Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 500193377 від 25.11.2010 року в розмірі 53206,55 грн., а також судові витрати. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного договору № 500193377 від 25.11.2010 року з Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» відповідач отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 38780,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у строки та в порядку, встановлених договором, з кінцевим терміном повернення 26.11.2013 року. Між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги за зазначеним кредитним договором. Відповідач зобовязання за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 53206,55 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судові засідання не зявлялася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 25.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500193377, за умовами якого банк надав [PERSON] строковий кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 38780,00 грн. з кінцевим терміном повернення 26.11.2013 року за умови оплати за користування кредитом процентів у розмірі 17 % річних та інших платежів за договором. Судом встановлено, що [PERSON] свої зобовязання по договору не виконувала, тіло кредиту не повернула, проценти за користування кредитом повністю не сплачувала у визначений договором термін. Таким чином, відповідач порушила істотні умови укладеного договору, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 23.12.2013 року складає загальну суму у розмірі 53206,55 грн. (у тому числі заборгованість по тілу кредиту 27254,74 грн., прострочені проценти за користування кредитом 7551,81 грн., прострочена комісія 9200,00 грн., пеня 9200,00 грн.), що підтверджується витягом з реєстру передачі прав вимоги від 23.12.2013 року. 23 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу №2013-1, відповідно до умов якого первісний Кредитор передав (відступив), а новий прийняв право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 500193377, укладеним 25.11.2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON]. На виконання умов договору факторингу позивач повідомив відповідача листом про відступлення права вимоги, а також направив на адресу відповідача лист від 29.05.2014 року з вимогою про погашення простроченої заборгованості. Проте відповідач до теперішнього часу зобовязання за кредитним договором не виконує. Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли із приводу надання кредиту та відступлення права вимоги за договором факторингу і регулюються главою 71 ЦК України, загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір, а також главою 73 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved