Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 15.02.2016 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 8012630540ГМ/2016-02 від 15.02.2016 року про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії, згідно з умовами якого банк відкрив останьому кредитну лінію з лімітом не більше 4000,00 грн., для проведення операцій із застосуванням платіжної картки, яка була видана відповідачу в рамках зарплатного проекту як працівнику ТОВ «Завод спецсплав ДМ». За користування кредитом відповідач зобовязався щомісячно сплачувати банку проценти нараховані за фіксованою процентною ставкою в розмірі 40 % річних. Відповідно до п.п. 2.4, 2.6 ст. 2 Договору дія кредитної лінії припиняється 28.02.2019 року. Відповідач зобовязався повертати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом, однак ним не виконуються належним чином зобовязання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання. В звязку з непогашенням заборгованості відповідачем за умовами договору, банк направив йому повідомлення про наявність несплаченої заборгованості за кредитною лінією та відсотками, в якому вимагав здійснити погашення заборгованості за договором у строк до 01.09.2016 року, але станом на 13.03.2017 року зобовязання відповідачем не виконано. Станом на 14.02.2017 року відповідач [PERSON] має заборгованість в сумі 6449,02 грн., яка складається з: 3986,60 грн. заборгованість за кредитом, 1304,99 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 992,39 грн. заборгованість по сплаті пені за основним боргом та 165,04 грн. заборгованість по сплаті пені за відсотками. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 6449,02 грн. за кредитним договором № 8012630540ГМ/2016-02 від 15.02.2016 року та судові витрати у виді судового збору в розмірі 1600 грн. Представник позивача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Дніпропетровськ [PERSON] в судове засідання не зявилась. Надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні та просила справу розглянути без її участі, а у разі неявки відповідача в судове засідання, просила справу розглянути в заочному порядку на підставі наявних у справі доказах та постановити по справі заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, місце і час розгляду справи, що дає суду право розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення по справі, на чому наполягав представник позивача. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у заочному порядку, в порядку ст. 197 ЦПК України на підставі наявних у справі доказах у відсутність не зявившихся сторін. Розглянувши письмову заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 15.02.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» в особі заступника керуючого АТ «Укрексімбанк» [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відкриття карткового рахунка та кредитної лінії з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № 8012630540ГМ/2016-02 від 15.02.2016 року (надалі Договір). Відповідно до п.п. 2.1, 2.4, 2.6 Договору банк на підставі заяви клієнта, яка є додатком № 1 до цього Договору, у рамках реалізації зарплатного проекту, відкриває клієнту поточний рахунок № [NUMBER], з кредитною лінією з лімітом не більше 4000,00 грн., для проведення операцій із застосуванням платіжної картки, кредитна лінія відкрита до 28.02.2019 року. Пунктом 2.10 Договору встановлено, що за користування кредитом клієнт зобовязаний щомісячно сплачувати банку проценти нараховані за фіксованою процентною ставкою в розмірі 40% річних. Пунктом 7.2.17 Договору передбачено, що в разі надіслання банком вимоги клієнту про дострокове повернення кредиту клієнт зобовязується погасити банку не пізніше терміну, визначеного у такій вимозі банку, усю існуючу на день такого погашення заборгованість за кредитом та за процентами за користування кредитом. Відповідно до листа від 22.06.2016 року за № 050/114-656 позивач повідомив відповідача [PERSON], що ним станом на 21.06.2016 року, в порушення вимог п.п. 7.2.2, 7.2.4 Договору про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії № 8012630540ГМ/2016-02 від 15.02.2016 року, не здійснено належне погашення заборгованості за договором. Згідно листа-претензії від 28.08.2016 року за вих. № 050/114-668 позивач вимагав від відповідача [PERSON] здійснити у строк до 01.09.2016 року повне погашення усієї заборгованості за кредитною лінією в сумі 3986,60 грн. та нарахованими процентами в сумі 498,25 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 8012630540ГМ/2016-02 від 15.02.2016 року, станом на 14.02.2017 року становить 6449,02 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 3986,60 грн., заборгованості за процентами в сумі 1304,99 грн., пені, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами в сумі 165,04 грн. та пені, нарахованої на прострочену заборгованість за основним боргом в сумі 992,39 грн. Згідно із ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки встановлені законом або договором. Також, слід зазначити, що 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст. 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Пунктом 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобовязаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно п. 5 ч. 2 цього Розпорядження с. Бойове Нікольського (Володарського) району Донецької області, де зареєстрован та фактично проживає відповідач [PERSON], входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте, 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено с. Бойове Нікольського (Володарського) району Донецької області. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки на теперішній час с. Бойове Нікольського (Володарського) району Донецької області, згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача [PERSON] і звільняють його від обовязку по оплаті пені на користь ПАТ «Укрексімбанк», з урахуванням положень ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції України. Отже, позивачем безпідставно в порушення вимог зазначеного Закону нараховані: пеня на прострочену заборгованість за основним боргом в сумі 992,39 грн. та пеня на прострочену заборгованість за процентами в сумі 165,04 грн., а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Таким чином, враховуючи, що відповідачу [PERSON] було відомо про необхідність виконання взятих на себе зобовязань, але ж він їх належним чином не виконав, суд вважає, що з нього слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 8012630540ГМ/2016-02 від 15.02.2016 року, яка утворилась станом на 14.02.2017 року в розмірі 5291,59 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 3986,60 грн. та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 1304,99 грн., задовольнивши вимоги позивача саме в цій частині. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачем при зверненні до суду було сплачено вірну суму судового збору в розмірі 1600,00 грн. і суд задовольнив 82,05% заявлених позивачем позовних вимог від суми 6449,02 грн., суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційна розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1312,80 грн., решта суми судового збору пропорційна розміру позовних вимог, в яких позивачу відмовлено, стягненню на користь останнього не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial