Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 02.10.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.12.4 Умов і Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, що підписом підтвердив відповідач. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», « Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та « Тарифами Банку» які викладені на банківському сайті (http://privatbank.ua/terms/pages/70/) складає між ним та Банком Договір. При укладені договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. 28.02.2017 року відповідачка порушила умови кредитного договору і має заборгованість на загальну суму 29460,21 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1989,11 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 22403,09 грн., заборгованості з пені та комісії за користування кредитом 3188,95грн., штрафу за п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) 1379.06 грн. Банк, посилаючись на статті 525,527,598,610,1050,1054 ЦК України просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 29460,21 грн. і судові витрати 1600,00 грн. Представник позивача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву, в якій просить дану цивільну справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, була належно, відповідно до вимог ст. 74 ч.9 ЦПК України повідомлена про час та місце розгляду справи, справа розглянута без її участі, з ухваленням згідно ст. 224 ЦПК України заочного рішення. Відповідно до положень ст. 197 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з п. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст.ст. 1049 та 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Як встановлено, 02 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений договір без номера за яким вона отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.3.2.11 Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб. Станом на 28.02.2017 року відповідачка порушила умови кредитного договору і має заборгованість на загальну суму 29460,21 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1989,11 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 22403,09 грн., заборгованості з пені та комісії за користування кредитом 3188,95грн., штрафу за п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) 1379.06 грн. Вимоги Банку в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним 02.10.2012 року б/н року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем є обґрунтованими. Виходячи із правової позиції ВС України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року вони підлягають частковому задоволенню з виключенням сум штрафу за невиконання умов договору. Із правової позиції Верховного Суду України слідує, що за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Використовуючи практику суду вищої інстанції та вимогу ст. 360-7 ЦПК України, слід зменшити суму несплачених коштів за кредитним договором на розмір нарахованого за умовами цьому договору штрафу 500 та 1379,06 грн. Тому стягненню підлягають кошти в розмірі 27581,15 грн.= 29460,21 -(500+1379,06 ). При цьому суд бере до уваги, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами. Згідно із ч. ч. 1, 2\~ ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 64 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. На обґрунтування доводів позовних вимог, банком до суду було надано розрахунок суми заборгованості, підписаний представником банку, який судом\~ визнано належним та допустимим доказом та оцінено у відповідності з вимогами\~ ст. 212 ЦПК України, тому суд приходить до висновку, що цей доказ відповідає вимогам процесуального закону і підтверджує обставини, викладені в позовній заяві. Таким чином, позовні вимоги банку в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним 02 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем є підставними. Згідно з положеннями статті 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1600 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved