Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що відповідач є його батьком. На даний час він навчається на денній формі навчання в Державному вищому навчальному закладі І рівня акредитації «Київського енергетичного коледжу». Навчання на контрактній основі, у зв'язку з чим він не отримує стипендію. Як і не має можливості влаштуватися на роботу, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач від його утримання ухиляється, його інтересами та матеріальними потребами не цікавиться. У зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом, та просив стягнути аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини доходів відповідача. В судове засідання позивач не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, та задоволення позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явися, надав заяву, в якій не заперечував щодо стягнення аліментів, проте просив врахувати рішення суду, яким з нього вже стягнуті аліменти на іншу дитину. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] Доказів того, що відповідач в добровільному порядку надає кошти на утримання сина, суду не надано. З довідок № 556 від 31.08.2016 року та № 4604 від 05.10.2016 року встановлено, що [PERSON] є студентом Державного вищого навчального закладу І рівня акредитації «Київський енергетичний коледж», денної форми навчання, факультет «Теплоенергетика», навчання до 01.07.2020 року. Відповідно до ст.ст. 198-200 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей до досягнення 23 років, які продовжують навчання та потребують матеріальної допомоги. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Розмір аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених в ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Законодавець передбачив обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до закінчення такого навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років під умовою можливості надання такої допомоги, тобто законодавець обов'язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, поставив у залежність від матеріального стану батьків. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. В даному випадку позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача з 01.11.2016 року і до припинення навчання або до досягнення 23 річного віку. З урахуванням того, що відповідач не надав доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на користь позивача. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що рішенням Прилуцького міськрайоного суду Чернігівської області від 18.11.2016 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], з 04.11.2016 року і до повноліття дитини в розмірі 1/4 частини його доходів. У зв'язку з чим, на користь позивача мають бути стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини доходів відповідача. В частині визначення періоду присудження аліментів позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки, позивач закінчує навчання 01.07.2020 року, і саме по вказаний період мають бути стягнуті аліменти. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір за вимогу щодо стягнення аліментів в розмірі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial