Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що він працював на підприємстві відповідача з 01.10.2015р. по 21.03.2016р. і був звільнений з підприємства за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. В день звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку і не виплатив заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.07.2016р. з ТОВ «Сіті Грін Компані» на його користь була стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 4405,83грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.03.2016р. по 06.07.2016р. в розмірі 9896,04грн., усього 14301,87грн. Вказана сума виплачена йому відповідачем 10.02.2017р. Вважає, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме з 07.07.2016р. по 09.02.2017р., що становить 214 днів. Розмір середнього заробітку за цей період становить 20762,28грн., виходячи з середньоденного заробітку в сумі 97,02грн. Просить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 07.07.2016р. по 09.02.2017р. в сумі 20762,28грн. Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю, просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача за наявними у справі доказами. Представник відповідача в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяву про розгляд справи у його відсутність не подав. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність представника відповідача. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За ст.47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п.20 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд встановив, що позивач [PERSON] працював на ТОВ «Сіті Грін Компані» контролером КПП з 01.10.2015р. по 21.03.2016р., що підтверджується копією трудової книжки позивача. Також судом встановлено, що в день звільнення відповідач не провів з позивачем повний розрахунок, не виплатив позивачу заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.07.2016р., яке набрало законної сили 19.07.2016р., з ТОВ «Сіті Грін Компані» на користь [PERSON] була стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 4405,83грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.03.2016р. по 06.07.2016р. в розмірі 9896,04грн., усього 14301,87грн. Згідно з випискою ПАТ КБ «ПриватБанк» вказана сума перерахована відповідачем на банківський рахунок позивача 10.02.2017р. Відповідно до ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З'ясувавши всебічно, повно та об'єктивно усі обставини справи, оцінивши надані суду докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв'язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, оскільки саме відповідач зобов'язаний був в день звільнення здійснити з позивачем повний розрахунок. Однак, як встановлено рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.07.2016р. відповідач такого розрахунку в день звільнення не здійснив, сума заборгованості була стягнута вказаним судовим рішенням. Вказані обставини не підлягають доведенню в межах даної цивільної справи на підставі ч.3 ст.61 ЦПК України. Разом з тим, судом встановлено і не оспорюється в даному випадку сторонами, що повний розрахунок з позивачем було проведено відповідачем 10.02.2017р. Строк затримки повного розрахунку, що не охоплений судовим рішенням, становить з 07.07.2016р. по 09.02.2017р. включно і суд вважає необхідним стягнути за цей період середній заробіток на підставі ст.117 КЗпП України. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з періоду затримки - з 07.07.2016р. по 09.02.2017р., що за п'ятиденним робочим тижнем підприємства відповідача становить 151 день, та розміру середньоденного заробітку позивача, який встановлений рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.07.2016р. та розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100, - 97,02грн. Доводи позивача про необхідність розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходячи з періоду затримки в 214 днів, суд вважає незаконними та недоведеними. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за період з 07.07.2016р. по 09.02.2017р. становить: 97,02грн. х 151 день = 14 650,02грн. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково. Оскільки на підставі Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову, з відповідача на користь держави відповідно до вказаного Закону пропорційно задоволеним вимогам майнового характеру підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 640,00грн.

Outcome: partial