Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KP27221944 від 19.04.2006 року в розмірі 36468,74 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2575,64 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 11689,07 грн., заборгованості за пенею та комісією - 19991,23 грн., а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1712,80 грн. - штраф (процентна складова), та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Зазначає, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак у порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. З листа Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» № Е.65.0.0.0/3-365676 від 07.07.2018 року вбачається, що з 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Представник позивача у судовому засіданні проти відзиву заперечував, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач та її представник - адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явилися, але надали заяву про розгляд справи за їх відсутності та відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнали, просили застосувати строки позовної давності та в задоволення позову відмовити, також просили розглядати справу за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести слухання справи за відсутності сторін та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 19.04.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України) було укладено договір № DNH4KP27221944, предметом якого стало надання кредиту у розмірі 2697,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.10.2007 року, в порядку та на умовах, визначених Договором. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, відповідач порушила умови договору, і станом на 18.02.2013 року загальна сума заборгованості відповідача становить 36468,74 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2575,64 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 11689,07 грн., заборгованості за пенею та комісією - 19991,23 грн., а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1712,80 грн. - штраф (процентна складова) грн. Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст. 527 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Відповідно до частини четвертої статті 265 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності. Із розрахунку заборгованості за договором № DNH4KP27221944 від 19.04.2006 року вбачається, що [PERSON] припинила оплату чергових платежів з 22 травня 2006 року, тобто з 22.06.2006 року у відповідача виникла заборгованість. Розрахунок заборгованості був здійснений станом на 18.02.2013 року, а позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшла до суду 17.04.2013 року. Заперечуючи проти позову відповідач та її представник просили суд застосувати до позовних вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З наведеного вище, суд приходить до висновку що, позивачем пропущений строк позовної давності по вимогах даного позову, він звернувся до суду із вимогою про захист свого цивільного права за межами позовної давності, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідно до приписів ч.4ст.267 ЦК України. Таким чином, враховуючи викладене вище та те, що відповідач [PERSON] та її представник просили застосувати строк позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed