Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне. 27 березня 2014 року близько 11 години 30 хвилини, виконуючи роботи на закріпленому за ним тракторі марки NEW HOLLAND Т8.390, номерний знак [NUMBER] на полі № А212, розташованого поблизу с. В. Комишуваха Барвінківського району Харківської області, отримав виробничу травму у вигляді відкритого оскольчатого перелому лівого передпліччя в середній треті зі зміщенням. Згідно з актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку, вказаний нещасний випадок стався нібито не пов?язаний з виробництвом, оскільки договір про виконання разової роботи від 12 березня 2014 не містив ознак трудового договору. Як вказував позивач, вказаний договір він не підписував і вважав, що перебував з СТОВ АФ «Барвінківська» у трудових відносинах. Крім того, позивач вказував, що в порушення вимог Закону «Про охорону праці», при наявності несправної техніки СТОВ АФ «Барвінківська», йому не було надано технічної допомоги бригадою ремонтників, що і стало причиною його травмування, бо одному не можливо було скласти у транспортне положення борону зубчату ЗБР - 24. В обґрунтування того, що позивач перебував у трудових відносинах з підприємством, останній вказував на те, що 12 березня 2014 року його було фактично допущено до роботи трактористом - машиністом СТОВ АФ «Барвінківська», складався акт прийому - передачі матеріальних цінностей, було отримано паливо - мастильні матеріали, оформлялися подорожні листи. За період роботи з 12 по 15 березня 2014 року заробітна плата позивача складала 475.98 грн.. В цьому зв?язку, з перебуванням на лікарняному, підприємство, як вказував позивач, повинно виплатити йому за час вимушеного прогулу матеріальні збитки на суму 11661.51 грн.. Крім того, позивач просив поновити його на роботі тракториста - машиніста СТОВ АФ «Барвінківстка» з 27.03.2014 року, скасувати акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 11 квітня 2014 року, встановити факт нещасного випадку за формою Н - 1, що мав місце 27 березня 2014 року, зобов?язати відповідачів виконати вимоги «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 30.11.2011 року, стягнути з Стов АФ «Барвінківська» заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27 березня 2014 року по час звернення з позовом до суду в сумі 11661.51 грн. а також витрати на правову допомогу на суму 3000 грн.. Неодноразово, уточнюючи позовні вимоги, позивач просив скасувати акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 11 квітня 2014 року, встановити факт нещасного випадку за формою Н - 1, що мав місце 27 березня 2014 року, зобов?язати відповідачів виконати вимоги «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 30.11.2011 року, стягнути з СТОВ АФ «Барвінківська» заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27 березня 2014 року по час звернення з позовом до суду в сумі 36174.48 грн. а також витрати на правову допомогу на суму 3000 грн.. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів на його користь 50 000 грн. суми моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Позивач також показав, що саме ним під час складання в транспортне положення борони зубчатої, було помічено, що праве крило борони склалося у транспортне положення, а ліве - ні. Зупинивши трактор, позивач оглянув борону і встановив, що палець кріплення лівого крила борони вийшов з ладу. Про ці обставини було повідомлено керуючому відділенням для виклику бригади ремонтників. При усуненні самотужки неполадки, позивачем було отримано травму. Територіальне управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України в Харківській області, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, до суду представника не направили, подали заяву про слухання справи у відсутність представника. Представник СТОВ АФ «Барвінківська» у судовому засіданні позов не визнав і показав, що у березня місяці 2014 року на підприємство у відповідності до потребу у працівниках було направлено [PERSON]. Представнику підприємства, відповідача по справі, як його керівнику, було відомо, що останній приступає до роботи на підрядних (цивільно - правових) відносинах а не трудових. Позивач правилам внутрішнього трудового розпорядку не підпорядковувся і з такими правилами його ніхто не знайомив. Останній до штату підприємства для виконання певної роботи за конкретною кваліфікацією, професією, прийнятий не був. Йому заробітна плата не гарантувалася, оплату отримував за результатом по виконанню робіт. Наказу про прийняття його до штату та звільнення не приймалися. І позивач з письмовими заявами та проханнями до посадових осіб з приводу цього не звертався. В цьому зв?язку у трудовій книжці позивача не було зроблено запису про виконання ним роботи за цивільно - правовим договором. 27.03.2014 року, виконуючи польові роботи, [PERSON] було отримано травму в зв?язку з порушенням ст.. 14 Закону України «Про охорону праці». Пояснення позивача та його представника про те, що [PERSON] було фактично допущено до роботи, представник відповідача вважає безпідставними, оскільки останнього до роботи було допущено не по трудовому договору а по договору цивільно - правового характеру. В цьому зв?язку представник відповідача заперечує проти позову заперечує у повному обсязі. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Барвінківському районі Харківської області у судовому засіданні проти позову не заперечував. Відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ?я сторін та враховуючи обов?язок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом забезпечено усім учасникам можливість для реалізації їх прав для надання та витребування доказів, усі вони долучені до справи і досліджені. При аналізі доказів суд керується положеннями ст. 60 ЦПК України про те, що обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони, і виходить лише із тих доказів, які надані ними під час розгляду справи. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у відповідності до направлення на працевлаштування Барвінківського районного центра зайнятості, [PERSON] направлявся для працевлаштування до СТОВ АФ «Барвінок». І у відповідності до відповіді про прийняте рішення, останнього 12.03.2014 року прийнято на роботу на підставі договору цивільно - правового характеру. У відповідності до акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку з тяжкими наслідками, 27 березня 2014 року, прийнявши зміну від механізатора [PERSON] приблизно о 7 годині 40 хв., [PERSON] приступив до виконання змінного завдання на тракторі NEW HOLLAND Т8.3909, номерний знак [NUMBER] в зчеплення з бороною зубовою ЗБР - 24 . Близько 11 - 00 години, після закінчення польових робіт, під час складання в транспортне положення борони зубчатої, [PERSON] помітив, що праве крило борони склалося в транспортне положення, а ліве - ні. Під час огляду борони об 11 год. 15 хв. про ці обставини [PERSON] повідомив в телефонному режимі керуючого відділенням для виклику бригади ремонтників. Не дочекавшись ремонтників, [PERSON] приступив до ремонту борони. При цьому необхідно було вивільнити трос, який тримав ліве крило борони. Під час роз шплінтування пальця, який тримав трос, трос вивільнився та з силою вдарив позивача. В результаті [PERSON] було відкинуто на борону і останнього було травмовано. Причиною нещасного випадку є порушення вимог ст.. 14 Закону України «Про охорону праці», в наслідок чого допущено травмування дією предметів, що рухаються. На підставі висновку, пояснень та інших документів, комісія вважала, що даний нещасний випадок [PERSON] не підпадає під дію Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварії на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року за № 1232, де в п. 2 п. п. 2 зазначено, що дія Порядку поширюється на працівників, які відповідно до законодавства уклали з роботодавцем трудовий договір (контракт), або фактично допущені до роботи роботодавцем. Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах визначає Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.11 р. №1232 (далі - Порядок). Розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, які призвели до настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків (ст. 7); Спеціальному розслідуванню підлягають: нещасні випадки із смертельними наслідками; випадки смерті працівників на підприємстві. Спеціальне розслідування нещасних випадків, що спричинили тяжкі наслідки, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого, проводиться за рішенням Держгірпромнагляду або його територіальних органів залежно від характеру і ступеня тяжкості травми (п. 36). Згідно п. 8 Порядку спеціальне розслідування нещасного випадку (крім випадків, передбачених пунктом 39 цього Порядку) проводиться комісією із спеціального розслідування нещасного випадку, утвореною територіальним органом Держгірпромнагляду за місцезнаходженням підприємства або за місцем настання нещасного випадку. Відповідно до п. 42 Порядку спеціальна комісія зобов'язана: 1) обстежити місце, де стався нещасний випадок, одержати письмові чи усні пояснення від роботодавця і його представників, посадових осіб, працівників підприємства, потерпілого (якщо це можливо), опитати осіб - свідків нещасного випадку та осіб, причетних до нещасного випадку; 2) визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці; 3) визначити необхідність проведення лабораторних досліджень, випробувань, технічних розрахунків, експертизи для встановлення причини нещасного випадку і розроблення плану заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам; 4) вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); 5) з'ясувати обставини і причини настання нещасного випадку; 6) визначити, пов'язаний чи не пов'язаний нещасний випадок з виробництвом; 7) установити осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а також розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам; 8) зустрітися з потерпілим (якщо це можливо) або членами його сім'ї чи уповноваженою особою, яка представляє його інтереси, щодо роз'яснення їх прав у зв'язку з настанням нещасного випадку. За рішенням спеціальної комісії у разі необхідності проведення лабораторних досліджень, випробувань, технічних розрахунків, експертизи, у тому числі судово-медичної експертизи, для встановлення причин нещасного випадку і розроблення плану заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам органом, який утворив спеціальну комісію, утворюється експертна комісія із залученням до її роботи спеціалістів науково-дослідних, проектно-конструкторських, експертних та інших організацій, органів виконавчої влади, а також незалежних експертів. Після ознайомлення з необхідними матеріалами, обстеження місця, де стався нещасний випадок, та проведення лабораторних досліджень, випробувань, технічних розрахунків, експертизи експертна комісія складає висновок, в якому стисло викладає обставини, зазначає причини нещасного випадку, допущені порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці, а також заходи щодо запобігання подібним нещасним випадкам (п. 43 Порядку). За результатами спеціального розслідування складаються акти за формою Н-5 і Н-1 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом), картка за формою П-5 (у разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) стосовно кожного потерпілого, а також оформляються інші матеріали спеціального розслідування, зазначені у пунктах 50 і 51 цього Порядку. Акти за формою Н-5 і Н-1 підписуються головою і всіма членами спеціальної комісії протягом п'яти днів після оформлення матеріалів спеціального розслідування. У разі незгоди із змістом акта (актів) член спеціальної комісії підписує його (їх) з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово. Окрема думка додається до акта за формою Н-5 і є його невід'ємною частиною (п. 47 Порядку). Відповідно до п. 15 Порядку до обставин, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є, 1) виконання потерпілим трудових (посадових) обов'язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні; 2) перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконанням потерпілим трудових (посадових) обов'язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу; 3) підготовка до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь виробництва, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; 4) виконання завдань відповідно до розпорядження роботодавця в неробочий час, під час відпустки, у вихідні, святкові та неробочі дні; 5) проїзд на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підприємству, або іншому транспортному засобі, наданому роботодавцем відповідно до укладеного договору; 6) використання власного транспортного засобу в інтересах підприємства з дозволу або за письмовим дорученням роботодавця чи безпосереднього керівника робіт; 7) виконання дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий, тобто дій, які не належать до його трудових (посадових) обов'язків, зокрема із запобігання виникненню аварій або рятування людей та майна підприємства, будь-які дії за дорученням роботодавця; участь у спортивних змаганнях, інших масових заходах та акціях, які проводяться підприємством самостійно або за рішенням органів управління за наявності відповідного розпорядження роботодавця; 8) ліквідація наслідків аварії, надзвичайної ситуації техногенного або природного характеру на виробничих об'єктахі транспортних засобах, що використовуються підприємством; 9) надання підприємством шефської (благодійної) допомоги іншим підприємствам, установам, організаціям за наявності відповідного рішення роботодавця; 10) перебування потерпілого у транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо настання нещасного випадку пов'язане з виконанням потерпілим трудових (посадових) обов'язківабо з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів чи середовища; 11) прямування потерпілого до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженим маршрутом або до будь-якого об'єкта за дорученням роботодавця; 12) прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням, у тому числі на транспортному засобі будь-якого виду та форми власності; 13) раптова серцева смерть потерпілого внаслідок гострої серцево-судинної недостатності під час перебування на підземних роботах (видобування корисних копалин, будівництво, реконструкція, технічне переоснащення і капітальний ремонт шахт, рудників, копалень, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд, проведення геологорозвідувальних робіт під землею) або після підйому потерпілого на поверхню з даною ознакою, що підтверджено медичним висновком; 14) скоєння самогубства працівником плавскладу на суднах морського, річкового та рибопромислового флоту в разі перевищення обумовленого колективним договором строку перебування у рейсі або його смерті під час перебування у рейсі внаслідок впливу психофізіологічних, небезпечних чи шкідливих виробничих факторів; 15) оголошення потерпілого померлим унаслідок його зникнення, пов'язаного з нещасним випадком під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків; 16) заподіяння тілесних ушкоджень іншою особою або вбивство потерпілого під час виконання чи у зв'язку з виконанням ним трудових (посадових) обов'язків або дій в інтересах підприємства незалежно від початку досудового розслідування, крім випадків з'ясування потерпілим та іншою особою особистих стосунків невиробничого характеру, що підтверджено висновком компетентних органів; 17) одержання потерпілим травми або інших ушкоджень внаслідок погіршення стану його здоров'я, яке сталося під впливом небезпечного виробничого фактора чи середовища у процесі виконання ним трудових (посадових) обов'язків, що підтверджено медичним висновком; 18) раптове погіршення стану здоров'я потерпілого або його смерті під час виконання трудових (посадових) обов'язків внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів та/або факторів важкості чи напруженості трудового процесу, що підтверджено медичним висновком**, або якщо потерпілий не пройшов обов'язкового медичного огляду відповідно до законодавства, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку; 19) перебування потерпілого на території підприємства або в іншому місці роботи під час перерви для відпочинку та харчування, яка встановлюється згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, технологічної перерви, а також під час перебування на території підприємства у зв'язку з проведенням виробничої наради, одержанням заробітної плати, проходженням обов'язкового медичного огляду тощо або проведенням з дозволу чи за ініціативою роботодавця професійних та кваліфікаційних конкурсів, спортивних змагань та тренувань чи заходів, передбачених колективним договором, якщо настання нещасного випадку пов'язано з впливом небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком. Згідно п. 16 зазначеного Порядку визначено перебування за місцем постійного проживання на території польових і вахтових селищ; використання в особистих цілях без відома роботодавця транспортних засобів, устаткування, інструментів, матеріалів тощо, які належать або використовуються підприємством (крім випадків, що сталися внаслідок їх несправності, що підтверджено відповідними висновками); погіршення стану здоров'я внаслідок отруєння алкоголем, наркотичними засобами, токсичними чи отруйними речовинами, а також їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо), що підтверджено відповідним медичним висновком, якщо це не пов'язано із застосуванням таких речовин у виробничому процесі чи порушенням вимог щодо їх зберігання і транспортування, або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного, токсичного чи наркотичного сп'яніння, до настання нещасного випадку був відсторонений від роботи відповідно до вимог правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства або колективного договору; алкогольне, токсичне чи наркотичне сп'яніння, не зумовлене виробничим процесом, що стало основною причиною нещасного випадку за відсутності технічних та організаційних причин його настання, що підтверджено відповідним медичним висновком; вчинення кримінального правопорушення, що встановлено обвинувальним вироком суду або постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами; природна смерть, смерть від загального захворювання або самогубство (крім випадків, зазначених у пункті 15 цього Порядку), що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та/або відповідною постановою про закриття кримінального провадження, - є обставинами, за якими нещасний випадок не визнається таким, що пов'язаний з виробництвом. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що йому, як бригадиру тракторної бригади відомо, що у березні місяці 2014 року позивач разом [PERSON] за договорами підряду виконували роботу по обробітку землі. Роботу виконували позмінно на тракторі СТОВ АФ «Барвінківська». З правилами внутрішнього розпорядку вказаних осіб свідок не знайомив. Їм доводилося до відома, яким чином вони будуть працювати змінами. Заправка трактора була за рахунок підприємства, подорожній лист виписувався, так як випуск любого транспортного засобу за межі тракторної бригади без подорожнього листа заборонений. Заробітну плату позивач отримував по результатах виконаної роботи. Свідкові також відомо про отриману травму [PERSON] при обставинах, пов?язаних з порушенням ним правил техніки безпеки. Свідок [PERSON] показав, що у 2014 році він перебував у приміщенні, де знаходилася [PERSON]. Остання працює в СТОВ АФ «Барвінок» і є відповідальною особою за складанням договорів підряду. При цьому свідок чув, як на запитання [PERSON] про підписання договору оренди, [PERSON] просив її від свого імені підписати вказаний договір. Свідок [PERSON] показала, що у березня місяці 2014 року [PERSON] на тракторі разом з [PERSON] працював на умовах підряду по обробітку землі на тракторі. У березні місяці того ж року вона, свідок, по телефону зверталася до позивача з питань підпису договору підряду від 12 березня 2014 року. Проте позивач вказав, що зайнятий і просив свідка від його імені поставити підпис під вказаним договором. При цьому був присутній [PERSON] . В подальшому [PERSON] в договорі підряду та в акті приймання - передачі виконаної роботи про договору про виконання разової роботи підписалася замість [PERSON], так як фактично останній виконував роботи на умовах підряду. Після отримання травми до свідка приїздили позивач разом з своїм представником по справі, на прохання яких вона написала розписку про те, що підпис у вказаних документах виконала саме вона замість [PERSON]. Свідок [PERSON] показала, що вона працює в СТОВ АФ «Барвінківська» в якості начальника відділу кадрів. [PERSON] вона взагалі не знає і ніколи його не бачила. Останній з питань працевлаштування до відділу кадрів не звертався. У їх господарстві оформленням договорів підряду займалася [PERSON] і вона, свідок, ніякого відношення до цих договорів не має, так як займається особами, які працюють в господарстві на підставі трудових відносин. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні і такі клопотання учасниками судового розгляду не заявлялися. Їх показання об?єктивно підтверджуються і не суперечать інших зібраних у справі доказів. У відповідності до договору про виконання разової роботи від 12 березня 2014 року, укладеного, з одного боку з [PERSON] та СТОВ АФ «Барвінківська», було укладено договір підряду. У відповідності до видаткового касового ордеру від 28 березня 2014 року виплата згідно договору підряду по відношенні до [PERSON] становила 1248,73 грн.. Згідно довідки СТОВ АФ «Барвінківська» від 26 січня 2015 року, [PERSON] заяви про прийом, не надавав. В матеріалах справи є договір про виконання разової роботи від 12 марта 2014 року укладеного, з одного боку з СТОВ АФ «Барвінківська» та [PERSON], з іншого боку та акт приймання - передачі виконаної роботи по договору виконання разової роботи від 15 березня 2014 року. З приводу вказаних документів як позивач з своїм представником, так і представник СТОВ АВ «Барвінок» у судовому засіданні не заперечували, що підпис від імені [PERSON] виконано [PERSON], на що вказувала і остання, просили не приймати до уваги як доказ вказаний договір та акт приймання - передачі. В цьому зв?язку суд не приймає вказані докази а розглядає справу на підставі фактичних обставин справи. Представник СТОВ АФ «Барвінківська» просив ухвалити судове рішення на підставі фактичних обставин та доказів, наданих суду. Вiдповiдно до ст. 21 КЗпП України трудовий договiр - це угода мiж працiвником i власником пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноваженим ним органом чи фiзичною особою, за якою працiвник зобов'язується виконувати роботу, визначену цiєю угодою, дотримуючись внутрiшнього трудового розпорядку, а власник пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов'язується виплачувати працiвниковi заробiтну плату i забезпечувати умови працi, необхiднi для виконання роботи, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн. Цивiльно-правовий договiр - це угода мiж органiзацiєю (пiдприємством, установою тощо) i громадянином на виконання останнiм певної роботи (а саме: договiр пiдряду, договiр доручення тощо), предметом якого є надання певного результату працi, але за цього виду договору не виникають трудовi вiдносини, на якi поширюється трудове законодавство. За договором пiдряду, укладеним мiж власником i громадянином, останнiй зобов'язується за винагороду виконувати для пiдприємства iндивiдуально визначену роботу. Зазначаючи, що мiж сторонами наявнi трудовi вiдносини, апеляцiйний суд залишив поза увагою те, що основною ознакою, що вiдрiзняє пiдряднi (цивiльно-правовI) вiдносини вiд трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової дiяльностi, її органiзацiя. За цивiльно-правовим договором процес органiзацiї трудової дiяльностi залишається за його межами, метою договору є отримання певного матерiального результату. Пiдрядник, на вiдмiну вiд працiвника, не пiдпорядковується правилам внутрiшнього трудового розпорядку, вiн сам органiзовує свою роботу i виконує її на власний ризик. За трудовим договором працiвника приймають на роботу (посаду), включену до штату пiдприємства, для виконання певної роботи (певних функцiй) за конкретною квалiфiкацiєю, професiєю, посадою. Працiвниковi гарантується заробiтна плата, встановленi трудовим законодавством гарантiї, пiльги, компенсацiї тощо. При цьому за пiдрядним договором оплачується не процес працi, а її результати, котрi визначають пiсля закiнчення роботи i оформляють актами здавання-приймання виконаних робiт (наданих послуг), на пiдставi яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовiй книжцi не робиться запис про виконання роботи за цивiльно-правовими договорами. Водночас вiдповiдно до п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсiйне забезпечення» робота за угодами цивiльно-правового характеру за умови сплати страхових внескiв зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсiю. Отже, основною ознакою, яка вiдрiзняє трудовi вiдносини вiд пiдрядних є те, що трудове законодавство регулює процес трудової дiяльностi, її органiзацiї, а за цивiльно-правовим договором процес органiзацiї трудової дiяльностi залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матерiального результату. Пiдрядник, на вiдмiну вiд працiвника, не пiдпорядковується правилам внутрiшнього трудового розпорядку, вiн сам органiзовує i виконує свою роботу. Позивачем не доведено та не надано доказів, характерних для договору з трудових відносин. Натомість, представником СТОВ АФ «Барвінківська» надано докази та доведено фактично роботу позивача на підприємстві за цивільно - правовим договором. Позивачем не доведено факту прийняття позивача на роботу за конкретною квалiфiкацiєю, професiєю, посадою; не встановив факту роз'яснення позивачевi його прав i обов'язкiв та проiнформування пiд розписку про умови працi, наявнiсть на робочому мiсцi, де вiн буде працювати, небезпечних i шкiдливих виробничих факторiв та можливi наслiдки їх впливу на здоров'я, його права на пiльги i компенсацiї за роботу в таких умовах вiдповiдно до чинного законодавства i колективного договору. Крiм того, позивач не подав доказiв того, що за трудовим договором працiвник виконував вимоги внутрiшнього трудового розпорядку, встановленi адмiнiстрацiєю пiдприємства, де вiн працює, дотримуватися трудової дисциплiни (ст. ст. 139-152 КЗпП України ), на роботодавця покладається низка обов'язкiв щодо працiвника, якi пiдлягають виконанню незалежно вiд змiсту трудового договору. А за договором пiдряду одна сторона (пiдрядник) зобов'язується на свiй ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України ). При цьому у цивiльно-правових вiдносинах дiє принцип свободи договору, тобто сторони є вiльними в укладеннi договору, виборi контрагента та визначеннi умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства, звичаїв дiлового обороту, вимог розумностi та справедливостi (ч. 1 ст. 327 ЦК України ). Вiдповiдальнiсть працiвника за трудовим договором регулюється лише iмперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та iнших актiв трудового законодавства, що не можуть змiнюватися сторонами у договорi, а вiдповiдальнiсть виконавця послуг (пiдрядника) у цивiльно-правових вiдносинах визначається сторонами у договорi або чинним законодавством України, зокрема нормами ЦК України. Суд не приймає до уваги як доказ, посилання позивача на сам факт виконання сільськогосподарських робіт, оскільки ці роботи виконувалися в рамках цивільно - правових відносин. Не надано доказів і того, що особа (керівник СТОВ АФ «Барвінківська») яка має повноваження по прийому (звільненню) позивача фактично допустила його до виконання робіт в рамках саме трудових відносин. Не надано позивачем і доказів про проходження ним медичного огляду при працевлаштуванні на роботу, як він стверджує в рамках трудових відносин. Суд не приймає до уваги посилання позивача як на доказ про те, що він перебував з підприємством в трудових відносинах на наявний подорожній лист, ячкий видавався на його ім?я, так як подорожній лист трактора застосовується для обліку виконаних трактором робіт з перевезення вантажів, відпрацьованого ним часу. Випуск трактора без подорожнього листа заборонено. Судом не приймається до уваги як доказ позивача і на ті обставини, що підприємство надавало пальне для виконання робіт, трактор передавався позивачеві, оскільки вказані обставини відносяться до технологічних операцій для виконання робіт при будь яких відносинах (трудових, цивільно - правових). Не надано доказів позивачем і про його звернення до адміністрації підприємства з питань трудовлаштування на підставі трудових відносин, що підтвердила у суді в якості свідка начальник відділу кадрів [PERSON]. Перебування позивача з підприємством у цивільно - правових відносинах об?єктивно підтверджується касовим ордером на виплату 1248.73 грн. за договором підряду та договором про виконання разової робити з [PERSON], який на одном тракторі з позивачем виконував сільськогосподарські роботи позмінно разом з ним. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку про те, про те, що з урахуванням фактичних обставин справи, позивач працював на підставі цивільно - правових відносин а не за трудовим договором. Судовим розглядом доведено перебування позивача з СТОВ АФ «Барвінківська» саме в цивільно - правових відносинах. У судовому засіданні, з урахуванням пояснень сторін, добутих доказів по справі, суд не прийняв як доказ договір про виконання разової роботи та акт приймання - передачі виконаної роботи, прийшовши до висновку про перебування позивача з підприємством в цивільно - правових відносинах. В цьому щзв?язку підстав для скасування акту спеціального розслідування нещасного випадку від 11 квітня 2014 року, не має. Підстави для зобов?язання відповідачів виконання вимоги «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аврій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 30.11.2011 року, також, з урахуванням наведеного, відсутні. В зв?язку з висновком суду про перебування позивача саме в цивільно -правових відносинах з підприємством, суд вважає за необхідне в встановленні факту нещасного випадку на виробництві за формою Н - 1, що мав місце 27 березня 2014 року, відмовити. Задоволення позову в частині поновлення позивача на роботі в якості тракториста - машиніста СТОВ АФ «Барвінківська» з 27.03.2014 року, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, з наведених вище підстав, задоволенню не підлягають. Позивач також просив стягнути моральну шкоду в сумі 50 000 грн., на що слід зазначити наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Ст. 23 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Приймаючи до уваги моральні страждання потерпілого, яка вона зазнала внаслідок спричинення тілесних ушкоджень та їх наслідків, суд вважає за необхідне позов в даній частині задовольнити частково, стягнувши з СТОВ АФ «Барвінківська» на користь [PERSON], 10 000 грн. суми моральної шкоди. При стягненні саме суми такого розміру, крім того, враховуються і необережні дії позивача при спричиненні тілесних ушкоджень. Позивач також просив стягнути витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн., на що слід зазначити наступне. Ч. 2 ст. 84 ЦПК України передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 25.06.2014 року. Секретарем судових засідань надана довідка про участь [PERSON] у судових засіданнях протягом 13 годин 51 хв.. Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову у вказаній частині.

Outcome: partial