Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що працював на підприємстві відповідача з 01 листопада 2005 року по 25 січня 2014 року. Під час роботи на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, про що 13 січня 2014 року складено акт № 2 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. 15 січня 2014 року висновком МСЕК при первинному огляді позивачу встановлено третю групу інвалідності та визначено 40 % втрати професійної працездатності. У зв'язку з хронічним професійним захворюванням позивач відчуває моральні страждання, які оцінює у сумі 15000 грн. Просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди у сумі 15000 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Державного підприємства «Торезантрацит» у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги не визнає, просив відмовити у задоволені позову. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно трудової книжки позивач у період з 26 травня 1986 року по 31 липня 2003 року працював на шахті «Лісна» Торезького виробничого об'єднання по видобутку антрациту «Торезантрацит», у період з 13 квітня по 24 травня 2005 року працював у акціонерному товаристві «Жданівкавугілля», з 01 серпня по 16 жовтня 2005 року працював у Відокремленому підрозділі «шахтоуправління Волинське» Державного підприємства «Торезантрацит» та з 01 листопада 2005 року по 25 січня 2014 року працював у Відокремленому підрозділі «Шахта «Прогрес» Державного підприємства «Торезантрацит». Звільнений за ст.38 КЗпП України - за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком (а.с.4-9). Згідно медичного висновку комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» від 24 грудня 2013 року позивачу встановлено наявність професійного характеру захворювання вперше, висновок: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з помірним больовим, м'язово-тонічним, лівобічним корінцевим синдромами (а.с.10). 13 січня 2014 року складено акт № 2 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, діагноз: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з помірним больовим, м,язово - тонічним, лівобічним корінцевим синдромами, встановлено вперше (а.с.11-11зв.). Згідно довідки до акту огляду МСЕК, довідки про результати визначення втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 15 січня 2014 року при первинному огляді позивачу встановлено третю групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності 40 % з 15 січня 2014 року до 01 лютого 2016 року у зв'язку з професійним захворюванням. Визначено потребу в санаторно-курортному та медикаментозному лікуванні, тростина, ортопедичне взуття (а.с.12-12зв.). Аналізуючи добуті докази суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею ж 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що при застосуванні норм Кодексу законів про працю України щодо порядку розгляду трудових спорів у справах про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові у зв'язку з виконанням трудових обов'язків, суди повинні виходити з того, що за змістом ст. 124 Конституції потерпілий має право звернутися з такими вимогами до суду безпосередньо. Судом встановлено, що позивач у період з 01 листопада 2005 року по 25 січня 2014 року працював у Відокремленому підрозділі «Шахта «Прогрес» Державного підприємства «Торезантрацит». Звільнений за ст.38 КЗпП України - за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком. 13 січня 2014 року складено акт № 2 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. 15 січня 2014 року при первинному огляді позивачу встановлено третю групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності 40 % з 15 січня 2014 року по 01 лютого 2016 року. Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» указав, що у відповідності зі ст.237-1 КЗпП України при наявності порушень прав працівника в сфері трудових правовідносин, що привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя, обов'язок відшкодувати заподіяна шкода покладається на власника чи уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності. З матеріалів справи вбачається, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача - роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Втрата працездатності у зв'язку професійним захворюванням встановлена висновком МСЕК у 2014 році, що привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя. Позовні вимоги підлягають задоволенню частково з урахуванням ступеня і характеру ушкодження здоров'я, обсягу та характеру фізичних страждань, необхідності додаткових зусиль для організації життя, порушенням звичайних життєвих стосунків позивач зазнає фізичні і моральні страждання. При цьому суд приймає до уваги, що позивачу протягом тривалого часу завдано моральної шкоди умовами виробництва, що призвело до втрати здоров'я. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Торезантрацит» про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково: стягнути з Державного підприємства «Торезантрацит» на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди в сумі 12000 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовити. На підставі п.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. У зв'язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 194 грн. 88 коп. (12000 грн. 00 коп. : 15000 грн. 00 коп.) = 80 % х 243 грн. 60 коп.). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 194 грн. 88 коп.

Outcome: partial