Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 01.06.2003 р. по 17.01.2017 р. він перебував у трудових відносинах з відповідачем, був звільнений 17.01.2017 р. на підставі наказу № 344/ВК за власним бажанням у звязку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідачем не було здійснено виплати відповідних сум заробітної плати після звільнення. Просить суд: стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період з 18.01.2017 р. по 05.04.2017 р. включно у розмірі 6733 грн. 65 коп., з послідуючим утриманням всіх податків і обовязкових платежів; стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у сумі 300 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник ПАТ «СМНВО» у судове засідання не зявився, надано письмові пояснення, згідно яких проти задоволення позову частково заперечували. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» у трудових відносинах /а.с.7/. 17.01.2017 р. позивача [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» від 08.07.2017 р. № 16-07/627 заборгованість по заробітній платі у сумі 20089 грн. 62 коп. була виплачена [PERSON] 17.03.2017 р., що підтверджується кассовим ордером № 2240 від 06.04.2017 р. За змістом статей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що в день звільнення позивача відповідачем не було здійснено позивачу виплати всіх сум, що належать йому від підприємства в день його звільнення, а також позивачу не виплачено його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» від 08.07.2017 р. № 16-07/627 на день звільнення працівника [PERSON] середньоденна заробітна плата позивача становить 154 грн. 00 коп., а середньомісячна заробітна плата становить 3388 грн. 00 коп. Відповідно до Наказу від 21.03.2014 р. № 75 ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на підприємстві встановлений неповний робочий тиждень. За період з 18.01.2017 р. по 17.03.2017 р. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить (3388,00 х 2 місяці = 6776 грн.) Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.01.2017 р. по 17.03.2017 р. у сумі 6776 грн. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Витрати на правову допомогу відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України належать до судових витрат. Статтею 12 ЦПК України передбачається, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. За нормами ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Згідно розяснень, наданих у п. 47 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05.07. 2012 р. № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Позивач надав на підтвердження витрат на правову допомогу Договір про надання юридичних послуг від 24.04.2017 р. укладений між ним та ФОП [PERSON] та товарний чек № 6 від 24.04.2017 р. на суму 300 грн. Проте, на підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 300 грн. не надано суду ні акт виконаних робіт, ні розрахунок вартості робіт. Таким чином, оскільки суду не надано доказів на підтвердження судових витрат на правову допомогу, тому у стягненні витрат на правову допомогу слід відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial