Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 19.10.2015 року він уклав з відповідачем договір позики, згідно якого передав останньому кошти в сумі 5 000,00 доларів США, зі строком повернення до 19.11.2015 року. По закінченню строку, відповідач борг не повернув. У зв'язку з чим просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 5 000,00 доларів США, що еквівалентно 125 011,18 грн. Крім того, договором позики передбачено, що у разі не повернення коштів, нараховуються відсотки у розмірі 1 % в дань за кожен день прострочення. Період прострочення з 20.11.2015 року по 12.05.2016 року, що становить 10 300,00 доларів США, еквівалент 257 523,04 грн. В процесі розгляду справи уточнив вимоги, та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 130 267,19 грн. у зв'язку з підвищенням курсу валюти, та відсотки за період з 20.11.2015 року по 21.11.2016 року в сумі 478 080,59 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, в матеріалах справи містяться письмові заперечення з проханням відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. В суді встановлено, що відповідно до Договору позики грошей від 19.10.2015 року відповідач отримав від [PERSON] кошти в сумі 5 000,00 доларів США, та зобов'язався повернути ці кошти впродовж місяця. Однак, кошти відповідачем не повернуто до цього часу. 14.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права грошової вимоги, згідно якого [PERSON] передала належне їй право вимоги згідно розписки від 19.10.2015 року. Таким чином, право вимоги до [PERSON] перейшло до [PERSON] Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Підтверджувати факт укладення договору позики, тобто факт передачі грошей та строк їх повернення або пред'явлення вимоги до повернення, можуть боргові документи - розписка, акт передання та прийняття, розрахунок - фактура тощо. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Враховуючи те, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень та вимоги законодавства України, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, викладені в письмовому вигляді. Оскільки позичальник взяті на себе зобов'язання не виконав, у встановлені строки кошти не повернув, вимога щодо стягнення з нього коштів в розмірі 5 000,00 доларів США, еквівалент 130 267,19 грн. підлягає задоволенню. В частині стягнення відсотків за період з 20.11.2015 року по 21.11.2016 року в сумі 478 080,59 грн. суд відмовляє з огляду на наступне. Статтями 536, 1048 ЦК України визначено, що плата за користування чужими грішми встановлюється й нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Передбачене в статті 1048 ЦК України право сторін на встановлення плати за користування позикою з урахуванням норм статті 6, частини першої статті 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не сплату процентів в разі не повернення суми позики. В розписці зазначено, що в разі неповернення коштів можуть бути нараховані відсотки в розмірі 1 % в день за кожен день прострочення після вищевказаного місяця, що за своє сутністю є штрафними санкціями за порушення зобов'язання, а не домовленістю про сплату відсотків за користування чужими грошима. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку позивач є пільговиком, та звільнений від сплати судового збору, у зв'язку з чим з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 1 302,67 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial