Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною заявою, якою просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована по [ADDRESS], а також зобов'язати реєстраційну службу Житомирського РУЮ зареєструвати за ним право власності. В судове засіданні сторони не з'явилися. Проте, як від позивача так і від відповідачів по даній справі надійшли заяви про слухання справи у їх відсутність. Позивач заявлений позов підтримав та просив його задовольнити. В свою чергу в поданій до суду заяві заступник голови сільської ради зазначив, що позов визнає. Представник реєстраційної служби поклався при вирішення спору на розсуд суду. Отже, судом вирішено проводити слухання справи за відсутності сторін. Судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. 21 лютого 2009 року між [PERSON] та позивачем було укладено договір дарування житлового будинку № 4 по [ADDRESS] та земельної ділянки біля вказаного будинку площею 0,25 га, яка призначена для ведення підсобного господарства та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 1822082000:06:001:0196 (а.с.5). [INFO] [PERSON] померла (а.с.9). 7 лютого 2014 року рішенням державного реєстратора позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на подаровану спірну земельну ділянку в зв'язку з невідповідністю її цільового призначення, що вказане в правовстановлюючому документі, відомостям, що містяться в Державному земельному кадастрі. Також державний реєстратор повідомив позивача, що останнім не оформлено державний акт на своє ім'я, на підставі вищевказаного договору дарування. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки іншим шляхом визнати право власності на спірну земельну ділянку останній не може. Зазначені правовідносини врегульовані наступними нормативними актами. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку (ст. 153 ЗК України). Аналіз вищезазначених норм та обставин справи, дає підстави дійти до висновку, що позивач є фактичним власником спірної земельної ділянки, однак в зв'язку зі змінами в законодавстві, яке діяло на момент видачі державного акту на спірну земельну ділянку дарувальнику, а також з огляду на те, що належним чином документи на право власності на неї оформленні не були, що позбавляє в даний час спадкоємця прийняти спадщину а беручи до уваги те, що право позивача на земельну ділянку ніким не оспорюється, позовна заява підлягає до задоволення. Також, розглядаючи питання щодо судових витрат по справі, суд відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує дане питання шляхом стягнення таких витрат, а саме сплаченої та документально підтвердженої позивачем суми судового збору в розмірі 1 018,60 гривень, з відповідачів в солідарному порядку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved