Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача, [PERSON] на його, [PERSON] користь заборгованість в сумі 34587 (тридцять чотири тисячі пятсот вісімдесят сім) гривень 48 копійок, з якої, 20000 грн. заборгованість за договором позики, 13974,48 грн. - інфляційні нарахування, 613 грн. - три проценти річних, витрати на отриману правову допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) гривень, судовий збір в сумі 356 (триста пятдесят шість) гривень, посилаючись на те, що 13.12.2013 року він, перебуваючи у власному житловому будинку, за адресою: Волинська область, Камінь-Каширського району, с.Підциря, вул.Садова,4, позичив на 4 місяці, до 13.04.2014 року, 20000 гривень гр.[PERSON], жителю [INFO], пров.Жовтневий, 1/48, про що було складено відповідну розписку. Відповідач зобовязувався повернути позику до 13.04.2014 року, однак не повернув. Своїми діями він порушив його права та законні інтереси та норми чинного законодавства України. Позивач в судовому засіданні в режимі відеоконференції позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, був повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що правочин між сторонами було укладено в письмовій формі, відповідно до розписки відповідач [PERSON] 13.12.2013 року отримав у позивача [PERSON] 20000 гривень, про що було складено відповідну розписку зі строком повернення до 13.04.2014 року, але до теперішнього часу вказані гроші не повернуто (а.с.76). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ж Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Пунктом 3 частини 1 статті 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Суд враховує, що розписка є борговим документом, що підтверджує укладання договору позики. Обовязковим реквізитом розписки є власноручний підпис боржника (позичальника), а факультативними дата, місце видачі. Доказів про те, що відповідач на день розгляду справи в суді погасив борг в повному обсязі в судове засідання не представлено, борг відповідача перед позивачем складає 20000 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача зазначену суму боргу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 2 ст.1046 ЦК України встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або речей, визначених родовими ознаками. Тобто, даний договір є реальним і вважається укладеними з моменту передавання грошей. Обовязки з договору позики виникають тільки для однієї сторони позичальника [PERSON], адже, отримавши гроші передані йому позикодавцем [PERSON], позичальник стає зобовязаний повернути позикодавцю вказану суму грошей. Як вбачається із пояснень позивача в судовому засіданні, відповідач повинен був повернути борг на першу його вимогу, однак взяте на себе зобовязання не виконав, мотивуючи відсутністю грошових коштів. Відповідно до вимог ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначається моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача інфляційні нарахування в сумі 13974,48 грн. та три проценти річних в сумі 613 грн. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, в підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В статті 60 ЦПК України викладено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Факт невиконання відповідачем взятого на себе зобовязання згідно розписки від 13.12.2013 року, позивачем [PERSON] доведено. Відповідно до загального правила на кредитора (позикодавця) покладається обовязок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець, як кредитор, повинен видати позичальнику розписку в отриманні виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ, розписку позичальника. Згідно до ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася. Оскільки відповідачем не доведено протилежне, суд вважає, що оригінал розписки засвідчує факт отримання грошових коштів відповідачем по справі [PERSON] і те, що взяте на себе зобовязання ним виконано не було. Відповідно до ст.11 ЦК України одними з основних підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при звернені до суду було понесено судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 356 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.401027313.1 від 22.06.2015 року та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн., згідно договору про надання правової допомоги адвоката від 18.05.2015 року (а.с.1,8). Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved