Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 23.07.2014 року між ТОВ «Туристична компанія «РТК» та [PERSON] було укладено договір № К293/140722-1 на туристичне обслуговування. В подальшому, 20.06.2014 року право вимоги за заначеним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп». 23.07.214 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» та [PERSON] було укладено договір про розстрочення платежу № 120529019, за умовами якого та Додаткової угоди до нього, сума договору з урахуванням плати за розстрочення становить 8772.22 гривень. Відповідач своєчасно не виконала умови договору розстрочення платежу № 120529019 від 23.07.2014 року, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем становить 7704.44, з яких сума заборгованості за основним зобов'язанням становить 3975.32, неустойки 3729.12 гривень, а тому як зазначає позивач він змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав і просить суд стягнути з відповідача на його користь зазначену суму боргу та вирішити питання про судові витрати у розмірі 243 гривні 60 копійок. Позивач надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи у відсутність його представника. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить направлення судової повістки за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 23.07.2014 року між ТОВ «Туристична компанія «РТК» та [PERSON] було укладено договір № К293/140722-1 на туристичне обслуговування. 20.06.2014 року право вимоги за заначеним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп». 23.07.214 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» та [PERSON] було укладено договір про розстрочення платежу № 120529019, за умовами якого та Додаткової угоди до нього, сума договору з урахуванням плати за розстрочення становить 8772.22 гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову повністю. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати, які в конкретному випадку становлять 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial