Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просить витребувати у відповідачів належне йому майно, а саме, цистерну ємкістю 16000 літрів, та передати її позивачу. Вимоги обгрунтував тим, що ним у 1986 році ним була придбана цистерна для зберігання води, що підтверджується квитанцією про купівлю № 1432 від 14.10.86, яка була розміщена на території садового товариства «Рось» у с.Шкарівка Білоцерківського району для загального користування. 22.07.2008 [PERSON] придбав земельну ділянку № 68 в садовому товаристві «Рось», на якій була розташована цистерна. Після чого позивач фактично втратив доступ до свого майна, оскільки ділянка була огороджена парканом, що призвело до створення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. З даного приводу він звертався до Білоцерківського МВМ. Відповідачу направлена вимога про повернення майна, яку він проігнорував. Ємкість на баланс товариства «Рось» не передавалась. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги. Відповідач [PERSON] позов не визнав, заперечення обґрунтував тим, що бочка була придбана на кошти садового товариства «Рось» позивачем, на підприємстві де він працював, тому у нього і збереглася квитанція. Факт належності бочки товариству підтвердили письмово його члени. На момент придбання земельної ділянки, ємність була у непридатному для користування стані, відповідач її ремонтував за власні кошти. Позивачу було забезпечено можливість користуватися водою, проте, згодом він заявив, що хоче порізати бочку і продати. Крім того, відповідач просить застосувати до правовідносин строк позовної давності і відмовити позивачу у задоволенні вимог. Представник відповідача - Товариства садівників і городників «Рось» Білоцерківської міської спілки товариства садівників і городників заперечив проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що питання щодо належності та можливості повернення цистерни [PERSON] обговорювалося членами товариства «Рось», що вони категорично заперечили, оскільки з їх пояснень, вона купувалася за кошти членів товариства. Проте, документи про постановку цистерни на баланс товариства з 1986 року не збереглися. Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову. В судовому засіданні встановлено, що 20.08.2012 [PERSON] звернувся до Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області із заявою щодо незаконного привласнення цистерни для зберігання води ємкістю 16000 літрів, що розташована на земельній ділянці № 68 у садовому товаристві «Рось». Перевіркою було встановлено, що 22.07.2008 [PERSON] придбав вищевказану земельну ділянку, на яку 16.11.2010 отримав державний акт на право власності. З дня заснування товариства на вказаній земельній ділянці була встановлена цистерна ємкістю 16000л для зберігання технічної води та розповсюдження її по інших земельних ділянках. Факт привласнення цистерни відповідач заперечив. Тому, 22.08.2012 була винесена постанова про відмову у порушенні кримінальної справи та розяснено [PERSON] право на звернення до суду. 5.08.2015 [PERSON] звернувся з письмовою вимогою до [PERSON] про надання доступу до належної йому бочки ємкістю 16000 літрів, що знаходиться на земельній ділянці відповідача, з метою її вивезення. Позивач та відповідач є власниками земельних ділянок, що розташовані у садовому товаристві «Рось» в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, про що свідчать відповідні державні акти про право власності на земельні ділянки. На підтвердження придбання цистерни ємкістю 16000л позивач надав суду квитанцію до приходного касового ордеру № 1432, видану на імя [PERSON], та копію трудової книжки із записом про роботу в ЗАТ Білоцерківська автобаза № 7, де він придбав зазначену цистерну. Відповідачі та допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] не заперечили факт придбання саме [PERSON] цистерни, проте зазначили, що вона була придбана за кошти членів садового товариства «Рось», а останній недобросовісно скористався квитанцією, залишивши її собі. Члени садового товариства «Рось» вважають, що цистерна належить товариству, що засвідчили своїми підписами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] голова товариства. Проте, як пояснив голова с/т «Рось», документи про постановку на баланс товариства цистерни з 1986 року не збереглися. Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України: «Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.» Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України: «Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.» Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України: «Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.» Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.267 ЦК України: «Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.» Як зазначив позивач, перешкоди у розпорядженні належним йому майном відповідач [PERSON] почав створювати ще у 2008 році з моменту придбання ним земельної ділянки. 22.08.2012 за заявою [PERSON] щодо незаконного привласнення цистерни для зберігання води ємкістю 16000 літрів, що розташована на земельній ділянці № 68 у садовому товаристві «Рось», Білоцерківським МВ ГУ МВС України в Київській області винесена постанова про відмову у порушенні кримінальної справи та розяснено [PERSON] право на звернення до суду. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати за заявою відповідача загальний трирічний строк позовної давності до вимог позивача щодо витребування майна та відмовити йому у задоволенні позовних вимог в звязку зі спливом строку позовної давності. Поважних причин пропуску строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, позивач не зазначив, посилаючись на те, що сподівався на вирішення спору мирним шляхом. Відповідно до ст.88 ЦПК України, понесені судові витрати покладаються на позивача. На підставі ст.ст. 387, 256, 257, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed