Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він являється власником житлового будинку №7, розташованого за адресою: Херсонська область, смт.Білозерка, вул.Київська (Жовтнева). В даному будинку, крім позивача, зареєстровано також місце проживання відповідача, яка не проживала за вказаною адресою без поважних причин з моменту реєстрації, а існування її реєстрації порушує права позивача як власника житла, оскільки він вимушений сплачувати комунальні послуги за мешканку, яка фактично не проживає в будинку. Посилаючись на ст.ст.391,405 ЦК України, просив визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеним житлом. В судовому засіданні позивач, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності серії САЕ №634858 виданого на підставі рішення виконкому Білозерської селищної ради від 24.05.2012 року №37, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, який розташований за адресою: Херсонська область, смт.Білозерка, вул.Київська (Жовтнева), буд.7. Право власності позивача на вищевказаний будинок підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав №34664724 від 01.07.2012 року. Відповідно до акту обстеження для встановлення факту проживання осіб за місцем реєстрації №6851 від 18.10.2017 року, відповідач значиться зареєстрованою за адресою: [INFO], проте фактично за вказаною адресою не проживає протягом тривалого часу. Частиною першою статті 383 ЦК України, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно положень ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що відповідач не є членом сім'ї позивача, більше як один рік відсутня за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідача у будинку позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, у зв'язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача таким, що втратила право користування вказаним житлом. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрат. Враховуючи, що позивачем понесені витрати за сплачений судовий збір в суму 640 грн. та 275 грн. за розміщення оголошення в газеті, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача в загальній сумі 915 грн.

Outcome: approved