Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 05 червня 2013 року він був прийнятий на посаду заступника начальника управління справами апарату управління публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». Згодом, з 01 липня 2013 року, він був переведений на посаду начальника управління справами апарату управління відповідача. 04 листопада 2013 року позивач був переведений на посаду начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління відповідача. Починаючи з 03 березня 2014 року, після зміни виконавчої влади у АР Крим, фактично почались спроби захоплення ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз». 4 березня 2014 року до головного офісу компанії за адресою: м.Сімферополь, пр.Кірова/пров.Совнаркомівський, 52/1 зайшли озброєні люди на чолі з незаконно назначеним владою Криму новим Головою Правління А.Ілліним та намагались втрутитись у керівництво підприємством. Проте, їхні вказівки працівники товариства не виконували, продовжуючи виконувати розпорядження діючого голови Правління Публічного акціонерного товариства «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» [PERSON] 11 березня 2014 року голова Правління [PERSON], з метою недопущення подальшого захоплення підприємства, виїхав за межі АР Крим з правоустановчими документами та печаткою ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» і продовжував керівництво підприємством з офісу за адресою: м.Київ, вул.Богдана Хмельницкого,26. Вся документація передавалась на підпис та печатку поштою до Києва і поверталась назад, щоденно [PERSON] проводились селекторні наради в режимі відеозв'язку, видавались накази та розпорядження. 13 березня 2014 року, в головний офіс прибув віце-прем'єр Криму [PERSON] у супроводі автоматників і представив нового керівника - голову Правління [PERSON], а [PERSON], як його заступника. Позивач також зазначає, що призначення [PERSON], як і попереднє - [PERSON], Головою Правління ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» були незаконні, оскільки відповідно до п.п. 27 п.9.3.4. Уставу ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» це питання відноситься виключно до компетенції Загальних зборів, як вищого органу управління товариства. 19 березня 2014 року позивач був запрошений до кабінету голови Правління, де [PERSON] повідомив його про те, що у складі нового підприємства його не бачить оскільки в позивача відсутня кримська реєстрація та запропонував написати заяву про звільнення за згодою сторін. У цьому випадку він обіцяв провести з ним повний розрахунок по заробітній платі, в іншому випадку йому погрожували звільненням та нериємностями. У таких умовах, у атмосфері морального та психологічного тиску, погроз, постійної присутності озброєних людей фактично на робочому місці, відсутності житла у м.Сімферополі, невиплати заробітної плати, відсутності зв'язку з діючим керівництвом позивач був вимушений прийняти рішення про звільнення. 20 березня 2014 року він написав заяву про звільнення за угодою сторін на ім'я [PERSON] 21 березня 2014 року позивача було звільнено з посади начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін та видано трудову книжку з відповідним записом. Під час звільнення йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 19655 гривень 37 коп. Наказ про звільнення був підписаний заступником Голови Правління з геології, буріння та розробки родовищ відповідача [PERSON], який не мав на те відповідних повноважень. А тому позивач просив суд визнати незаконним дії заступника Голови Правління з геології, буріння та розробки родовищ Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON] щодо видання наказу №17-к від 20 березня 2014 року про звільнення позивача та недійсним наказ Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» від 20 березня 2014 року №17-к. Також зобов'язати відповідача скасувати наказ від 20 березня 2014р. №17-к та негайно поновити його на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.03.2014 року по день винесення рішення суду, невиплачену заробітну плату за березень 2014 року в розмірі 19655,37 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн. У судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення, в яких зазначив, що не визнає позов в повному обсязі, зазначивши, що дійсно позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, однак 21 березня 2014 року він був звільнений з посади начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління відповідача. Однак як,також зазначає відповідач, жодного наказу щодо покладення виконання обов'язків голови Правління на [PERSON], який підписав наказ про звільнення позивача, не видався, а тому таких повноважень останній не мав. А тому відсутній предмет спору, оскільки вважає, що трудові відносини фактично не припинені з позивачем. Вислухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу № 170-к від 05 червня 2013р. позивач був прийнятий на посаду заступника начальника управління справами апарату управління публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». Згідно з наказом № 200-к від 27 червня 2013 року він був переведений з 01 липня 2013 року на посаду начальника управління справами апарату управління публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». Наказом №386-к від 04 листопада 2013 року, виданим у зв'язку із змінами у назві структурного підрозділу апарату управління, він був переведений на посаду начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», головою Правління якого з 30 травня 2013 року відповідно до наказу № 155-к є [PERSON]. З 21 березня 2014 р., відповідно до наказу №17-к від 20 березня 2014р., позивача було звільнено з посади начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін та видано трудову книжку з відповідним записом. Наказ про звільнення був підписаний заступником голови Правління з геології, буріння та розробки родовищ публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON] Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до пп.18 п.9.5.9. Уставу відповідача прийом на роботу, звільнення, застосування засобів заохочення та накладення стягнень відноситься виключно до компетенції Голови Правління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». Згідно з п.9.5.12 Уставу відповідача у разі відсутності Голови Правління виконання його обов'язків може покладатися наказом Голови Правління на заступника Голови Правління або на члена правління. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про акціонерні товариства» та п.9.3.4 Статуту Товариства, рішення про обрання, відстрочення чи звільнення Голови Правління Товариства приймається загальними зборами акціонерів. Як було встановлено в ході розгляду справи, а також визнано відповідачем у своїх письмових запереченнях, а тому відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, жодного наказу щодо покладення виконання обов'язків Голови Правління на заступника Голови Правління [PERSON] діючим Головою Правління [PERSON] не видавалось, а тому законних повноважень щодо звільнення позивача у останнього не було, а отже і наказ №17-к від 20 березня 2014р. про звільнення позивача є недійсним. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У ч.1 ст. 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Обтавини, викладені позивачем у позові стосовно подій, які мали місце у березні 2014 року, а саме зміна влади у АР Крим, його окупація та захоплення Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» озброєними людьми є загальновідомими обставинами, а тому відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають, та являються підтвердженням посилань позивача на те, що до нього застосовувася психічний тиск, під яким він був змушений подати заяву про звільнення за згодою сторін. Також, вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до розрахунково-платіжної відомості, наданої [PERSON] відповідачем, заборгованість по заробітній платі відповідача за березень 2014 року складає 19655,37 грн. Середньомісячна заробітна плата, розрахована відповідно до довідки відповідача, в якій зазначені відомості про розмір заробітної плати позивача, складає 27111,57 грн. Виходячи з цих даних, розмір заробітної плати позивача за час вимушеного прогулу на день розгляду справи судом складає 194301,62 грн. Згідно п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.04.1994 року, №18 від 26.10.1995 року, №15 від 25.05.1998 року при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування,допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. Судом встановлено, що позивач отримував з 24.04.2014 року виплату по безробіттю в розмірі 4872,00 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою Кіровського центру зайнятості м. Дніпропетровська від 15.09.2014 року № 1240. Таким чином, заробітна плата за час вимушеного прогулу на день розгляду справи, яка підлягає стягненню з відповідача складає 165069,62 грн. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, враховуючи ступінь важкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, вважає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн., що буде, на думку суду, відповідати принципам розумності та справедливості. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача, оскільки незаконний наказ про звільнення позивача в добровільному порядку відповідачем не скасований, порушені права позивача не поновлені відповідачем, саме на якого покладено обов'язок забезпечення гарантованого Конституцією України права на працю позивача. Відповідно до п.п.2,4 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі позивача та стягнення заробітної плати позивачу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 27111,57 грн. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1867 грн. 24 коп.

Outcome: partial