Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 8243 грн. 92 коп., посилаючись на те, що 15травня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», що є правонаступником всіх прав та обов'язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта», та відповідачем по справі [PERSON] укладено кредитний договір №001-28134-150508, відповідно до якого позивачем відкрито кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. з встановленням ліміту кредитної лінії на рахунку в сумі 6000 грн. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконував, станом на 09.09.2013 року виникла зазначена заборгованість за кредитом. А тому вони змушені звернутися до суду для захисту своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень не надав. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позову виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом достовірно встановлено, що 15травня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта» (правонаступником якого з 01.10.2009 року є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»), та [PERSON] був укладений кредитний договір №001-28134-150508, відповідно до якого позивачем відкрито кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. з встановленням ліміту кредитної лінії на рахунку в сумі 6000 грн. Відповідно до п. 2.3 Договору та Тарифів на обслуговування платіжних карток, держатель сплачує банку проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставками, які зазначені в тарифах, а саме, акційний тариф з 15.04.2008 року по 31.05.2008 року становить 0,0001% річних, в подальшому - 19,90% річних, процент за позитивний залишок - 1% річних, процент за недозволений овердрафт - 90,00% річних. Плата за обслуговування кредитного залишку становить 2,99% від суми використаних кредитних коштів. (а.с. 5-7). Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, проте відповідач на даний час свої обов'язки за кредитним договором не виконав. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 09.09.2013 року за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором №001-28134-150508від 15травня 2008 року в сумі 8343 гривні 81 копійки, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 6051 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками - 745 грн. 56 коп.; заборгованість за комісіями - 1447 грн. 36 коп. (а.с. 13-14). Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки відповідач не виконує своїх обов'язків, передбачених умовами кредитного договору, то позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved