Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30.04.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем був укладений кредитний договір. Відповідно укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, станом на 30.09.2016 року має заборгованість в сумі 22731,08 гр., яка складається з наступного: 4578,82 грн. заборгованість за кредитом; 14639,84 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1953,80 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1058,62 грн. штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по справі. За заявою представника позивача справу розглянуто без його участі. Відповідач в судове засідання не з»явилася, подала до суду заперечення, в яких позовні вимоги визнає частково, просить застосувати позовну давність по стягненню пені в один рік, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів відмовити. Представник відповідача адвокат [PERSON]позов визнав частково, просить врахувати заперечення відповідача на позов. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Ч.1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 30.04.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір. Відповідно укладеного договору відповідач отримала кредит в розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов даних договорів відповідач зобовязаний сплачувати банку за користування кредитом відсотки щомісяця. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обовязків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість відповідача перед позивачем за договором станом на 30.09.2016 року складає 22731,08 гр., яка складається з наступного: 4578,82 грн. заборгованість за кредитом; 14639,84 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1953,80 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1058,62 грн. штраф (процентна складова). Згідно копії паспорту [PERSON] після укладення шлюбу 29.08.2012 року змінила прізвище на «Стародуб». (а.с.34) Розрахунок в частині заборгованості за кредитом, процентами, комісією за користування кредитом відповідач не спростувала належними та достовірними доказами відповідно до вимог ст.ст.58-60,64 ЦПК України, а тому суд приймає його за основу суми боргу. Що стосується вимог про стягнення штрафів, то суд вважає необхідним у задоволенні позову в цій частині відмовити, оскільки одночасне стягнення пені та штрафу суперечить\~ст.61 Конституції України, про що зазначено у правовому висновку постанови Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання\~\~ (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). Врахувавши наведене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~Верховний Суд України зазначив, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач зобовязалася сплачувати кредит, проценти за користування кредитом кожного місяця. Також судом встановлено, що відповідачем не виконуються умови кредитного договору, що є підставою для стягнення заборгованості за вищезазначеними кредитним договором з відповідача, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів: 500 грн. - фіксована частина, 1058,62 грн. - процентна складова, слід відмовити. Позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч.3\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 1953,80 гр., яка виникла з моменту виникнення заборгованості. З даним позовом позивач звернувся 02.11.2016 року. Представником відповідача заявлено клопотання про застосування позовної давності. Враховуючи, що до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 960,6 грн. за період з 31.10.2015 року по день звернення позивача до суду з даним позовом. З відповідача також підлягає стягненню судовий збір у сумі 1378,00 грн. на користь позивача, який було сплачено при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: partial