Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача в якому просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену зарплату за період з січня 2009 року по квітня 2013 року в сумі 36915,96 грн., а також середню зарплату за час затримки розрахунку в сумі\~ 127293 грн. 10 серпня 2018 року на адресу суду надійшов відзив від ТзОВ Львівські автобусні заводи, який мотивований тим, що позивачем не підтверджено наявності трудових відносин між позивачем та відповідачем, наявність невиплати у встановлений строк заробітної плати, сума заборгованості. У судове засідання позивачка не з'явилась, надіслала клопотання про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте подав на адресу суду клопотання про слухання справи у його відсутності. Просив відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 02.10.1995 р. позивач працював на ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 01.04.2007 р. [PERSON] прийняти на посаду майстра виробничої діяльності пресово-заготівельного цеху в ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 12.11.2009 р. переведений в пресово-кузовний цех на посаду майстра виробничої діяльності пресово-заготівельного відділу. 01.04.2011 р. переведений на відокремлений структурний підрозділ ТОВ «Львівські автобусні заводи» газорізальником шостого розряду в пресово-кузовний цех. 16.04.2013 р. позивач звільнений з посади за згодою сторін з відокремленого структурного підрозділу ТОВ «Львівські автобусні заводи», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книги бідись М.В. Судом встановлено, що позивачу не виплачено заборгованість по заробітній платі ТзОВ «Львівські автобусні заводи» у період з січня 2009 р по 16 квітня 2013 р., що становить 36915.96 грн., а також середню зарплату за час затримки розрахунку в сумі 127293.18 грн. Відповідно дост.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Відповідно дост.43 Конституції України, кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої ст. 47 КЗпП України, визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч.7ст.43 Конституції України, ч.1ст.115КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно вимог ч.1ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно- правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею 117 КЗпП України, передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство має сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13Про практику застосування судами законодавства про оплату праців становлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.\~117\~КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідне роз'яснення надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233\~КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей117,237-1 КЗпП України. За наведених обставин, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Outcome: approved