Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що йому було надано у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких споруд на вказаній земельній ділянці ним збудовано не було. У 2019 р. він звернувся до землевпорядної організації з метою оформлення виготовлення технічної документації на земельну ділянку, однак було з`ясовано, що земельна ділянка по [ADDRESS] , площею 0,1 га., відповідно до рішення Сумської міської ради від 18.04.2001 р. була передана у приватну власність відповідачу [PERSON] , при цьому у нього, земельна ділянка не була вилучена. Відповідачу [PERSON] було видано державний акт серія СМ № 0454042 від 25.04.2005 р. та було зареєстровано право власності на земельну ділянку під кадастровим номером № 5910136600:01:010:0053. Таким чином, на одну ж земельну ділянку було винесено два однакових рішення, про передачу у приватну власність земельної ділянки, але двом різним особам. Рішення про передачу відповідачу [PERSON] земельної ділянки було винесено з порушенням чинного законодавства, тому підлягає частковому скасуванню. Просить суд: визнати недійсним п. 9 рішення Сумської міської ради ХХІІІ скликання ХІХ сесії від 18.04.2001 р. в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки цільовим використанням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; скасувати реєстрацію права власності та реєстрацію в Державному земельному кадастрі на земельну ділянку цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1000 га., кадастровий номер № 5910136600:01:010:0053, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та визнати право власності на земельну ділянку за [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та адвокат Вакула В.М. позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача Сумської міської ради Парфененко М.С. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з викладених у відзиві на позов підстав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Сумської міської Ради народних депутатів № 315 від 25.05.1993 р. [PERSON] було надано у приватну власність і постійне користування земельні ділянки, громадянам згідно додатку № 1 (Додаток № 1 - [PERSON] , земельна ділянка площею 0,1 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ). До заняття земельної ділянки приступити тільки після відведення її в натурі і одержання державного акту на право користування землею та інших правовстановлюючих документів /а.с.9/. Рішенням Сумської міської ради від 18.04.2001 р. [PERSON] надано земельну ділянку громадянам під будівництво та обслуговування житлових будинків, ведення особистого підсобного господарства та городництво згідно Додатку (Додаток - [PERSON] , земельна ділянка площею 0,10 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ). До використання земельних ділянок приступити після одержання документів, що посвідчують право власності або право користування землею /а.с.11/. Відповідно до Державного акту серія СМ № 0454042 від 25.04.2005 р. відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки з цільовим використанням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,10 га., кадастровий номер земельної ділянки № 5910136600:01:010:0053. За змістом статті 17 ЗК України 1990 року (в редакції, яка була чинною на час прийняття рішення виконавчого комітету Сумської міської ради) передача земельних ділянок у приватну власність провадилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки. Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Відповідно до ст. 22 ЗК України 1990 року (в редакції, яка була чинною на час видачі державного акту серія СМ № 0454042 від 25.04.2005 р.) право власності на землі виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, які видаються та реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року в редакції, яка була чинною на час державного акту серія СМ № 0454042 від 25.04.2005 р.) Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Отже, єдиним правовстановлюючим документом, який б підтверджував право власності позивача на земельну ділянку є державний акт. З матеріалів справи вбачається та не спростовано належними доказами, що державний акт на земельну ділянку площею 0,1 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позивач [PERSON] не отримував та не зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку. Враховуючи обставини справи, докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з вищевикладених підстав.

Outcome: dismissed