Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якій зазначає, що відповідач, з метою отримання банківських послуг, підписала заяву б/н від 17.08.2011 р.. Позивач також вказує, що 14.06.2018 р. відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача на АТ КБ «Приватбанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок, для користування кредитним рахунком відповідач отримав кредитну картку та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 33000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 16.03.2020 р. має заборгованість - 65238,29 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 41941,23 грн., в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту - 00,00 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 41941,23 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками - 00,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 00,00 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит - 10307,52 грн.; нарахована пеня - 9406,76 грн.; нарахована комісія - 0,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3082,78 грн.. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 16.03.2020 р. у розмірі 65238,29 грн. за кредитним договором б/н від 17.08.2011 року та судові витрати у розмірі 2102 грн.. Ухвалою судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04.06.2020 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Учасникам справи роз`яснено положення ст.ст. 178, 278 ЦПК України. Відповідач 23.06.2020 р. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача, посилаючись на те, що вона, як відповідач визнає той факт, що 17.08.2011 р. нею було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. При цьому, у зазначеній анкеті-заяві відсутні позначення щодо бажання придбати будь-яку з карт позивача, а тому як наслідок, не вказано кредитного ліміту встановленого для відповідача. Також, відповідач зазначає, що у заяві зазначено, що вона згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з вказаними Умовами та Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Проте, зазначені документи їй не були надані як клієнту в письмовому вигляді. Крім того, відповідач вказує, що правовідносини між нею та позивачем тривають з 17.08.2011 р. та у Тарифи і в Умови надання банківських послуг неодноразово вносилася зміни, однак позивач не надсилав їй жодних SMS-повідомлень або інших змін Умов надання банківських послуг. Окрім цього, відповідач вказує, що згідно з наданим позивачем розрахунком, її заборгованість за кредитним договором станом на 16.03.2020 р. становить 65238,29 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 41941,23 грн., в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту - 00,00 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 41941,23 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками - 00,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 00,00 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит - 10307,52 грн.; нарахована пеня - 9406,76 грн.; нарахована комісія - 0,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3082,78 грн., однак у позовній заяві позивач зазначає, що розмір кредитного ліміту збільшився до 33000 грн.. А у розрахунку позивач зазначає, що заборгованість за тілом кредиту становить 41941,23 грн., при цьому у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картки ніде не зазначена сума тіла кредиту або кредитного ліміту у розмірі 41941,23 грн.. Окрім цього, позивач вказує, що у заяві позичальника від 17.08.2011 р. процентна ставка не зазначена. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Окрім того, відповідач вказує, що укладений спірний договір від 17.08.2011 р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами не містить строку повернення кредиту (користування ним), як істотної умови такого договору. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 17.08.2011 р. не містить жодних істотних умов не тільки кредитного договору, а будь-якого договору, з яких було б можливо встановити умови, на яких він укладався, а тому відповідач вказує, що кредитний договір укладено не було (а.с.101-107). Представник позивача 15.07.2020 р. подав до суду відповідь на відзив, який засобами поштового зв`язку надіслав відповідачу 11.07.2020 р.. У відповіді на відзив зазначив, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення. Також, представник позивача вказує, що виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх використання. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Окрім цього, у відповіді на відзив представник позивача зазначає, що до матеріалів позовної заяви долучено «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, тощо. Сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили умови сплати пені та штрафів. Також, за договором власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. Також, представник позивача зауважує, що згідно з випискою по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором, посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги, у зв`язку з чим, просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі (а.с. 125-133, 137-146). Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак раніше подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку банка відсутні, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду (а.с. 75). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак засобами електронного зв`язку подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, оскільки вона не має можливості прийняти особисту участь у судовому засіданні, оскільки знаходиться з дитиною на щоденному амбулаторному лікуванні в м. Дніпро (а.с. 161). Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 17.08.2011 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 38). З матеріалів справи видно, що 14.06.2018 р. відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача на АТ КБ «Приватбанк», АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «Приватбанк», про що свідчить Виписка з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 р. (а.с. 72) та Статут АТ КБ «Приватбанк», затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 594 від 05.06.2019 р. із змінами (а.с. 73-74). Позивачем, до анкети-заяви позичальника додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового кредиту» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2011 р. № СП-2010-256, які були розміщені на сайті www.privatbank.ua (а.с. 38, 39, 40-65). Підписавши анкету-заяву, позичальник [PERSON] надала згоду, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, вона ознайомлена та згодна з умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с. 38). Крім того, судом встановлено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Однак, слушним є посилання відповідача у відзиві на позов на те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 638, 634, 1054 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Між тим, Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «про захист прав споживачів»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим, банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року. З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, враховуючи вимоги ст.ст. 8, 42 Конституції України, cт. 3 ЦК України, приймаючи до уваги принцип справедливості, добросовісності та розумності, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В порядку ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 17.08.2011 р., укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем видно, що відповідач користувалася кредитними коштами та станом на 16.03.2020 р. має заборгованість - 65238,29 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 41941,23 грн.; в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту - 00,00 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 41941,23 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками - 00,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 00,00 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит - 10307,52 грн.; нарахована пеня - 9406,76 грн.; нарахована комісія - 0,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3082,78 грн. (а.с. 8-17). У вказаній вище анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків за користування кредитом, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині складової повної вартості кредиту, у т.ч. відсотків, пені та штрафів, в т.ч. їх розмір і порядок нарахування, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) могли неодноразово змінюватися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.08.2011 р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (згідно з штампом на конверті 28.05.2020 р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі № 342/180/17 від 03.07.2019 р., та у постановах КЦС Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 521/506/17 та від 05.08.2020 р. у справі № 333/4669/16-ц. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, а також штрафів (пені), наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Положеннями ст.ст. 12. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, що Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору. З наведених підстав, суд дійшов висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мала на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брала на себе зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитним коштами, пені та штрафів в обумовленому позивачем розмірі. Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що у відзиві на позовну заяву [PERSON] визнала та підтвердила факт укладення кредитного договору 17.08.2011 р. між нею та банком, однак зазначила, що у зазначеній анкеті-заяві відсутні позначення щодо бажання придбати будь-яку з карт позивача, а тому як наслідок, не вказано кредитного ліміту встановленого для відповідача. Однак, судом встановлено, що відповідачу, позивачем з 04.01.2013 р. були надані кредитні картки з встановленим терміном їх дії остання від 26.04.2019 р. (до 11/22), що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 37), про що відповідач не заперечувала. У зв`язку з тим, що анкета-заява підписана сторонами, однак не містить строку повернення кредиту (користування ним) та відсутність підпису позичальника в Умовах та правилах надання банківських послуг, які судом не приймаються, то суд приходить до висновку, що сторони не обумовили у письмовому вигляді строк повернення кредиту. Крім того, з виписки АТ КБ «Приватбанк» по рахунку відповідача встановлено, що [PERSON] 04.01.2013 р. отримала кошти у розмірі встановленого кредитного ліміту в сумі 500 грн., та користувалася кредитними коштами (а.с. 18-35). Також, з виписки банку по рахунку відповідача встановлено, що протягом 2013-2018 років відповідачу збільшувався та зменшувався кредитний ліміт, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 36), про що [PERSON] не заперечує у відзиві на позовну заяву, а лише зазначає про суперечності між сумою тіла кредиту вказаної банком у позовній заяві в розмірі 33000 грн. та сумою 41941,23 грн., яку просить стягнути банк. Так, АТ КБ «Приватбанк», обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, а саме в розмірі 41941,23 грн. не надав до суду належних та переконливих доказів збільшення лімітного кредиту відповідачу до вказаного розміру. Однак, згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» про встановлення кредитного ліміту [PERSON] , відповідачу востаннє було змінено кредитний ліміт 25.09.2018 р. та збільшено його до суми в розмірі 33000,00 грн. (а.с. 36), на що погодилась відповідач, оскільки, як встановлено з виписки по картковому рахунку [PERSON] , остання продовжила користуватися коштами банку на власні потреби, погашати тіло кредиту та сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а тому вказана обставина є підставою для виконання боржником обов`язку повернути надану банком суму. Також, з матеріалів справи встановлено, що для подальшого користування кредитними коштами позичальника, відповідач 31.01.2014 р. зверталася до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про зміну персональних даних клієнта банку у раніше поданій анкеті-заяві від 17.08.2011 р. (а.с. 65). Крім того, судом враховано посилання позивача у відповіді на відзив, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів повернення банку кредитного ліміту у розмірі обумовленому у позові, що є її процесуальним обов`язком, то наявні правові підстави для покладання на відповідача обов`язку сплатити на користь банку заборгованості за тілом кредиту у розмірі саме 33000,00 грн., що узгоджується з правовими позиціями ВС, викладеними вище. З огляду на викладене, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав та позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № б/н від 17.08.2011 р., а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 33000,00 грн.. В порядку п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволених вимог у розмірі 1063,27 грн., а тому доводи відповідача, що вона не має можливості сплатити судові витрати, оскільки є безробітньою та має на утриманні малолітню дитину, 2012 року народження, суд до уваги не приймає та вважає такими, що не є підставами для звільнення від сплати судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial