Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до Голови Державної архівної служби України Гінзбург Ольги Петрівни, в якому просив спростувати поширену Головою Державної архівної служби України Гінзбург О.П. інформацію в Державному бланку щорічної оцінки виконання державним службовцем [PERSON] посадових обов'язків і завдань, як недостовірну інформацію стосовно оцінки виконання ним обов'язків, визначених у його посадовій інструкції, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень, вважати пункти 3, 4, 5 щорічної оцінки недійсними; спростувати на нарді Державної архівної служби України звинувачення на адресу позивача, які були висловлені Головою Державної архівної служби України на нараді 15.10.2013 року щодо виконання планових завдань за 9 місяців 2013 року та питань підготовки до осінньо-зимового періоду; зобов'язати Голову Державної архівної служби України довести до особового складу Державної архівної служби України рішення Харківського окружного адміністративного суду та Харківського апеляційного адміністративного суду. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 05.04.2013 року Голова Державної архівної служби України Гінзбург О.П. затвердила результати щорічної оцінки виконання позивачем посадових обов'язків і завдань, в якій стверджується, що позивач ставить під сумнів правомірність Указів Президента України та рішення Уряду, не виконує належним чином посадові обов'язки. Також позивач стверджує, що інформація поширена відповідачем не конкретизована, без фактів і прикладів, не відповідає дійсності, оскільки протягом 2010-2013 років Департамент страхового фонду документації Державної архівної служби України, директором якого є позивач, неодноразово перевірявся різними структурами, в тому числі і Державною архівною службою України, і діяльність департаменту визнавалася задовільною, позивач має стаж роботи понад 20 років на керівних посадах, має чисельні відзнаки та винагороди. Виходячи з викладеного, позивач вважає, що по відношенню до нього було порушено засади законності, прозорості, гласності, об'єктивності та неупередженості, які є обов'язковими при оцінюванні діяльності державних службовців, та вказує на те, що оголошені йому наказами Державної архівної служби України три догани були скасовані рішеннями Харківського окружного адміністративного суду. Крім того, позивач зазначає, що 15.10.2013 року на нараді щодо стану виконання планових завдань за 9 місяців 2013 року та питань підготовки до осінньо-зимового періоду в присутності керівників інших структурних підрозділів Мінюсту та Державної архівної служби України допускала на його адресу образливі випади, звинувативши позивача в лобіюванні рішень Харківського окружного адміністративного суду та Харківського апеляційного адміністративного суду, а також неодноразово висловлювалась на адресу колективу Державного департаменту страхового фонду документації образливими словами «клоуни». Посилаючись на вказане, позивач і звернувся до суду із даним позовом на захист власної честі та ділової репутації. Під час розгляду справи представник позивача змінив предмет позову, про що подав відповідну заяву (а.с. 67-70), відповідно до якого просив визнати інформацію, зазначену вище, недостовірною та такою, що порушує честь, гідність і ділову репутацію позивача, і спростувати її у спосіб поширення, а саме шляхом внесення рукописного тексту до Бланку щорічної оцінки виконання державним службовцем [PERSON] посадових обов'язків і завдань; шляхом повідомлення учасникам наради керівників державного департаменту СФД, регіональних центрів СФД, Бюджетної установи «Фонд «НДІ макрографія» від 15.10.2013 року; шляхом надання офіційної службової характеристики на позивача, а також зобов'язання відповідача спростувати зазначену вище інформацію на розширеному засіданні колегії Державної архівної служби України із залученням директорів спеціальних установ страхового фонду документації та Науково-дослідного, проектно-конструкторського інституту макрографії; зобов'язання відповідача довести до особового складу Державної архівної служби України у спосіб видання наказу рішень Харківського окружного адміністративного суду та Харківського апеляційного адміністративного суду щодо скасування оголошених позивачу доган. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив про задоволення позову. Представники відповідача також в судове засідання не з'явилися, направивши до суду заперечення проти позову (а.с. 95-100), в яких вказали на необґрунтованість позову, а також подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, в якій просили в позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Так, з позовної заяви вбачається, що інформація, яка викладена у щорічній оцінці стосовно позивача, є неправдивою і стала відома начальнику відділу кадрового забезпечення Державної архівної служби України Барановій О.В., завідувачу сектору кадрової роботи Державного департаменту страхового фонду документації Ступаковій Т.Ф., головному спеціалісту сектору кадрової роботи Державного департаменту страхового фонду документації Совенко В.В., внаслідок чого було порушено особисті немайнові права позивача. Проте, як вказали в поданих запереченнях представники відповідача, відповідно до Типового положення про кадрову службу органу виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 серпня 1996 року № 912 (із змінами і доповненнями), організаційне забезпечення проведення щорічної оцінки покладається на кадрову службу відповідного органу. Відповідно до Загального порядку проведення щорічної оцінки виконання державними службовцями покладених на них обов'язків і завдань, затвердженого наказом Головного управління державної служби України від 31.10.2003 № 122, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 19.11.2003 за № 1063/8384 до початку проведення оцінювання кадрові служби мають ознайомити всіх державних службовців з порядком проведення щорічної оцінки, а також разом з відповідними підрозділами забезпечити формою бланка щорічної оцінки виконання державним службовцем посадових обов'язків і завдань. Зазначена форма може доводитися до державних службовців в паперовому або електронному вигляді. Заключний етап проведення щорічної оцінки включає в себе перевірку кадровою службою державного органу повноти заповнення форми бланка щорічної оцінки і долучення її до особової справи державного службовця. Кадрова служба аналізує та узагальнює результати щорічної оцінки і готує проекти відповідних рішень з питань кадрового менеджменту. Указані висновки враховуються при складанні річних планів роботи з кадрами, визначенні щорічної та перспективної потреби в кадрах, формуванні державного замовлення на підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації державних службовців, плануванні їх кар'єри. Таким чином вбачається, що інформація, яка викладена у щорічній оцінці стосовно позивача стала відома працівникам кадрової служби під час виконання ними посадових обов'язків, що прямо передбачено Загальним порядком проведення щорічної оцінки виконання державними службовцями покладених на них обов'язків і завдань, затвердженим наказом Головного управління державної служби України від 31.10.2003 № 122, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 19.11.2003 за № 1063/8384. Крім того, відповідно до пункту 4.1 Загального порядку проведення щорічної оцінки виконання державними службовцями покладених на них обов'язків і завдань, затвердженого наказом Головного управління державної служби України від 31.10.2003 № 122, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 19.11.2003 за № 1063/8384 у разі незгоди з оцінкою керівника державний службовець у десятиденний термін може звернутися із заявою до керівника вищого рівня, висловивши зауваження та обґрунтувавши їх. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач не скористався зазначеним правом, а отже погодився з результатом щорічної оцінки. Крім того, загальним порядком проведення щорічної оцінки виконання державними службовцями покладених на них обов'язків і завдань, затвердженим наказом Головного управління державної служби України від 31.10.2003 № 122, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 19.11.2003 за № 1063/8384 не передбачено право державного службовця звертатися до суду у разі незгоди з оцінкою керівника. Також позивач стверджує, що інформація, яка міститься у службовій характеристиці на нього стала відома невизначеному колу осіб - працівникам Державної архівної служби, а саме першому заступнику Голови Державної архівної служби Вороніну В.М. та заступнику Голови Державної архівної служби Музичук О.В., які є членами атестаційної комісії. Відповідно до п. 9 Положення про проведення атестації державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 № 1922 на кожного працівника, який підлягає атестації, складається службова характеристика, що підписується його безпосереднім керівником, затверджується керівником вищого рівня і подається до комісії не пізніше, ніж за тиждень до проведення атестації. Таким чином, інформація, яка викладена у службовій характеристиці на позивача стала відома працівникам Державної архівної служби під час виконання ними посадових обов'язків, що прямо передбачено Положенням про проведення атестації державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 № 1922, а отже твердження позивача про поширення відповідачем відносно нього неправдивої інформації не відповідає фактичним обставинам. В свою чергу позивач зазначає, що інформація стосовно того, що він ставить під сумнів правомірність Указів Президента України та рішень Уряду, невиконання ним належним чином посадових обов'язків є неправдивою. З приводу цього представниками відповідача зазначено, що під час проведення розширеного засідання колегії Державної архівної служби 28 лютого 2013 року позивач зазначив, що система страхового фонду документації та архівна система є різними сферами діяльності, зокрема архівна система відноситься до гуманітарної сфери. Стан справ у сфері страхового фонду документації зазнав суттєвого погіршення через поєднання державної системи страхового фонду документації, яка призначена для вирішення питань національної безпеки, мобілізаційної підготовки та дій у надзвичайних ситуаціях, та системи, що вирішує виключно гуманітарні питання формування і збереження Національного архівного фонду та сфери діловодства. Крім того, позивач зазначив, що Президента України ввели в оману під час підписання Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», оскільки, на думку позивача, архівна система та система страхового фонду документації є різними сферами діяльності. Зазначені твердження позивача підтверджуються Протоколом № 3 від 28.02.2013 (а.с.101-105). Як стве6рджує позивач в поданому позові, на нараді щодо стану виконання планових завдань за 9 місяців 2013 року та питань підготовки до осінньо-зимового періоду в присутності керівників структурних підрозділів Міністерства юстиції, Державної архівної служби, Державного департаменту страхового фонду документації та директорів спеціальних установ страхового фонду документації Голова Державної архівної служби допускала образливі висловлювання на адресу позивача та трудового колективу Державного департаменту страхового фонду документації і це підтверджується стенограмою. Однак, з пояснень представників відповідача та поданих ними доказів вбачається, що на зазначеній нараді стенограма не велася. Відповідно до пункту 107 постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242 «Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади» вівся протокол, який було направлено позивачу та спеціальним установам страхового фонду документації для організації виконання зазначених у ньому заходів (копії протоколу № 1 від 15.10.2013 та листа від 31.10.2013 № 02.1/3695 на а.с. 106-109). Вказаний протокол жодних образливих висловлювань з боку Голови Державної архівної служби немає. Позивач не заперечував проти змісту протоколу, оскільки змін і доповнень до протоколу не надавав і в матеріалах справи такі відсутні. Таким чином, твердження позивача щодо образливих висловлювань з боку Голови Державної архівної служби є необґрунтованим та не підтверджується доказами. Позивач зазначає, що Головою Державної архівної служби Гінзбург О.П. йому було оголошено три догани наказами Державної архівної служби України, які були скасовані відповідно до рішень Харківського окружного адміністративного суду, які були залишені без змін ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду. Водночас слід зазначити, що Вищим адміністративним судом України відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами Голови Державної архівної служби у зазначених справах. Позивач стверджує, що його службова характеристика є необ'єктивною та містить у собі перекручені або недостовірні факти і інформацію, які не відповідають дійсності. Як вказують представники відповідача, такі твердження позивача спростовуються наступним. Відповідно до Закону України «Про страховий фонд документації України» та Положення про Державний департамент страхового фонду документації, затвердженого наказом Укрдержархіву від 25.07.2011 № 11 та погодженого Першим заступником Міністра юстиції України 22.07.2011 основними завданнями департаменту є: здійснення координації і контролю за формуванням і веденням страхового фонду документації (СФД) та його використанням шляхом видачі користувачам копій документів СФД, необхідних для поставлення на виробництво, експлуатацію та ремонт продукції оборонного, мобілізаційного і господарського призначення, для проведення будівельних (відбудовчих), аварійно-рятувальних та аварійно-відновлювальних робіт під час ліквідації надзвичайних ситуацій та в особливий період, а також у сфері збереження об'єктів культурної спадщини та інформації про культурні цінності; ведення Державного реєстру документів страхового фонду документації України; ведення Державного реєстру техногенно та екологічно небезпечних об'єктів України; здійснення планування та контролю за діяльністю Науково-дослідного, проектно-конструкторського та технологічного інституту макрографії, бюджетної установи «Фонд» і регіональних центрів страхового фонду документації (установи СФД). Як зазначає сторона відповідача, зазначені завдання Державним департаментом страхового фонду документації виконуються незадовільно, оскільки за період з 2011 року стан справ у сфері страхового фонду документації зазнав значного погіршення, відбулося зниження показників діяльності системи страхового фонду документації (копія відомостей щодо фактичних обсягів робіт з виготовлення та передачі на зберігання документів СФД за спеціальними установами СФД за 2010-2013 рр. а.с. 118). За 2012 рік створено страховий фонд документації лише на 1904 вироби та об'єкти. Зменшення загальної кількості виробів і об'єктів у порівнянні з 2011 роком складає 47%, а за об'єктами будівництва - 58%. У 2011 році середній відсоток реалізації галузевих програм склав 47,8%, регіональних програм -30%. За 2012 рік реалізація галузевих програм складала 57,9%, регіональних - 57, 8%. Державна програма виконана лише на 61%. Відсоток надходження коштів до спеціального фонду державного бюджету від реалізації регіональних програм складав у 2012 році лише 18%, що свідчить про недостатній рівень роботи Державного департаменту страхового фонду документації, який очолює позивач, з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування для реалізації регіональних програм. Щорічно обсяги передачі на зберігання документів страхового фонду документації зменшуються у середньому на 20%. Рішенням колегії Державної архівної служби від 28.02.2013 № 3/1 «Про стан реалізації програм створення СФД, аналіз діяльності регіональних центрів СФД» (а.с.111-114), введеного в дію наказом Державної архівної служби від 12.03.2013 № 34 (а.с. 110) роботу Державного департаменту страхового фонду документації ([PERSON]) щодо здійснення координації та контролю за формуванням страхового фонду документації, планування та контролю за діяльністю регіональних центрів СФД визнано незадовільною. Зазначене рішення прийнято колегіально, а не особисто Головою Державної архівної служби, що унеможливлює її упереджене ставлення до позивача, як про те ним наголошується у поданому позові. Слід зазначити, що до складу колегії Державної архівної служби також входять голова ЦК профспілки працівників державних установ України, завідуючий кафедри архівознавства Київського національного університету ім. Т. Шевченка, заступник Голови Національної спілки краєзнавців України. З 5 квітня 2013 року позивачем зупинено виконання двох основних завдань щодо ведення Державного реєстру документів страхового фонду документації України та ведення Державного реєстру техногенно та екологічно небезпечних об'єктів України, оскільки позивач не провів переатестацію комплексної системи захисту інформації автоматизованої інформаційної системи страхового фонду документації в якій ведуться державні реєстри. При цьому позивачем не було вжито дієвих результативних заходів для забезпечення реального вирішення цього питання, а було здійснено лише формальне листування, що засвідчило неспроможність керівництва самостійно вирішувати нагальні проблеми. Як вказує сторона відповідача в поданих запереченнях, позивач регулярно порушував виконавську дисципліну, матеріали з питань діяльності страхового фонду документації, які розглядалися на колегії Державної архівної служби, подавав невчасно, матеріали готувалися не якісно, на засідання колегії не з'являвся, що значно ускладнювало розгляд питань і прийняття рішень. Із 11 засідань колегії, які відбулися у 2012 році, позивач був присутній лише на 2 засіданнях. Також, як член колегії, позивач повинен був приймати участь в обговоренні та прийнятті рішень з усіх питань, які виносилися на розгляд колегії, з цією метою він отримував для обговорення документи, які виносилися на розгляд колегії, але пропозицій щодо проектів рішень від позивача не надходило. Колегією Державної архівної служби 7 листопада 2012 року було визнано факт систематичного порушення позивачем виконавської дисципліни, зокрема, щодо неявки на засідання колегії Державної архівної служби, членом якої він призначений, та несвоєчасного подання матеріалів до розгляду на колегії. Колегією також було вирішено рекомендувати Голові Державної архівної служби звільнити з посади директора Державного департаменту страхового фонду документації Державної архівної служби [PERSON] (а.с.115-117). Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки та слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. В той же час відповідно до ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також на право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Крім того п. 11 вказаної постанови Пленуму визначено, що відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов'язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому статтею 36 ЦПК. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є саме вона. Натомість позов [PERSON] пред'явлений саме до Гінзбург О.П., хоча остання діяла від імені юридичної особи в якій працювала та виступала при виконанні своїх посадових і службових обов'язків. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, недоведеними, а саме позов заявлений до неналежного відповідача, а отже в його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed