Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що 24.04.2008 року [PERSON] уклав з виробничим кооперативом «Ківшовата Агро» договір оренди землі, згідно якого передав в оренду належну йому на підставі Державного акта на право приватної власності ЯА №224492 від 09.11.2004 року земельну ділянку розміром 2,9571 га в оренду на 5 років. Після закінчення строку дії даного договору, позивач звернувся до відповідача з заявою, що не має наміру продовжувати строк дії договору оренди земельної ділянки та дізнався про існування додаткової угоди від 28.03.2012 року до договору оренди земельної ділянки між ним та ТОВ «Ківшовата Агро» та отримав її копію. Представник позивача стверджує, що позивач не мав наміру продовжувати строк дії договору оренди земельної ділянки та не підписував дану додаткову угоду. Крім того, відповідач не повідомляв його за 6 місяців до закінчення строку дії договору оренди в письмовій формі, що має намір продовжити строк дії договору оренди належної йому земельної ділянки. Тому, представник позивача просить суд визнати додаткову угоду від 28.03.2012 року недійсною та стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. За згодою представника позивача, суд розглядає справу в заочному порядку, що не суперечить вимогам ЦПК. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача [PERSON] Станом на 28.03.2012 року вона працювала в ТОВ «Ківшовата Агро» кухарем та надавала допомогу [PERSON] в оформленні додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок. Вона підписала додаткову угоду, замість свого чоловіка, який її не уповноважував на дані дії. Суд, заслухавши представника позивача, свідка, дослідивши наявні письмові матеріали даної справи, прийшов до наступного: 24.04.2008 року [PERSON] уклав з виробничим кооперативом «Ківшовата Агро» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро», відповідач в справі) договір оренди землі, згідно якого передав в оренду належну йому на підставі Державного акта на право приватної власності серії ЯЕ № №224492 від 09.11.2004 року земельну ділянку розміром 2,9571 га в оренду на 5 років. Даний договір було зареєстровано в управлінні Держкомзему в Таращанському районі Київської області 12.05.2009 року за номером 040992100160. Позивач, знаючи, що строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився 24.04.2014 року, звернувся до відповідача та зазначив, що після збору врожаю, має намір використовувати належну йому земельну ділянку на власний розсуд, тобто, строк дії договору оренди землі не продовжувати. Звернувшись в жовтні 2013 року до відповідача ( після збору врожаю), позивач дізнався про існування додаткової угоди від 28.03.2012 року до договору оренди земельної ділянки між ним та ТОВ «Ківшовата Агро» та отримав її копію. Із вивченої в судовому засіданні додаткової угоди встановлено, що вона укладена 28.03.2012 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро». Відповідно до даної угоди [PERSON] передав відповідачу земельну ділянку, яка належить йому на підставі Державного акта на право приватної власності серії ЯЕ № №224492 від 09.11.2004 року розміром 2,9571 га в оренду на 5 років з моменту державної реєстрації додаткової угоди. Додаткова угода від 28.03.2012 року зареєстрована в управлінні Держкомзему у Таращанському районі Київської області 31.10.2012 року за № 322440004002572. Представник позивача в судовому засіданні категорично стверджував, що позивач дану угоду не підписував, а її підписала його дружина [PERSON] Крім того, в судовому засіданні було доведено, що позивач не надавав повноважень своїй дружині [PERSON] на укладення додаткової угоди до договору оренди землі та її підписання. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Ч. 1,3 ст. 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]. до ТОВ «Ківшовата Агро» підлягають задоволенню, як такі, що підтверджуються матеріалами справи та наданими доказами. Судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved