Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.04.2002 року він придбав у відповідачки садибу, [ADDRESS] , яка складається із житлового будинку дерев`яного 1979 року побудови під літ. «А» загальною площею 34,9 кв.м. житловою 15,5 кв.м. з надвірними спорудами: верандою дерев`яною під літ «а», сараєм дерев`яним під літ. «Б», погребом цегляним під літ. «п/г» та земельною ділянкою загальною площею 0,2765 га, в тому числі 0,1765 га для ведення особистого селянського господарства та 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яку [PERSON] набула у спадщину після смерті [PERSON] . За придбане майно він сплатив відповідачці грошові кошти у розмірі 1000 грн. У зв`язку з тим, що відповідачка успадкувала зазначену садибу за заповітом, але не оформила її, то сторони домовилися, що нотаріально посвідчений договір купівлі- продажу житлового будинку між ними буде укладено після отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Але в послідуючому відповідачка не виконала свої зобов`язання і до цього часу такий договір не укладено. Тому позивач просив визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивач вказав, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачка проти задоволення позову не заперечила. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 02.04.2002 року [PERSON] придбав у [PERSON] за 1000 грн. садибу [ADDRESS] , яка складається із житлового будинку дерев`яного 1979 року побудови під літ. «А» загальною площею 34,9 кв.м. житловою 15,5 кв.м. з надвірними спорудами: верандою дерев`яною під літ «а», сараєм дерев`яним під літ. «Б», погребом цегляним під літ. «п/г» та земельною ділянкою загальною площею 0,2765 га, в тому числі 0,1765 га для ведення особистого селянського господарства та 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яку [PERSON] набула у спадщину після смерті [PERSON] . Па підтвердження цього відповідачка надала розписку (а.с. 6). Одночасно сторони домовилися посвідчити договір купівлі- продажу житлового будинку нотаріально після того як [PERSON] отримає відповідне свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] . Однак, право власності позивача на придбане майно до цього часу належним чином не оформлене, оскільки відповідачка ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо його усіх істотних умов, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для визнання за позивачем права власності на спірне майно.

Outcome: approved