Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про захист прав споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення сплачених коштів, в якому просить застосувати наслідки нікчемного та недійсного правочину і визнати договір фінансового лізингу № 002538 з додатками від 05.02.2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» - недійсним; стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на його користь сплачений адміністративний платіж в сумі 20000 грн.; сплачений судовий збір в сумі 1102,40 грн.. Позивач посилається на те, що 05.02.2016 року між ним та відповідачем по справі було укладено договір фінансового лізингу № 002538 з додатками, за умовами якого відповідач зобовязався придбати у власність предмет лізингу у вигляді автомобіля ЗАЗ Forza та передати цей автомобіль йому, а він, в свою чергу, зобовязався сплатити передбачені вказаним договором платежі, прийняти та належним чином використовувати предмет лізингу, у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі.\~ Відповідно до договору вартість предмету лізингу на момент укладання договору становила 7547,17 доларів США, в гривневому еквіваленті - 200000 гривень. При підписанні договору співробітники відповідача запевнили його щодо наявності автомобіля в партнерських автосалонах, проте в подальшому він дізнався, що нові автомобілі були відсутні в автосалонах і на складах. Отже, відповідач запропонував йому товар, якого не було в наявності та не представив його для огляду ні в день підписання договору, ні згодом, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». В усній формі йому було розяснено, що він повинен сплатити тільки передплату у розмірі 10% від вартості транспортного засобу в сумі 20000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого протягом декількох днів йому буде передано в користування предмет лізингу. Однак йому ніхто не розяснив, що даний платіж був адміністративним, тобто винагородою відповідачу за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладанням договору та виходить за межі переліку платежів, передбачених Законом України «Про фінансовий лізинг». Він сплатив зазначений платіж в сумі 20000 грн., але протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був йому переданий.\~ Відповідач відмовився передати предмет лізингу з посиланням на те, що п.4.1 договору передбачена передача у користування автомобіля не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок Відповідача наступних платежів: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу автомобіля; у разі наявності, оплатити різниці, до вже сплаченого авансового платежу. Крім того, в договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди він має звертатися у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Умови договору встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Вважає такі умови договору несправедливими та такими, що тягнуть його недійсність. Також в договорі та додатках відсутні відомості, що відповідач здійснює свою господарську діяльність згідно чинного законодавства та на підставі відповідного дозволу (ліцензії). Окрім викладеного, позивач посилається на нікчемність спірного договору, як в силу статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач застосував нечесну підприємницьку практику, так і в силу статті 220 ЦК України, так як договір не було посвідчено нотаріально. Позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявилися, але подали до суду письмові заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять розглянути справу без їх присутності, у разі неявки відповідача винести заочне рішення на підставі наявних доказів (а.с. 39, 49). Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 26, 32-33, 38, 45, 48), причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за їх відсутності або заперечення на позов не надав, у зв'язку з чим зі згоди позивача, його представника та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відносини що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 05 лютого 2016 року між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» укладено договір фінансового лізингу № 002538 з додатками, за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» зобовязалося придбати у власність предмет лізингу у вигляді автомобіля ЗАЗ Forza та передати цей автомобіль позивачу, а [PERSON], в свою чергу, зобовязався сплатити передбачені вказаним договором платежі, прийняти та належним чином використовувати предмет лізингу, у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі щомісяця (а.с. 12-19). Відповідно до договору вартість предмету лізингу на момент укладання договору становила 7547,17 доларів США, в гривневому еквіваленті - 200000 гривень. Згідно п. 1.7, п. 4.1, п. 9.1, п. 9.8 договору автомобіль передається у користування [PERSON] не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: адміністративного платежу в розмірі 10% від вартості транспортного засобу; авансового платежу в розмірі 50% від вартості предмета лізингу; комісії за передачу предмета лізингу в розмірі 3% від вартості транспортного засобу. 05.02.2016 року позивачем було сплачено 10% вартості автомобіля у розмірі 20000 грн. з призначенням платежу адміністративний платіж за договором, що підтверджується квитанцією № 19UG53037 від 05.02.2016 року (а.с. 20). Сплачена сума в розмірі 20000 грн. є першочерговим одноразовим платежем відповідачу за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладанням договору. У відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.12.2015 року по справі № 6-2766цс15, вбачається, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 002538 з додатками від 05 лютого 2016 року, укладений між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», нотаріально посвідчено не було. Крім того, у правовому висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16.12.2015 року по справі № 6-2766цс15, зазначено, що стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Суд, аналізуючи зміст спірного договору фінансового лізингу від 05 лютого 2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, встановлена жорстка відповідальність лізингоодержувача як споживача за порушення умов договору, усувається відповідальність лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, не надані права лізингоодержувача як споживача вимагати дострокового розірвання договору, передбачено покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Таким чином, умови договору фінансового лізингу від 05 лютого 2016 року є такими, що суперечать нормам ЦК, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди споживачеві. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. В договору фінансового лізингу від 05 лютого 2016 року та додатках до нього відсутні відомості про те, що ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» здійснює свою фінансову діяльність на підставі відповідного дозволу (ліцензії), що суперечить нормам законодавства викладеним вище. Враховуючи викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Outcome: approved