Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором № б/н від 03.12.2010 року у сумі 11119,47 грн. та судовий збір в сумі 1218,00 грн. В обґрунтування позову позивач посилаються на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н від 03.12.2010 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, в результаті чого у нього перед позивачем станом на 31.07.2015 року виникла заборгованість у сумі 11119,47 грн. Представник позивача, повідомлений у встановленому порядку, в судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві просив розгляд справи провести за його відсутності, позов не визнав у повному обсязі, просив застосувати строки позовної давності до складових заборгованості та повідомив, що кредитну картку за договором № б/н від 03.12.2010 року було пере випущено з кінцевим терміном дії «жовтень 2014 рік» (а.с.59). Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися. Розгляд справи проводиться в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази в сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Так, між позивачем та відповідачем 03.12.2010 року було укладено договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-33). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також стаття 207 ЦК України, передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тому, отримавши картку банку та кредитні кошти відповідач погодився з всіма умовами кредитного договору який складається з заяви-анкети відповідача, Умовами та Правилами надання банківських послуг, кредитної картки отриманої відповідачем та кредитного ліміту (а.с.6). Проте, відповідач належним чином свої зобов'язання за Договором не виконує, тому станом на 31.07.2015 року утворилася заборгованість в сумі 11119,47 гривень, яка складається з: -1363.80 грн. - заборгованість за кредитом; -6226,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -2523,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; -500,00 грн. - штраф (фіксована частина); -505,69 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-5). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність (у застосуванні якої просить відповідач) - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Проте, згідно ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно п.1.1.7.31 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, на які погодився відповідач і які є частиною укладеного між сторонами договору, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлений та погоджений сторонами договору тривалістю у 50 років (а.с. 23). Також, згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом. Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність з розміром основного зобов'язання. Відповідно до ч.2 п. 29 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). З матеріалів справи вбачається, що сума заборгованості за пенею та комісією майже вдвічі перевищує суму наданого кредиту та загальну суму заборгованості. Позивач не надав доказів, що не виконання відповідачем своїх зобов`язань призвело до негативних наслідків для позивача, а тому суд вважає за можливе застосувати ст. 551 ч.3 ЦК України та зменшити розмір пені до розміру суми заборгованості за кредитом. На підставі викладеного з відповідача на користь позивача підлягають стягненню за Договором наступні суми заборгованості: -1363.80 грн. - заборгованість за кредитом; -6226,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -1363,80 грн. - заборгованість за пенею та комісією; -500,00 грн. - штраф (фіксована частина); -505,69 грн. - штраф (процентна складова). З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1218 грн., що були сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с.1). На основі вищевикладеного,

Outcome: approved