Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду зі вказаним позовом до відповідачів, просить припинити договір поруки №805/13/26/6-1873 від 01 грудня 2006 року (далі за текстом Договір поруки), посилаючись на те що 01 грудня 2006 року між Акціонерно комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №805/16/18-4/6484 у відповідності до умов якого Позичальник отримала у Банку кредит в сумі 31233,00 (тридцять одна тисяча двісті тридцять три) доларів США, зі сплатою 13,2% річних, з кінцевим терміном повернення 30.11.2029 року. Крім того 01 грудня 2006 року у забезпечення виконання зобовязань за вказаним Кредитним договором, між [PERSON] та Банком був укладений договір поруки №805/13/26/6-1873 у відповідності до умов якого Позивач взяв на себе зобовязання відповідати перед Банком, як солідарний боржник у випадку невиконання умов Кредитного договору Позичальником. В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначив, що у січні місяці 2015 року [PERSON] повідомила його, що з 20 жовтня 2008 року банком було збільшено відсоткову ставку до 14% річних в односторонньому порядку, у звязку з чим збільшився обсяг його відповідальності за Кредитним договором. Позивач вважає, що банк збільшуючи відсоткову ставку з 13,2% річних до 14% річних за Кредитним договором порушив умови Договору поруки, а тому його слід визнати припиненим, оскільки про збільшення обсягу його відповідальності Банк його не повідомив, будь якої письмової згоди на таке збільшення він не надавав, жодної додаткової угоди з Банком не укладав, а тому змушений звернутися до суду за захистом свої цивільних прав. Позивач у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, а також просив суд розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» у судове засідання не зявився, але надав до суду заперечення на позовну заяву з клопотанням про застосування до позовних вимог строку позовної давності, просив суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на необґрунтованість та недоведеність обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, але надала до суду пояснення на заперечення представника ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на те що, вимоги позивача є законними та обґрунтованими. Також просила суд розглянути справу за її відсутністю. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в межах позовних вимог, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 01 грудня 2006 року між Акціонерно комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №805/16/18-4/6484 у відповідності до умов якого Позичальник отримала кредит в сумі 31233,00 (тридцять одна тисяча двісті тридцять три) доларів США, зі сплатою 13,2% річних, з кінцевим терміном повернення 30.11.2029 року. 01 грудня 2006 року у забезпечення виконання зобовязань за вказаним Кредитним договором, між [PERSON] та Банком був укладений договір поруки №805/13/26/6-1873 у відповідності до умов якого позивач взяв на себе зобовязання відповідати перед Банком, як солідарний боржник у випадку невиконання умов Кредитного договору Позичальником. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Частиною 1 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. З пояснення [PERSON] судом встановлено, що у січні місяці 2015 року позичальник завітала до Банку з метою здійснення чергового платежу за графіком погашення заборгованості, де її фактично і повідомили про збільшення відсоткової ставки за Кредитним договором з 13,2% до 14% річних в односторонньому порядку, надавши їй копію повідомлення №25 3 04 01/96 2765 від 01.10.2008 р. за підписом керуючого [PERSON], про що вона відразу повідомила Позивача. Вказане пояснення представником банку спростовано не було. Саме після того, як позивач дізнався про підвищення відсоткової ставки за Кредитним договором, одразу ж звернувся до суду за захистом свої цивільних прав. Тому, суд відхиляє доводи ПАТ «Укрсоцбанк», що викладені у заперечені на позовну заяву, стосовно того, що позивачем не надано до суду жодного належного доказу на підтвердження збільшення обсягу відповідальності за Кредитним договором, а також стосовно застосування до вимог позивача позовної давності, оскільки вважає, що Кредитний договір та спірний Договір поруки укладені сторонами 01 січня 2006, в той час як позивач з позовом про припинення договору поруки звернувся лише у квітні 2015 року. Суд, вважає, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими, оскільки позивач дійсно не знав і не міг знати про збільшення Банком відсоткової ставки за Кредитним договором в односторонньому порядку і це підтверджується тим, що Відповідач 1 не довів суду той факт, що він дійсно повідомив позивача належним чином про збільшення обсягу відповідальності за Кредитним договором, або підписав з ним додаткову угоду до Договору поруки, де сторонами були погоджені такі умови. Відповідно до ч. 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди на то поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року у своїй Постанові № 5 (пункт 22) «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначив, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на предявлення позову про визнання договору поруки припиненим. Спірним Договором поруки не передбачено можливості зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди. Відповідно до статті 3 ч. 3.3. п. 3.3.2. Кредитор зобовязаний до моменту виконання зобовязання забезпеченого порукою, не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження Поручителя. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати припиненим Договір поруки №805/13/26/6-1873 від 01 грудня 2006 року, оскільки відповідальність Позивача за Договором кредиту №805/16/18-4/6484 від 01 грудня 2006 року дійсно збільшилася з 13,2% річних до 14% річних, без його згоди, та будь які зміни і доповнонення до спірного договору поруки у письмовій формі з Відповідачами, [PERSON] не погоджував. Судові витрати суд покладає на Відповідачів у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved