Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 19.08.2014 року мотивуючи тим, що 11.06.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Кредофінанс» було укладено кредитний договір № 73 відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 5 000,00 грн. строком на 12 місяців до 11.06.2014 року. Відповідно до п. 3.3 кредитного договору платежі згідно з даним договором вважаються здійсненими в установлений строк, якщо сума платежу в повному розмірі надійшла на поточний рахунок кредитодавця в строки, зазначені в графіку погашення заборгованості. Якщо термін платежу припадає на вихідний або святковий день, належним днем платежу вважається останній робочий день, що передує вихідному дню. Заборгованість по кредиту позичальник постійно погашав з затримками та неповному обсязі, але починаючи з 11.05.2014 року від відповідача не надійшло взагалі жодного платежу по кредиту, таким чином відповідач порушив умови кредитного договору. Відповідно до п. 3.10, п.п. 3.10.1 кредитного договору за порушення позичальником строків або суми сплати щомісячного платежу, з дня, наступного за датою платежу, визначеною графіком платежів, позивальник сплачує штраф - за перше порушення 1000,00 грн., за друге порушення 1500,00 грн., за третє порушення 2000,00 грн. Також, відповідно до п. 9.2., п. 9.3. та п. 9.4, якщо позичальник перевищить пільговий термін (5 днів) з того дня, коли він зобовязаний здійснити платіж згідно графіка розрахунків, який є невідємною частиною кредитного договору, він сплачує пеню в розмірі 1 % в день від суми фактичної заборгованості по договору за весь час прострочення, починаючи з дня належного платежу. В звязку з цим станом на 30.06.2014 року з перерахунком по відсоткам та пені борг становить по кредиту 3279,17 грн., по сплаті відсотків 2184,89 грн., пеня за договором 3170,78 грн., нараховані штрафи 4500,00 грн. та 3 % річних в розмірі 70,34 грн. В звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 13205,18 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав в звязку з незаконністю та необгрунтованістю, та надав до суду письмові заперечення проти позову. Суд, заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредофінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 73, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 5 000,00 грн. строком на 12 місяців до 11.06.2014 року. Відповідно до умов договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 0,425 % за кожен день користування кредитом, що відповідає річній процентній ставці в сто пятдесят три % річних. Відповідно до п. 3.2. кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичний строк користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році. Відповідно до п. 3.3 кредитного Договору платежі згідно з даним договором вважаються здійсненими в установлений строк, якщо сума платежу в повному розмірі надійшла на поточний рахунок кредитодавця в строки, зазначені в графіку погашення заборгованості. Якщо термін платежу припадає на вихідний або святковий день, належним днем платежу вважається останній робочий день, що передує вихідному дню, (а.с. 6-7). 11.06.2013 року відповідача також було ознайомлено з графіком розрахунків № 73, що було засвідчено підписами сторін, та підтверджується копією графіку (а.с. 9). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором ( а.с.39-40) вбачається, що станом на 30.06.2014 року відповідач має заборгованість в сумі 13 205,18 грн., яка складається з наступного: 3279,17 грн. заборгованість за кредитом; 2184,89 грн. заборгованість по сплаті відсотків; 3170,78 пеня за договором; 4500,00 нараховані штрафи. Як вбачається з кредитного договору, Банком надався Позичальнику строковий кредит на строк 12 місяців, з 11.06.2013 року по 11.06.2014 року. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Також, ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» установлено граничний розмір пені: розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Згідно п. 9.4. кредитного договору, якщо позичальник не поверне кредит в строк, зазначений в п. 1.2. даного договору, він сплачує пеню в розмір 1 % в день від суми фактичної заборгованості по договору. Кредитним договором також передбачена відповідальність за порушення позичальником строків або суми сплати щомісячного платежу. З дня, наступного за датою платежу, визначеною графіком платежів, позичальник сплачує штраф: - за перше порушення 1000,00 грн., - за друге порушення 1500,00 грн., за третє порушення 2000,00 грн. Таким чином, за порушення Позичальником строків виконання зобовязання за кредитним договором, Банком одночасно нараховано пеню та штраф. За правилами ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Отже, пеня і штраф є одним видом цивільно правової відповідальності особи за неналежне виконання зобовязання, тому суд приходить до висновку, що позивачем в порушення ЗУ «Про захист прав споживачів», Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам запропоновані несправедливі умови з істотним дисбалансом договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, а нарахована пеня значно перевищує розмір основного зобовязання. Як зазначено в положеннях пунктів 22, 23 статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами (далі - Закон про захист прав споживачів) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до положень частин першої, третьої статті 509, статей 526, 629 Цивільного Кодексу зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу). Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Кодексу про зобовязання та договір, так і приписи його частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Тобто, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. З огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Згідно положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Згідно ст. 1050 ЦК України, відповідач повинен сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України: з урахуванням індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Розмір боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми становлять 70,34 грн. Відповідач в своїх запереченнях посилається на те, що він на сьогоднішній день не працює і не є приватним підприємцем, а тому сплатити залишок кредиту не в змозі, однак суд не може прийняти до уваги такі заперечення в звязку з тим, що відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання. Відповідач в своїх запереченнях та поясненнях також посилається про те, що він на свою адресу не отримував лист нагадування та претензію, однак відповідач підписуючи кредитний договір був ознайомлений з умовами даного договору, а також був ознайомлений та підписав графік розрахунок якого повинен був дотримуватись без будь-якого нагадування та листів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково та стягує з відповідач на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 3279,17 грн., заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 2184,89 грн., вважає можливим зменшити розмір пені до 50 % вартості продукції в розмірі 2500,00 грн., та 3 % річних в сумі 70,34 грн., всього заборгованість за договором № 73 від 11.06.2013 року в сумі 8 034,40 грн. В порядку ст. 88 ЦПК України за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача пропорційно до задоволених вимог, тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 148,21 грн. пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial