Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] (далі - Відповідач) є матір'ю [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зазначають, що Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Враховуючи все вище викладене, просять позбавити Відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, стягнути з Відповідача аліменти на користь установи чи особи, під піклуванням якої будуть перебувати діти аліменти на утримання [PERSON], [PERSON], [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття, закріпити за дітьми право на користування житлом. В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Черкаської РДА, яка діяла від імені органу опіки та піклування на підставі та в межах виданої їй довіреності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник прокуратури Черкаського району позов підтримала в повному обсязі, вважала позбавлення батьківських прав відповідача таким, що відповідає інтересам дітей. Представник Мошнівської сільської ради в судове засідання не з'явився, надіслали на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник Мошнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів в судове засідання не з'явився, надіслали на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з'явилася, позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вислухавши думку прокурора та вивчивши по справі письмові докази, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір'ю неповнолітньої [PERSON] [INFO]; малолітнього [PERSON], [INFO]; малолітнього [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, не забезпечує їм необхідних умов для життя, здоров'я і виховання, достатнього життєвого рівня, повноцінного життя, всебічного виховання та розвитку та захисту їх законних прав та інтересів, що підтверджується Висновком опікунської ради Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради від 17.04.2014 року (а.с.8), Рішенням Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради № 14 від 17.04.2014 року, яким з метою усунення загрози життю дітей, було вирішено негайно відбрати у відповідача дітей та направити їх до КЗ «Черкаського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» (а.с.7). Актами обстеження житлово-побутових умов гр. [PERSON], яка проживає в [ADDRESS], (а.с.21), листом КЗ «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер» від 16.05.2014 № 638 з якого вбачається, що 25.04.2014 року [PERSON] виставлений діагноз : ІТБ (25.04.2014р.) обох легень (дисемінований) фаза інфільтрації і розпаду Дестр+, МТБ+М+К0 резист0, та зазначено, що [PERSON] являється небезпечною для оточуючих і спілкуватися з дітьми не може та іншими матеріалами справи. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування та ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, відповідно до положень абз. 7 п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення і поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки в судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей, своєю поведінкою та діями довела, що насправді не зацікавлена долею дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, суд позбавляє відповідача батьківських прав відносно її дітей. Крім того, судом встановлено, що відповідач, як мати неповнолітніх дітей, ухиляється від виконання обов'язків по їх матеріальному утриманню, позбавлення батьківських прав не звільняє Відповідача від обов'язку щодо утримання дитини, тому суд задовольняє позовні вимоги про стягнення аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дітей, їх вік та матеріальне становище, матеріальне становище платника аліментів, яка є інвалідом І групи, і стягує з відповідача аліменти на дітей в розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття повноліття. Крім того, суд вважає, що вимога про закріплення за дітьми право на користування житлом також підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 71 Житлового Кодексу України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», у разі передачі дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи - інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Частиною 1 статті 248 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина - сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Згідно ч. 1 ст. 20 Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Черкаської райдержадміністрації обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved