Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 02.10.2013 року мотивуючи тим, що у квітні поточного року йому необхідно було здійснити поповнення картки [NUMBER], що належить третій особі - [PERSON] та банку емітенту ПАТ КБ «Приватбанк». Саме для цього 22.04.2013 року він звернувся до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: вул.О.Гончара,11, м. Біла Церква, Київської області. На відділенні банку, за підказкою та пропозицією його працівника він скористався платіжним терміналом TS00125, що належить ПАТ КБ «Приватбанк» і знаходився в приміщенні зазначено вище відділення банку. Для здійснення поповнення зазначеної вище платіжної картки ним було внесено до терміналу готівкові кошти в розмірі 200 грн., але терміналом було поповнено, зазначену вище картку лише на суму 5 грн., що підтверджено відповідним чеком. Залишок суми у розмірі 195 грн. він не зміг використати для подальшого поповнення зазначеної вище пластикової картки з причин відсутності такої можливості у платіжному терміналі, про що він дізнався вже після внесення готівкових коштів від працівника відділення, до якого він був змушений повторно звернутись із проханням допомогти у вирішенні проблеми, що виникла. Працівник відділення роз'яснив, що він може повернути суму залишку за допомогою наявної пластикової картки, яку необхідно вставити у спеціальний пристрій, яким оснащено термінал або поповнити будь - який номер мобільного телефону. Він не є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» і на той час із собою мав пластикову картку іншого банк - емітента - АТ «Ерсте Банк» і відповідно до рекомендації працівника відділення вставив в спеціалізований пристрій в терміналі дану картку із сподіванням отримати залишок коштів - 195 грн. у вигляді їх зарахування на зазначену картку, нажаль термінал відмовив у цій операції. Після цього він знову звернувся до працівника відділення з проханням допомогти у вирішенні проблеми та отримав відповідь, що повернення коштів можливе лише на пластикову картку банку - емітента за якою є ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки такої картки не було він попросив працівника відділення скористатись його персональною карткою, однак отримав відмову. В результаті подальших переговорів із працівником відділення йому було повідомлено, що в ситуації яка склалась він може скористатись лише однією операцією - поповнити на 195 грн. будь - який номер телефону, від чого він відмовився, оскільки на той час користувався службовим мобільним номером, який входив до корпоративної сітки оплату за яку здійснював його роботодавець. В кінці пояснень працівник відділення повідомив, що він може відмовитись від подальшої роботи із терміналом, а кошти які залишились будуть повернені протягом трьох днів, а ле для цього необхідно звернутись в call-center ПАТ КБ «Приватбанк» за номером гарячої лінії, що він і зробив. Дане звернення було зареєстровано за номером 421980, про що сповіщало sms-повідомлення, через деякий період йому зателефонували з банку і повідомили, що вирішити його проблему не можуть так як і не вбачають можливості у її вирішені. Тому, він змушений був звернутись до ПАТ КБ «Приватбанк»з письмовою заявою, своїм листом відповідач повідомив, що розглянув звернення і відповідно до ст.60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» не може розкривати банківську таємницю і не може задовольнити його звернення у повному обсязі та відмовився повернути кошти посилаючись на відсутність змоги не пояснюючи якої саме. В подальшому він звернувся до НБУ та в червні поточного року отримав лист в якому було чітко зазначено, що банки мають розробити та затвердити внутрішні положення ( інструкції) про організацію роботи щодо здійснення касових операції, у яких слід визначити порядок, зокрема , роботи з платіжними пристроями; забезпечити розміщення на моніторі платіжного пристрою інформації, що давала б можливість користувачеві прийняти рішення щодо здійснення операції за допомогою такого пристрою, ПАТ КБ «Приватбанк» повідомив, що не обмежує клієнтів проводити операції за допомогою такого пристрою. Пізніше йому зателефонували зі служби безпеки ПАТ КБ «Приватбанк», розпитали про проблему і відповідно до досягнутих домовленостей та обіцянок щодо можливого позитивного вирішення проблеми - повернення коштів в сумі 195 грн., він повторно подав заяву до банку. В липні поточного року він отримав лист від позивача у якому останній посилається на те, що службою безпеки було проведено службову перевірку яка не встановила шахрайських дій чи інших зловживань з боку співробітників банку і факти викладені у заяві не відповідають дійсності, при цьому вимоги щодо повернення коштів в сумі 195 грн. задовольнити не можуть. Оскільки даний спір в добровільному порядку вирішити неможливо, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 195 грн. - кошти, які були заблоковані платіжним терміналом ТS00125 і не повернуті йому відповідачем, стягнути з відповідача на його користь 27 грн. 12 коп., - кошти, що були сплачені позивачем на Укрпошті за відправлені звернення відповідачу та Національному банку України, зобов'язати відповідача відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., звільнити від сплати судового збору та покласти судові витрати на відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні обставини викладені у позовній заяві підтримав, просив задовольнити в повному обсязі та зазначив, що відповідач не встановив відповідну інформацію в терміналі, про що зазначено в листі НБУ, не вказано чи буде знято комісію і яку суму необхідно вносити. Моральну шкоду обґрунтував тим, що 22 квітня в нього день народження і саме в цей день стались зазначені події, [PERSON] мав дати йому ваги, за що він поповнить йому рахунок, оскільки сталась така подія і він вимушений був через касу все-таки поповнити рахунок знайомому на 195 грн., настрій був зіпсований, як наслідок відмовився від святкування дня народження та втратив заставу в кафе сплачену на проведення дня народження. Представник відповідача за довіреністю у справі Діденко Маргарита Василівна в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що в матеріалах справи міститься квитанція яку видав термінал, та в якій зазначено: внесена сума - 5 грн., комісія -0 % і результат операції - вдало, відомості про те, що позивач вніс до терміналу суму в розмірі 200 грн. відсутні, термінал надає при здійсненні операції всю необхідну інформацію, якщо особа не має можливості здійснити операцію через пристрій вона має можливість здійснити її через касу, внутрішні положення ( інструкції) про організацію роботи щодо здійснення касових операцій, в тому числі і роботи з платіжними пристроями викладено на сайті банку та міститься в інформаційних листівках у кожному відділенні банку, а моральна шкода не підтверджена доказами, тому просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). З вказаного випливає, що підставу та предмет позову позивач визначає самостійно у позовній заяві. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку і натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;відшкодування моральної немайнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. ( ст. 16 ЦК України. У відповідності до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені ст. 1167 ЦК України. Так моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. П. 1.32-2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» платіжний пристрій - технічний пристрій (банківський автомат, платіжний термінал, програмно-технічний комплекс самообслуговування тощо), який дає змогу користувачеві здійснити операції з ініціювання переказу коштів, а також виконати інші операції згідно з функціональними можливостями цього пристрою; Згідно ст. 24 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» , п. 24.3. При використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком або іншою установою - учасником платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі. Прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією. П. 24.4. Банки зобов'язані відображати інформацію про кожну операцію з приймання готівки (у тому числі їх агентів) у системі автоматизації банків на внутрішньобанківському рахунку та/або внутрішній підсистемі системи автоматизації банку в той самий операційний день (у разі здійснення ініціювання переказу готівки платником протягом операційного часу) або не пізніше наступного операційного дня (у разі ініціювання переказу готівки після закінчення операційного часу). П. 24.5. Учасники платіжних систем зобов'язані забезпечити відображення інформації про кожну операцію з приймання готівки для подальшого переказу та розрахунків між учасниками платіжної системи або учасників платіжної системи з отримувачами в системі обліку платіжної організації платіжної системи та у системі автоматизації банку, що обслуговує учасника платіжної системи/розрахункового банку платіжної системи у той самий операційний день (у разі здійснення ініціювання переказу готівки платником протягом операційного часу) або не пізніше наступного операційного дня (у разі ініціювання переказу готівки після закінчення операційного часу). П. 24.7. Банки, агенти банків та учасники платіжних систем, які приймають готівку (у тому числі за допомогою платіжних пристроїв) для подальшого її переказу, зобов'язані: забезпечити розміщення в доступному для огляду клієнтів місці або на моніторі платіжного пристрою інформації щодо найменування та місцезнаходження банку, комерційного агента банку, платіжної організації/учасника платіжної системи та найменування платіжної системи, номера телефону довідкової служби, електронної адреси, режиму роботи платіжного пристрою, строків зарахування коштів отримувачам та розміру комісійної винагороди (плати за здійснення операції); видати після здійснення операції (у тому числі за допомогою платіжного пристрою) касовий документ (квитанцію/чек тощо), який відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань ведення касових операцій банками України містить усі обов'язкові реквізити касового документа; забезпечити створення архівів електронних документів (збереження інформації про прийняту готівку, реєстри тощо) та контроль за їх цілісністю, захист цих документів (у тому числі криптографічний) під час їх зберігання та передавання від платіжних пристроїв до системи автоматизації банку відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. П. 36.1 «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» , У разі втрати суми переказу установа - учасник платіжної системи має повернути ініціатору цю суму, сплачену вартість наданих послуг, а також сплатити штраф у розмірі 25 відсотків сплаченої вартості наданих послуг. Відповідно до ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 - споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Згідно ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі зобов'язані: 1) перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; 2) в разі необхідності роз'яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз'ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції; 3) користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації; 4) з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару - застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил, а в разі відсутності таких правил в документації - дотримуватися звичайних розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду. Згідно чеку - квитанції виданого платіжним терміналом ТS00125, що знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул.. О.Гончара,11 та належить Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «Приватбанк» ( а.с.15) вбачається, що 22.04.2013 року о 09:32:47 на рахунок [PERSON] прийнято 5,00 грн., комісії сплачено - 0%, результат операції - вдало. Згідно листа Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» від 12.07.2013 року за № 20.1.0.0.0/7-130625/2574 ( а.с.20), за зверненням позивача, службою безпеки Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» було проведено службову перевірку, якою встановлено, що факти викладені в заяві [PERSON] не знайшли свого підтвердження, порушень та фактів шахрайських дій чи інших зловживань з боку співробітників ПАТ КБ «Приватбанк» не встановлено, тому вимоги викладені у заяві виконати не можуть. Отже, суд приходить до висновку, що при здійсненні операції на перерахунок коштів позивачем було внесено кошти на суму 5 грн., комісія не стягувалась і операція виконана вдало. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не довів належними та допустимими доказами обставини в обґрунтування вимог, а саме: щодо внесення до терміналу банку суми в розмірі 200 грн., не надання терміналом необхідної йому інформації для перерахунку коштів, щодо вини відповідача та завдання йому моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доданим доказам приходить до висновку, що позов не обґрунтований та безпідставний, тому не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed