Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що йому на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину від 24 листопада 2011 року належить 1/2 частина житлового будинку та господарських споруд за адресою [ADDRESS] . Інша частина будинку належить на праві власності відповідачу [PERSON] Через неприязні стосунки з відповідачем позивач не проживає в належній йому частині будинку,хоча має бажання здійснити реконструкцію належної йому частини будинку,облаштувати кухню,санвузом та здійснити реєстрацію згідно закону. Відповідач не надає позивачу такої можливості, відповідно позивач вважає що поділ будинку в натурі надасть йому можливість користуватись своєю частиною будинку, тому просить суд поділити житловий будинок за адресою [ADDRESS] та визнати за [PERSON],[INFO], ІПН [NUMBER], право власності на ? частину житлового будинку,як на окреме домоволодіння за адресою [ADDRESS], а саме по другому варіанту розподілу ,який визначений експертним висновком. Відповідач та його представник позовні вимоги заперечили, вказали, що згідні на розподіл спірного будинку тільки по третьому варіанту , визначеного експертним висновком. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Позивач є власником ? частки житлового будинку та господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.11.2011 року ( а.с.4) та витягу про державну реєстрацію прав (а.с.5). Інша частина житлового будинку та господарських будівель є власністю відповідача [PERSON] Відповідно будинок належить сторонам по справі на праві приватної спільної часткової власності. Даний факт сторони не заперечують. У сторін по справі з приводу користування даним майном є неприязні стосунки та спори,оскільки в натурі дане майно не поділене. Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні. У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна. Згідно з ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. А згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст.357 ЦК України визначення часток у праві спільної часткової власності частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, оба власника спірного будинковолодіння, розташованого на [ADDRESS], мають рівні права щодо володіння,розпорядження та користування майном. За клопотанням представника позивача та ухвалою суду від 15 січня 2016 року було проведено будівельно - технічну експертизу, за результатами якої суду представлено висновок експерта , згідно якого визначено 3 (три) варіанти розподілу будівель (а.с.45,54). У відповідності до ст.147 ЦПК України висновок експерта в цивільній справі не є обов'язковим і оцінюється судом у відповідності до ст.212 ЦПК України. Суд зазначає, що такий висновок повинен бути оцінений у повній сукупності з усіма матеріалами справи. Як вбачається з пояснень представника позивача він просить винести рішення ,встановивши право власності для позивача по 2-му варіанту розподілу майна,зазначеного у висновку експерта, по якому позивачу відходить майна на загальну суму 299028 грн., відповідачу відходить майна на суму 165396 грн., за перевищення реальної частки над ідеальною - позивач повинен сплатити відповідачу 66784 грн. Як вбачається з пояснень відповідача та його представника, вони просять винести рішення ,встановивши право власності для відповідача по 3-му варіанту розподілу майна, по якому відповідачу відходить майна на загальну суму 282484 грн., позивачу відходить майно на загальну суму 181940 грн., за перевищення реальної частки над ідеальною - відповідач повинен сплатити позивачу 50251 грн. При проведенні розподілу за 2-им чи 3-варіантом, які зазначені у висновку експерта, рівність часток сторін порушується, і спір не буде врегульовано. Однак, при вирішенні даної справи, суд погоджується з мотиваційним викладенням висновку експерта щодо 1(першого) варіанту розподілу спірного будинковолодіння. Так, 1(перший) варіант розподілу зазначений як такий,що враховує порядок користування, який склався між співвласниками, тобто як наслідок жодна з сторін по суті не втрачає ні майна ,ні вартість майна, а різниця перевищення частки над ідеальною становить всього 1.78%,що в грошовому еквіваленті становить 8267 грн.,що не є відчутним і суттєвим для обох сторін. Крім цього, суд бере до уваги і той факт,що у сторін по справі відсутній дозвіл органу місцевого самоврядування на переобладнання житлового приміщення. Даний варіант не ускладнить в майбутньому стосунки між сторонами і не призведе до виникнення конфліктних ситуацій, що цілком можливе при обранні 2(другого) або 3 (третього) варіанту розподілу будинку. Аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку про те, що є підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача ,а саме щодо поділу майна по запропонованому експертом 1 (першому) варіанту розподілу згідно висновку експерта. Судом було надано рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. На підставі ст.ст.319,321,325,355,356,357,358,364 ЦК України,

Outcome: partial