Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 19.12.2007 року було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11272316000, за яким позичальнику надано кредит в сумі 95 000,00 доларів США. Строк повернення кредитних коштів не пізніше 21.12.2037 року. Виконання зобов'язання було забезпечено шляхом укладення Договору поруки № 167147 від 19.12.2007 року з [PERSON] Банк взяті на себе зобов'язання виконав. Натомість, позичальник порушив взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого у позичальника утворилася заборгованість, яка станом на 07.06.2016 року становить 85 161,88 доларів США, з яких: заборгованості по кредиту - 72 305,46 доларів США, заборгованість по відсотках - 12 856,42 доларів США. Крім того, просили стягнути пеню в розмірі 96 025,38 грн., де: 24 118,89 грн. за прострочення сплати кредиту, 71 906,49 грн. за прострочення сплати процентів. В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що банк перерахував кредитні кошти на рахунок клієнта. 01.01.2008 року був перший платіж, і до травня 2015 року позичальник сплачував борг, прострочок не було. За кредитні кошти було придбано нерухоме майно - квартиру. Зауважив, що усі платежі, які були здійснені за даним кредитним договором, банком були зараховані. В судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. У матеріалах справи містяться письмові заперечення, подані представником, в яких у задоволенні позову просив відмовити з тих підстав, що він з [PERSON] мали намір отримати кредит у позивача, навіть підписали проект відповідних договорів. Однак, в процесі перевірки було встановлено, що банк надав недостовірні відомості про вартість такого кредиту, включивши неправильні розрахунки, визначення сукупної вартості кредиту, у зв'язку з чим він відмовився від отримання кредиту. Кредитних коштів банк йому не передавав. Дані обставини свідчать про те, що договір є неукладеним. Жодних належних доказів передачі йому грошових коштів позивач не надав. В судовому засіданні представник співвідповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у запереченнях, де зазначено, що у травні 2015 року нею було здійснено дострокове виконання зобов'язання, і фактично прострочення розпочалося з серпня 2015 року, тоді як позивач обраховує початок прострочення з 19.05.2015 року. Крім того, позивачем не враховані платежі, здійснені від імені [PERSON] 08.01.2008 року в сумі 706,43 доларів США, 20.10.2009 року в сумі 1 700 доларів США, 05.08.2010 року в сумі 1 230 доларів США, 07.09.2012 року в сумі 1 150 доларів США, 12.12.2014 року в сумі 14 794,00 грн. Крім того, вимога про стягнення пені подана з пропуском спеціального строку та перевищує розмір збитків. Вважав, що порука припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Представник додатково зазначив, що позивач не надав доказів видачі готівки. Підтвердив, що [PERSON] підписувала договір, і що вона сплачувала кошти по спірному кредитному договору. Вислухавши пояснення представника позивача, представника співвідповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 16.06.2016 року. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2016 року відкрито провадження у справі. 06.06.2017 року постановлено ухвалу про витребування доказів. 18.04.2018 року розглянуто питання [PERSON] про залишення позову без розгляду, та відмовлено у його задоволенні. 12.06.2018 року задоволено клопотання [PERSON] про призначення судово-економічної експертизи. 10.12.2018 року відновлено провадження у справі. В суді встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] 19.12.2007 року було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11272316000, за яким позичальнику надано кредит в сумі 95 000,00 доларів США. Строк дії договору до 21.12.2037 року. Згідно вимог законодавства договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Виконання зобов'язання було забезпечено шляхом укладення Договору поруки № 16747 від 19.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], та передачею у заставу квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] За умовами Договору поруки поручитель зобов'язався відповідати за невиконання [PERSON] в повному обсязі, в солідарному порядку. Пунктом 1.1 Договору кредиту сторони визначили, що кредит надається банком шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, згідно умов Договору. У пункті 8.2 адреса та банківські реквізити позичальника зазначено: рахунок [NUMBER], код банку (МФО) 351005. Згідно меморіального ордеру № [NUMBER] від 19.12.2007 року АТ «УкрСиббанк» перерахував [PERSON] на рахунок [NUMBER], відкритий у АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, кошти в сумі 95 000,00 доларів США, еквівалент 479 750,00 грн. Призначення платежу - надання кредиту згідно угоди № 11272316000 від 19.12.2007 року. Надані документи позивачем свідчать про те, що банк взяті на себе зобов'язання виконав. Позичальник порушив взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість. Як вбачається з виписки за кредитним договором остання дата сплати є 27.02.2015 року за рахунок переплати. Станом на 07.06.2016 року заборгованість становить 85 161,88 доларів США з яких: заборгованості по кредиту - 72 305,46 доларів США, заборгованість по процентах - 12 856,42 доларів США. За прострочення сплати процентів позивач просить стягнути пеню в сумі 24 118,89 грн. за прострочення сплати кредиту, та 71 906,49 грн. за прострочення сплати процентів. 27.04.2016 року на адреси [PERSON] та [PERSON] були направлені вимоги від 26.04.2016 року щодо наявності заборгованості та її погашення. Втім, вимога банку залишилась поза увагою відповідачів, заборгованість не погашена. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 553, 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (в редакції, яка діяла на момент подачі позову). З договору поруки слідує, що він діє з дати його підписання обома сторонами і діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. З матеріалів справи встановлено, що з лютого 2015 року позичальник перестав виконувати взяті на себе зобов'язання. У квітні 2016 року на адреси позичальника та поручителя були направлені письмові вимоги щодо наявності заборгованості та необхідності їх погашення. Позов подано до суду 10.06.2016 року. Дані обставини свідчать про те, що порука є діючою. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 264 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно п. 1 ч. 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як вбачається з розрахунків пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами, пеня розрахована за період з 19.06.2015 року по 07.06.2016 року, тобто в межах визначеного Законом строку. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи розмір заборгованості за розмір пені, підстави для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України відсутні. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права та обов'язки. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх мг або заперечень. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку доказам, які містяться у справі. Суд не приймає до уваги висновок експертного дослідження № 111-01/19 від 30.01.2019 року, складений Бюро економіко-правових експертиз на замовлення [PERSON], оскільки питання, яке було поставлено на розгляд експерта, відноситься до правового поля, і саме суд надає правову оцінку наданим доказам, а не експерт з правом проведення економічних експертиз. Проаналізувавши надані сторонами докази, та враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є доведеними, та мають бути задоволені в повному обсязі. Заперечення сторони відповідачів суд не приймає до уваги, оскільки наведені обґрунтування є безпідставними, та суперечать законодавству України. Безпідставним є і посилання представника відповідача [PERSON] щодо неврахування позивачем сплачених від імені [PERSON] певних сум, що тягне за собою невірний розрахунок заборгованості, оскільки такі твердження представника відповідача виникли з розрахунків по графіку погашення кредиту, тобто - по запланованих оплатах, а не по реальних розрахунках, враховуючи сплачені суми, наявність заборгованості та наслідки цього, передбачені умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 33 357,76 грн., дані кошти підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved