Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що за час перебування з відповідачем у шлюбі у них народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] Указує на те, що шлюб між сторонами розірвано 16.02.2016 року згідно з рішенням Стрийського міськрайонного суду. Зазначив, що відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги не надає, з серпня 2015 року діти проживають разом з ним. За таких обставин просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо спільних дітей та стягнути з неї на свою користь аліменти на їх утримання у твердій грошовій сумі з розрахунку по тисячу гривень на кожну дитину. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та наполягав на їх задоволенні. Представник третьої особи на стороні позивача, посилаючись на дані висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, також просила суд позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача заявлені вимоги визнав частково. Щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] заперечив. Вважає, що позивачем та його представником не наведено достатніх та допустимих доказів для задоволення даної вимоги і таких не здобуто протягом судового розгляду справи. Не заперечуючи щодо вимоги про стягнення аліментів, просив суд врахувати те, що відповідач має на утриманні малолітню дитину, перебуває у декретній відпустці і фінансово не спроможна сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] (директор Керецьківської ЗОШ 1-111 ступенів), [PERSON] ( класний керівник [PERSON]О.), [PERSON] (класний керівник [PERSON]С.) позитивно характеризуючи дітей сторін, пояснили, що переважно дітьми опікується позивач. Відповідач, за період з 2016 року, приходила до школи два рази. Зазначили, що про взаємини між сторонами і що слугувало причиною зміни місця проживання [PERSON] їм невідомо. Окрім того, свідок [PERSON] додатково пояснила, коли відповідач принесла у школу подарунки для синів, які передала їм у її присутності, старший син спочатку не хотів зустрічатися з матірю. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] ( працівники Керецьківської сільської ради ) підтвердили обставини, зазначені у складеному ними Акті обстеження матеріально-побутових умов сімї позивача, про те, що відповідач не проживає з сімю з 15 серпня 2015 року, не займається вихованням дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Свідок [PERSON] (сільський голова с.Керецьки ) пояснив, ним, як посадовою особою, було підписано та скріплено печаткою складений працівниками сільської ради, вищезгаданий Акт. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] (сусіди колишнього подружжя) пояснили, що за час спільного проживання подружжя, відповідач дбала про добробут дітей, які були охайними та доглянутими. З часу виїзду відповідача у 2015 році, остання більше не приїжджала. Про причини їм нічого не відомо. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно\~статті 150\~СК України , батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. За ст. 8 ЗУ Про охорону дитинства, батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 3 та ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За правилами ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обовязками. Згідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке розлучення може бути необхідним, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Так, свідоцтвами про народження, серії І-ФМ № 373353 від 10 березня 2017 року та серії І-ФМ № 373354 від 10 березня 2017 року, стверджено, що батьками [PERSON] та [PERSON] є позивач та відповідач (а.с. 7-8). Згідно чинного рішення Стрийського міськрайонного суду від 16.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 11 ). Правовою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є висновок Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області № 01-18/35 від 05.02.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 37-39). Обгрунтовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не забезпечує їм належного догляду, ухиляється від виховання, тобто свідомо нехтує своїми обовязками, необхідно позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Щодо стягнення аліментів суд дійшов наступного висновку. За ст. 150 СК України - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правовим змістом вказаної норми закону, обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязк є особистим, індивідуальним, а не солідарним. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з нормою ст. 182 СК України, мінімальний розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. За приписами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Як убачається з довідки Стрийської міської дитячої лікарні відповідач знаходиться у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною сином [PERSON], [INFO] (а.с.112). Згадана обставина, на думку суду, унеможливлює сплату аліментів відповідачем у заявленій сумі, а тому такі належить визначити у частці від заробітку (доходу) матері. За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved