Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 01 вересня 2015 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Юхни, вулиця Центральна (до перейменування Леніна), 59. Він, будучи єдиним спадкоємцем померлої за законом спадщину прийняв. Оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не має змоги, оскільки померла не мала правовстановлюючого документу на них. Просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Юхни, вулиця Центральна (до перейменування Леніна), 59, у порядку спадкування за законом після померлої 01 вересня 2015 року [PERSON]. В судове засідання позивач та його представник не зявилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві сільський голова [PERSON] просила слухати справу у відсутності представника сільської ради, вказала, що заявлені позовні вимоги визнає. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином, суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Позивач звернувся за судовим захистом у звязку із невизнанням приватним нотаріусом його права на отримання в порядку спадкування права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Юхни, вулиця Центральна (до перейменування Леніна), 59, у порядку спадкування за законом після померлої 01 вересня 2015 року його матері [PERSON], в звязку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу. У судовому засіданні встановлено, що 01 вересня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 344283, виданим 03 вересня 2015 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 16. Спадковим майном після смерті [PERSON] є, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Юхни, вулиця Центральна (до перейменування Леніна), 59. Спадкодавець [PERSON] з 08 січня 2003 року була одноосібним власником спірного домоволодіння. Вказана обставина підтверджуються даними довідки № 67, виданої 28 лютого 2017 року виконкомом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ст. 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Визнаючи позов, відповідач [PERSON] сільська рада Миронівського району Київської області, яка відповідно до ст. 1277 Цивільного кодексу України, може отримати право власності на спірне домоволодіння, фактично підтвердила той факт, що [PERSON] на момент своєї смерті була одноосібним власником спірного майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України, оскільки являється її сином. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії V-УР № 0420752, виданим 07 лютого 1964 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської радидепутатів трудящих Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 3 (а.с. 8). Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст. 1220 Цивільного кодексу України). 29 січня 2016 року, тобто у встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк після смерті [PERSON], позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та прийняв її (а.с. 41). Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги померлої [PERSON], який в строк, встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України, прийняв її спадщину за законом. У відповідності до пункту 4.15 ч. 1 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. На звернення позивача про видачу свідоцтва про право власності на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Юхни, вулиця Центральна (до перейменування Леніна), 59, приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу відмовлено у видачі свідоцтва у звязку із відсутністю у [PERSON] правовстановлюючих документів, які посвідчують її право власності на них. Вказана обставина підтверджується повідомленням нотаріуса від 23 березня 2016 року № 265/02-14 (а.с. 15). Позивач не може оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у звязку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно, питання щодо порушення права на спадщину підлягає захисту шляхом його визнання в судовому порядку. Судове рішення буде юридичним документом, що дає підставу для оформлення права власності на спадкове майно. Відповідно до довідки виконкому [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області від 28 лютого 2017 року № 67, згідно записів у погосподарських книгах [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, домогосподарство за адресою: Київська область, Миронівський район, село Юхни, вулиця Центральна (до перейменування Леніна), 59 з 1960 року до 2003 року належало [PERSON] та її чоловіку [PERSON], після смерті якого, головою домогосподарства була [PERSON] (а.с. 75). Житловий будинок був побудований у 1960 році. Вказана обставина підтверджується технічним паспортом, який виготовлено 22 лютого 2016 року КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації», у якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, має ознаки перепланування, перебудови чи реконструкції (а.с. 11-15). Не отримання за життя [PERSON] правовстановлюючого документу на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Юхни, вулиця Центральна (до перейменування Леніна), 59, не спростовує право власності останньої на цей будинок. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі і житловий будинок та інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Запис в погосподарській книзі може бути доказом права власності на будинок, якщо він зроблений до\~19 січня 1996 року. Оскільки саме в цей день втратила чинність Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31.01.66 Міністерством комунального господарства УРСР. Відповідно до цієї інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих з наступних підстав. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні не відносяться до категорії самовільних. При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Згідно з ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно. Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки. Статтю 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Юхни, вулиця Центральна (до перейменування Леніна), 59, були побудовані на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Земельна ділянка перебувала у приватній власності спадкодавця [PERSON] Вказана обставина підтверджується даними довідки виконкому [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області № 31 від 01 лютого 2017 року. Отже, запис померлої [PERSON] в книгах погосподарського обліку з 1960 року в якості голови домоволодіння підтверджує факт належності домоволодіння по вулиці Центральна (до перейменування Леніна), 59, села Юхни Миронівського району Київської області саме їй. У матеріалах справи відсутні докази того, що спадкодавець [PERSON] втратила право власності на вказану нерухомість. Після її смерті в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами набув позивач. Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 3, 6, 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР», ст. 12 Закону України «Про власність», ст. ст. 16, 328, 1216 - 1218, 1222, 1223, 1261, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved