissed