Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 05.12.2012 року [PERSON] засуджений за ч.2 ст. 276 КК України до п'яти років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України [PERSON] звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки. Згідно п.п. 2,3 ч.1 ст. 76 КК України [PERSON] зобов'язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи. Засуджений [PERSON] за те, що будучі працівником залізничного транспорту порушив правила безпеки руху, або експлуатації транспорту, якщо вони спричинили загибель людини, тобто загибель сина позивача, [PERSON], про підтвердження родинних стосунків з загиблим позивач надав копію свідоцтва про народження [PERSON], де в графі «Батько» вказано : « [PERSON]» та надав копію свідоцтва про смерть сина, [PERSON]. Вищевказаний вирок суду ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2013 року залишений без змін. Позивач зазначає, що в результаті загибелі його сина, йому, як батьку загиблого, завдана значна моральна шкода, яку він оцінює в сумі 200000(двісті тисяч) грн., яка виразилась у тому, що він переніс психологічні страждання та переживання, погіршився стан його здоров'я, він є інвалідом 3-ї групи загального захворювання, про що надав суду копію посвідчення. Після трагічної загибелі сина позивач неодноразово знаходився на лікуванні в Білопільській ЦРЛ, про що надав медичну довідку. Моральна шкода також полягає в тривалому розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції та в апеляційному суді, які віддалені від місця проживання позивача. Не зважаючи на те, що відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки та син позивача загинув, знаходячись у транспорті відповідача, останній не спромігся навіть доставити до батьків тіло загиблого сина та у добровільному порядку не надав жодної копійки для поховання сина. Позивач за своїм станом здоров'я не був у суді при розгляді кримінальної справи, на суд їздила його дружина більше 10 разів, але через тривалий час розгляду справи йому завдавалися моральні страждання, які збільшувалися зі збільшенням терміну розгляду справи судом. З огляду на наведене та посилаючись на норми закону, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заподіяну злочином моральну (немайнову) шкоду в розмірі 200000 (двісті тисяч) грн. В судовому засіданні позивач та його представники: [PERSON] та адвокат Конєва Л.К. підтримали позовні вимоги в повному обсязі і просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача за дорученням Семенова О.О. позовні вимоги не визнала повністю і просила відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 05.12.2012 року [PERSON] засуджений за ч.2 ст. 276 КК України до п'яти років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України [PERSON] звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки. Згідно п.п. 2,3 ч.1 ст. 76 КК України [PERSON] зобов'язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи. Вищевказаний вирок суду ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2013 року залишений без змін. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 25.07.1987 року: [PERSON] народився [INFO] в м.Білопілля Сумської області, актовий запис № 181, його батьки: «Батько»: «[PERSON]», «Мати»: «[PERSON]».(а.с.4). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 09 березня 2010 року, син позивача, [PERSON], помер [INFO] у віці 22 роки, місце смерті : Вінницька область, Калинівський район., на 1034км., пікет 3, залізничного перегону ст. Гулівці-ст.Голендри.(а.с.5). Відповідно до платіжного доручення № 2169 від 27 червня 2014 року платник : Харківська вагонна дільниця перерахував на користь стягувача- [PERSON] 76 672грн.00 коп. в рахунок стягнення матеріальної та моральної шкоди, згідно виконавчого провадження № 43730577 від 23.06.2014 року.(а.с.37). Як пояснила в судовому засіданні представник позивача [PERSON]- [PERSON], її чоловік, позивач по справі, є інвалідом третьої групи безстроково, захворювання отримано в період проходження військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 644598, згідно якої позивачу протипоказана важка фізична праця, праця з тривалим перебуванням на ногах, рекомендовано лікування у невропатолога. (а.с.6). В сьогоднішнє судове засідання за станом здоров'я позивач не зміг прийти, так як на даний час йому важко самостійно пересуватися. Позивач після трагічної загибелі сина захворів і за станом здоров'я не зміг поїхати для участі у судових засіданнях до Калинівського районного суду Вінницької області та до апеляційного суду Вінницької області. Тому у всіх судових засіданнях, яких було близько двадцяти, приймала участь його дружина,- представник позивача у даній справі. А так як розгляд справи як місцевим, так і апеляційним судом, тривав близько трьох років, судові засідання відкладались через неприбуття підсудного, біля року кримінальна справа не передавалась місцевим судом до апеляційного суду, то кошти на поїздки до суду, яких сім'я не мала, прийшлося позичати. Увесь цей період часу - від дня трагічної загибелі сина, - [INFO] і до 27.06.2014 року, - дня виплати коштів відповідачем за вироком суду, - відповідач жодної копійки позивачу чи його дружині не сплатив, навіть не спромігся допомогти транспортувати тіло сина з місця загибелі до місця поховання, - тобто поставився байдуже до горя батьків, чим завдав їм руйнівної сили душевних страждань, моральної шкоди, яка цілком негативно відобразилася на стані здоров'я позивача, який замість амбулаторного лікування став лікуватися на стаціонарі в нейрохірургічному відділенні в Сумській обласній лікарні та неврологічному відділенні Білопільської ЦРЛ в періоди : з 15.11.2010 року по 24.11.2010 року, діагноз: «Посттравматичний остеохондроз поперекового відділення хребта, протрузії мідхребцевого диска»; з 16.03.2011 року по 25.03.2011 року з діагнозом: «Остеохондроз поперекового відділу хребта»; з 06.07.2011 року по 08.07.2011року з діагнозом : «Полісегментарний остеохондроз хребта, протрузії межхребцевого диска»; з 14.08.2012 року по 23.08. 2012 року з діагнозом : «Остеохондроз поперекового відділу хребта.Протрузії міжхребцевого диску»; з 09.10.2012 року по 23.10.2012 року з діагнозом :»Остеохондроз поперекового відділу хребта, грижа м/д L2- 3, L3- L4, L4- L5, Вторинний больовий синдром» ; з 13.06.2014 року по 26.06.2014 року з діагнозом: « Остеохондроз поперекового відділення хребта».(а.с. 40-41). Вищевказана хвороба постійно впливає на рухові функції організму і позивач поступово стає нерухомим. На даний час стан здоров'я позивача погіршився і він після смерті сина став надто журитися і задумуватися, став мовчазним і відстороненим, не баче сенсу життя, через спогади про сина, що викликає неабияку стурбованість з боку рідних. Зазначені обставини свідчать про завдання [PERSON] моральної шкоди відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст.ст.11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відшкодування шкоди проводиться за наявності саме шкоди, винних, протиправних дій особи, що її заподіяла, а також причинного зв'язку між діями правопорушника та настанням шкоди. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. . В пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», зі змінами та доповненнями/, - міститься роз'яснення, що заподіяна моральна /немайнова/ шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями /бездіяльністю/ інших осіб. При вирішенні питання щодо задоволення позову та встановлення розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд виходить з наступного: залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. До пояснень представника відповідача про те, що моральна шкода вже була відшкодована сім'ї відповідача в особі [PERSON], з якою позивач проживає однією сім'єю, тому підстав для повторного відшкодування моральної шкоди немає, - суд відноситься критично, оскільки моральна шкода дійсно відшкодовується одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів, чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Тобто згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується кожному із зазначених у статті членів сім'ї загиблої особи. З урахуванням характеру душевних страждань позивача, пов'язаних з позбавленням життя сина позивача та довічним невиліковним душевним болем, його глибиною та тривалістю (на день розгляду справи відповідач не відшкодував позивачу жодної копійки моральної шкоди), ступеня вини відповідача в заподіянні моральної шкоди, приймаючи вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача 100 000(сто тисяч) грн. - на відшкодування моральної шкоди. Підлягають стягненню з відповідача і витрати на правову допомогу, відповідно до доданих представником позивача квитанцій у загальній сумі 1000 (одна тисяча) грн. ( 500грн- за складання позову, на що адвокат витратила 2 години, та 500грн- за участь адвоката у судовому засіданні від 14.01.2015 року , тривалість засідання- 1 година 5 хвилин)(а.с.45).

Outcome: partial