Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 23.08.1975 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] У звязку з тим, що спільне життя не склалось, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11.12.2015 року шлюб було розірвано. У період шлюбу за спільні кошти за договором купівлі-продажу від 21.10.2011 року була придбана квартира № 89 в місті Полтаві по вул.23 Вересня, буд.17, право власності на яке зареєстроване за [PERSON] Крім того, за час перебування у шлюбі було придбано автомобіль [NUMBER]. Позивач вказує, що все майно придбавалось на імя дружини та документи, підтверджуючі власність, знаходяться у неї. Ринкова вартість майна складає 594000 грн., а саме: квартири № 89 в м.Полтаві, вул.23 Вересня, буд.17 540000 грн., автомобіля [NUMBER] 54000 грн., тобто 1/2 частина майна коштує 297000 грн. Виходячи із вищевикладеного, позивач вважає, що майно було придбане під час шлюбу, є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Просив здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом виділення у власність по 1/2 частині квартири, по 1/2 автомобіля кожному та стягнути судові витрати. 22 березня 2017 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. Під час розгляду справи 13.06.2018 року позивач збільшив позовні вимоги, оскільки йому стало відомо про існування обєктів нерухомого майна, придбаних під час перебування у шлюбі, які не увійшли до обсягу позовних вимог, а саме: земельної ділянки та садового будинку за адресою Полтавська область, Диканський район, Стасівська сільська рада, садівниче товариство «Спорт», 7, вартість яких становить, на думку позивача, 50000 грн., а тому просить здійснити також поділ вказаного майна по 1/2 частині. Від відповідачки до суду надійшли письмові заперечення проти позову, у яких [PERSON] з позовними вимогами не згодна, не визнає позов та просить відмовити у задоволенні позовної заяви з таких підстав. Вказала, що майно, яке було набуте за час шлюбу, було придбане за особисті грошові кошти, які не належали позивачу, а тому є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Вважає, що спірне майно не є спільною власністю подружжя, оскільки воно було придбане не за кошти, отримані в результаті спільного проживання, а за кошти, отримані від продажу квартири №187, що знаходиться по вул.Курчатова, буд.3 в м.Полтаві і була власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON] і ніколи не перебувала у власності позивача. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням збільшених позовних вимог підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, про що надали відповідні пояснення. Відповідач та представник відповідача заперечували проти позовних вимог у повному обсязі, просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи та надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11.12.2015 року шлюб, зареєстрований 23.08.1975 року Полтавським міським Палацом одруження між [PERSON], [INFO] та Твардовською (після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON], [INFO], про що складено відповідний актовий запис №2071, було розірвано (а.с.9). Згідно копії витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів б/н від 29.11.2017 року автомобіль марки ВАЗ 21070, легковий седан В, 2005 року випуску, зеленого кольору, 05.02.2009 року зареєстрований за [PERSON] (а.с.62). Згідно копії договору купівлі-продажу від 21.10.2011 року, [PERSON], передав у власність [PERSON] двокімнатну квартиру № 89, житловою площею 30,2 кв.м., загальною площею 48,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.23 Вересня, буд.17, а [PERSON] прийняла її та сплатила за неї обумовлену грошову суму в розмірі 168800 грн. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] у Державному реєстрі правочинів за №4699985 від 21.10.2011 року та зареєстрований ПП «Полтавське БТІ «Інвентаризатор» у реєстрі прав власності від 10.11.2011 року за реєстраційним №30523492 (а.с.65, 66-67, 68). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №605861 від 22.10.2009 року, виданого [PERSON] на підставі розпорядження від 09.07.2009 року №230-з голови Диканської районної державної адміністрації, остання є власником земельної ділянки площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: Полтавська область, Диканський район, Стаісівська сільська рада, с/т «Спорт», цільове призначення: для ведення садівництва. Відповідно до вимог ч.3 ст.368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 21.10.2011 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], в рівних частках, по 1/3 частці кожний, передають у власність [PERSON] чотирикімнатну квартиру №187, житловою площею 48,9 кв.м., загальною площею 81,1 кв.м., що знаходяться за адресою: місто Полтава, вул.Курчатова, буд.3, а [PERSON] приймає її та сплачує за неї обумовлену грошову суму у розмірі 308590 грн. (а.с.71-72, 73, 74-75). Між тим, вказана квартира згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1998 року належала на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.76,77). У судовому засіданні відповідач пояснив, що від продажу зазначеної квартири вони придбали спірну квартиру [ADDRESS], на частку якої претендує позивач. Проаналізувавши зміст договору купівлі - продажу 21.10.2011 року щодо продажу квартири, яка належала відповідачу та членам її сімї, згідно з яким була придбана спірна квартира, а тому дана квартира є спільним майном подружжя та підлягає поділу, у зв'язку з чим позовні вимоги про поділ 1/2 частки квартири № 89, що розташована у м.Полтаві по вул.23 Вересня, буд.17 підлягають задоволенню. Частиною 1 ст.61\~СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.\~69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~№11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Згідно ч.1 ст.81\~ ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За\~ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає доведеним, що придбане сторонами під час шлюбу майно, а саме: двокімнатну квартиру № 89, житловою площею 30,2 кв.м., загальною площею 48,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.23 Вересня, буд.17 та автомобіль марки ВАЗ 21070, легковий седан В, 2005 року випуску, зеленого кольору, 05.02.2009 року належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає розподілу, оскільки відповідач з позивачем згоди не дійшли.\~\~ Таким чином, враховуючи, що спірний автомобіль набутий сторонами за час шлюбу, то такий транспортний засіб є обєктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у звязку з чим суд приходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши в власність за позивачем та відповідачем по 1/2 частини автомобіля. Враховуючи, що земельна ділянка відповідачем була приватизована, на земельній ділянці житловий будинок сторонами не був збудований, а є незакінчений будівництвом жилий будинок, на ній розташовані лише допоміжні будівлі та споруди, а тому суд приходить до висновку, що земельна ділянка і будинок є не спільним майном подружжя та не підлягає поділу. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, шляхом виділення у власність позивачу та відповідачу по 1/2 частині спірного садового будинку та по 1/2 частині спірної земельної ділянки, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. З огляду на те, що майно : двокімнатна квартира № 89, житловою площею 30,2 кв.м., загальною площею 48,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.23 Вересня, буд.17 та автомобіль марки ВАЗ 21070, легковий седан В, 2005 року випуску, зеленого кольору, 05.02.2009 року набуті у власність за час перебування сторін у шлюбі, суд вважає, що така є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними. Відповідно до\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи зазначене положення, відсутність домовленості сторін щодо поділу майна та обставин, що б давали підставу для відступу від рівності часток, суд приходить до висновку, що частки сторін у спільному майні є рівними. З огляду на те, що жодна із сторін не заявила вимог про реальний поділ спільного майна, відсутність даних про технічну можливість такого поділу, суд приходить до висновку, що таке майно слід поділити в межах заявлених вимог, визначивши за кожним із сторін по рівній частці у спільній власності, а саме по 1/2\~частці у праві спільної власності. Суд не приймає до уваги посилання позивача та представника позивача щодо необхідності відступу від рівності часток та визнання за ним права власності на автомобіль в цілому з огляду на наступні обставини. Підставами для відступу від рівності часток у відповідності до ч.2\~ст.70 Сімейного кодексу\~є обставини, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Крім того, віповідно до ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Зважаючи на те, не подано суду достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя, суд вважає, що в цій частині вимоги слід відмовити . Вартість майна під час подачі позову до суду позивач визначав з вартості майна, визначеної в договорі купівлі-продажу квартири. При цьому слід зазначити, що відповідачу та представнику відповідача розяснялося право щодо надання доказів та проведення відповідної експертизи, але відповідач своїм правом не скористався. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що позов задоволено частково. Враховуючи викладене та

Outcome: partial