Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що головою дворогосподарства житлового будинку № [NUMBER] в с. Стройне, Мукачівського району являвся його покійний батько - [PERSON] , який помер [INFO] , а після смерті останнього мати позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя ні батько, ні мати позивача не виготовили заповіт, тому спадкування здійснюється на підставі закону, а не заповіту. Після їх смерті у вищевказаному житловому будинку проживав він з відповідачем, яка також є спадкоємцем на частину спадкового майна. Зазначає, що звернувшись до державного нотаріуса з метою прийняття спадщини державним нотаріусом йому роз`яснено про право звернення до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, оскільки нотаріально таке право реалізувати неможливо, а тому просить суд визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Сторони у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Зокрема, позивач позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечує (а. с. 77-78). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Відповідно до свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] виданого відділом ДРАЦС Семенівського РУ юстиції у Полтавській обл. від 26.02.2016 р., актовий запис №6 від 03.02.1967 р., батьками [PERSON] , [INFO] записані батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а. с. 7). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Свалявським РВ ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано-Франківськ) від 09.07.2020 р. [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , актовий запис №17, а [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть (повторно) серії [NUMBER] відділом ДРАЦС Свалявського РУ юстиції у Закарпатській обл. від 02.03.2016 р., актовий запис №3 від 09.01.2016 р.) (а. с. 8-9). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 43164943 від 04.03.2016 р. та 61610273 від 10.09.2020 р. до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: тип реєстрації: реєстрація спадкової справи; номер у спадковому реєстрі: 58669147, у нотаріуса: 48/2016; дата та місце заведення: 04.03.2016, Закарпатська область, Свалявський район, Свалявська державна нотаріальна контора; спадкодавець: [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того відповідно до відповіді про витребування доказів вих. № 409/01-06 від 10.09.2020 р. на вих. № 8206 від 01.03.2020 р. підставою для заведення вищевказаної спадкової справи є заява [PERSON] від 04.03.2016 №94 про прийняття спадщини. Станом на 10.09.2020 р. свідоцтва по такій ще не видані (а. с. 10, 30-31). Відповідно до Архівного витягу від 02.07.2020 р № 418/07-04 протоколу № 1 засідання Ради уповноважених колгоспників колгоспу ім. Шевченка м. Свалява від 25.02.1971 р. [PERSON] виділено ділянку під будівництво площею 0,05 га з ділянки його батька [PERSON] Підстава №68, опис №1, справа №174, аркуші №9-11 (а. с. 11). Згідно технічного паспорту (інвентаризаційна справа №192/2020) на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] станом на 10.07.2020 р., встановлено, що даний житловий будинок складається з: «А» житлового будинку, «Б» сараю, «В» господарська будівля, «Г» вбиральня, №-1,2 огорожа (а. с. 12-14). Як убачається з довідки №160 від 10 липня 2020 року інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] становить 94192,00 грн. (а. с. 15). Вищезгадані обставини стверджуються відповідними документами і ніким не оспорюються. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20). Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Згідно з нормою ст. 319 цього кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити з своїм майном,

Outcome: approved