Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідачки суму заборгованості у розмірі 25 565.87 гривен, у тому числі: - заборгованість за кредитом 20 931.24 гривен, - заборгованість по процентам за користування кредитом 2 941.02 гривен, - штраф (фіксована частина) 500.00 гривен, - штраф (процентна складова) 1 193.61 гривен та суму судових витрат у розмірі 255.66 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт від 28.03.2013 року, укладених між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], банк надав останній кредит у розмірі 21 720.38 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту, з датою остаточного погашення кредиту 31.03.2016 року. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, в зв'язку з чим у неї, тобто відповідачки [PERSON] перед позивачем, тобто ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 02.01.2014 року виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 25 565.87 гривен. Оскільки по теперішній час відповідачка грошові кошти не повернула, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.39). Подав заяву про підтримання позовних вимог, задоволення їх у повному обсязі та розгляд справи у його відсутність в заочному порядку (а.с.40-41). Відповідачка до суду не прибула, повідомлена належним чином (а.с.38). подала заяву про розгляд справи у її відсутність, одночасно зазначивши, що позовні вимоги визнає частково, не заперечує факту укладання кредитного договору, проте в силу сімейних обставин та важкого матеріального положення не має можливості сплачувати кредитні кошти та відсотки за користування цими коштами. На теперішній час банк перевипустив кредитну картку та в той же день 18.02.2014 року нею було сплачено 400.00 гривен, і надалі зобов'язується сплачувати кошти. (а.с.42). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. В судовому засіданні встановлено, що з метою створення сприятливих умов для виконання зобов'язань за кредитним договором № SAMDN22000007249124 від 17 травня 2006 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 28 березня 2013 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (а.с.6, 5, 7-29). Пунктами 1.1.2., 1.1.3. Генеральної угоди від 28.03.2013 року визначено, що заборгованість за договором № SAMDN22000007249124 від 17 травня 2006 року з дати підписання Генеральної угоди становить 23 121 грн. 38 коп. та дата остаточного погашення заборгованості за договором № SAMDN22000007249124 від 17 травня 2006 року - 31 березня 2016 року(а.с.6). Також пунктами 2.1., 2.3., 2.10. Генеральної угоди від 28 березня 2013 року передбачено, що банк надає [PERSON] строковий кредит в розмірі 21 720.38 гривен на строк 36 місяців на період з 28 березня 2013 року по 31 березня 2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі на суму 21 720.38 гривен в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. З метою надання послуг, банк видає позичальнику платіжку карту згідно п.2.1 Генеральної угоди. Позичальник доручає банку без додаткового погодження, перерахувати кредитні кошти в розмірі 1 401.00 гривен на будь-який відкритий в банку рахунок (а.с.6). Умови Генеральної угоди від 28 березня 2013 року були виконані ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 2.1. Генеральної угоди від 28 березня 2013 року, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з « 1» по « 25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 788.02 гривен для погашення заборгованості за кредитом, яка включає в себе заборгованість за кредитом, проценти, а також інші витрати відповідно до Умов і правил надання банківських послуг. Дата останнього погашення заборгованості має бути здійснена не пізніше 31 березня 2016 року (а.с.6). Однак, свої зобов'язання за Генеральною угодою щодо внесення обов'язкового щомісячного мінімального платежу в розмірі 788.02 гривен [PERSON] не виконала, у зв'язку з чим станом на 02 січня 2014 року за нею утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 20 931.24 гривен та заборгованість по процентам за користування кредитом 2 941.02 гривен (а.с.4). У Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 28 березня 2013 року зазначено, що [PERSON] ознайомлена та згодна з Умовами і правилами надання продукту кредитних карт, про що свідчить підпис відповідача у Генеральній угоді (абз.2 п.2.11). Відповідачці [PERSON] відповідно до п. 1.1.5.32 Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 6 березня 2010 року № СП-2010-256, нарахований штраф в розмірі 500 грн. (фіксована ставка) та 1193.61 гривен (процентна складова 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій) (а.с.15). Загальна сума заборгованості відповідачки за Генеральною угодою від 28.03.2013 року станом на 02 січня 2014 року становить 25 565.87 гривен, у тому числі: - заборгованість за кредитом 20 931.24 гривен, - заборгованість по процентам за користування кредитом 2 941.02 гривен, - штраф (фіксована частина) 500.00 гривен, - штраф (процентна складова) 1 193.61 гривен та суму судових витрат у розмірі 255.66 грн. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 28 березня 2013 року, яка утворилася станом на 02 січня 2014 року, в розмірі 25 565.87 гривен. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Стороною позивача наданий розрахунок заборгованості по кредитному договору. Відповідачці, суд пропонував подати пояснення, заперечення та усі наявні у неї докази на спростування доводів викладених в позовній заяви (а.с.36, 38), на що відповідачка надала заяву про визнання частково позовних вимог та надала квитанцію про сплату нею 400.00 гривен в рахунок погашення заборгованості (а.с.42-43). Вимогам ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 536 ЦПК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. За викладених обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством. Посилання відповідачки [PERSON] на сімейні обставини та важке матеріальне становище, що перешкоджає їй продовжувати виконувати належним чином взяте зобов'язання за Генеральною угодою від 28.03.2013 року, суд до уваги не приймає, оскільки стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. Сплачена відповідачкою сума в розмірі 400.00 гривен, не покриває розміру простроченої заборгованості та не дає можливості відповідачці у війти в графік сплати платежів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 255.66 гривен судового збору.

Outcome: approved