Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду зі вказаним вище позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 19 223,70грн, а також за прострочення грошового зобов`язання, згідно ч. 2 ст.625 ЦК України, три процента річних в розмірі 687,41грн та індекс інфляції в розмірі 1158,07грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що відповідач є споживачем теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Втім, за період з листопада 2018 по квітень 2020, вживаючи теплову енергію, відповідач не сплачує грошові кошти. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. 31.03.2021 представник позивача - адвокат Р.Г.Новак подав до суду заяву про розподіл судових витрат, в якій просив покласти на позивача витрати на професійну правничу допомогу, дозволити надати додаткові докази щодо витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи є його заява про підтримання позовних вимог, в якій він просив розглядати справу за його відсутності, а також зазначає, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином за зареєстрованим місця проживання. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, яка причини неявки не повідомила, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали страви, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Суд установив, що згідно довідки №153/8 від 24.05.2018 року, наданої ОК «ЖИТЛОВО ЕКСПЛУАТАЦІЙНИЙ КООПЕРАТИВ «ДОБРОБУТ СЕРВІС» будинок за адресою: [ADDRESS] , обладнано системою водяного обігріву. Починаючи з 01.11.2017 року надання послуг з постачання теплової енергії до будинку здійснюється ТОВ «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» (а.с.17). Рішенням виконавчого комітету Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області №323 від 11.12.2018 року встановлено тарифи на виробництво та постачання теплової енергії: 1773,09 грн. за Гкал.-для населення, 2974,51 грн. Гкал.-для інших споживачів, тариф на опалення на 1кв.м.: 32,99 грн.-для населення, 58,07 грн.-для інших споживачів (а.с.19). Відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.15,16). Квитанціями(рахунками на оплату за спожиту теплову енергію) за листопад 2018 - квітень 2020 встановлено заборгованість в загальному розмірі 19223,70грн за цією квартирою, особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.20-24). На теперішній час ця заборгованість не сплачена. Відносини щодо постачання фізичним особам теплової енергії регулюються Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про теплопостачання», «;Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Опалення - це підтримка в закритому приміщенні температури, що нормується й необхідне для нормальної життєдіяльності людини, ведення технологічних процесів і інших цілей й має важливе значення для запобігання відволоженню, промерзанню, викривлення будівельних конструкцій. Центральне опалення - послуга, яка передбачає подачу теплової енергії до кожної квартири для забезпечення опалення приміщень. Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Частиною третьою статті 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено основні обов`язки споживача теплової енергії, зокрема своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісяця здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача сплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, та укладення договору передбачений статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Законодавством не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідача від оплати за фактично надані послуги. Отже, відсутність договору, як підстава на безоплатне користування фактично спожитими послугами, не передбачена. За таких обставин, суд доходить висновку, що незважаючи на те, що з [PERSON] не укладався договір постачання теплової енергії, вона являється її споживачем за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , оскільки є власником цієї квартири. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 20 Закону України ««Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (частина друга статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) (частина четверта статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). При дослідженні боргових обов`язків відповідача, суд дослідив документальні матеріали, які характеризують обґрунтованість розрахунку. Докази спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Послуги з водо-, теплопостачання та водовідведення надаються споживачеві згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Як роз`яснено у листі Державної житлово-комунальної інспекції Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 02 листопада 2010 року № 23/4883, оплата послуг з теплопостачання здійснюється з моменту набуття права на квартиру, оскільки ця послуга надається незалежно від наявності мешканців у квартирі (в разі відсутності технічної можливості відключення квартири від мереж централізованого теплопостачання). Відповідачем не надано жодних доказів щодо відповідного документального оформлення її відсутності у квартирі та неотримання зазначеної послуги. Отже, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується наявність несплаченої заборгованості в розмірі 19223,70грн [PERSON] за спожиту теплову енергію, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, шляхом стягнення з останньої цієї суми. До вищенаведених висновків суд дійшов із урахуванням правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року по справі №334/2789/15-ц, необхідність застосування якої передбачена частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Водночас, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Виниклі між сторонами договірні відносини ґрунтуються на грошовому зобов`язанні споживача теплової енергій, невиконання яких є наслідком застосування приписів ч.2 ст.625 ЦК України. Отже, крім суми боргу за спожиту електричну енергію з відповідача слід стягнути три процента річних в розмірі 687,41грн та індекс інфляції в розмірі 1158,07грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 2102,00грн покласти на відповідача, стягнувши його на користь позивача. Інші судові витрати покласти на відповідача, згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. Представник позивача - адвокат Р.Г.Новак, у поданій 31.03.2021 заяві про розподіл судових витрат, згідно ч.1 ст.134 ЦПК України, просив суд покласти на відповідача фактично понесені витрати на професійну правничу допомогу та дозволити надати додаткові докази щодо цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. До цієї заяви адвокат додав ордер від 27.07.2020, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію акту виконаних робіт з детальним описом робіт на загальну суму 15 500,00грн та рахунок-фактуру на цю суму. Подана заява буде розглянута судом в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved