Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, свої вимоги мотивував тим, що відповідно до Ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2013 року на нього було накладено тимчасове обмеження виїзду за кордон у звязку з відкритими виконавчими провадженнями про стягнення з ТОВ СП Фастівецьке імені Зеленька, які внесені до зведеного виконавчого провадження ВП 31890533. На даний час виконавчі провадження закриті. При зверненні позивача до відповідача про скасування обмеженя йому було відмовлено, що призвело до звернення з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити, навів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково і зазначила, що прийняти рішення про скасування обмежень не передбачено законом про виконавчу службу, а що до скасування обмежень не заперечує, виконавчих проваджень на виконанні у виконавчій службі щодо позивача, немає. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що на виконанні Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області перебувало зведене виконавче провадження ВП №31890533, до складу якого входило 12 виконавчих листів про стягнення з ТОВ СП Фастівецьке імені Зеленька, керівником якого являвся [PERSON] ? позивач по справі, на загальну суму 2126022,68 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 03.09.2013 по справі № 6/381/127/13 задоволено подання державного виконавця ВДВС Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області про тимчасову заборону у виїзді за кордон [PERSON] до повного виконання зведеного виконавчого провадження ВП №31890533. Відповідно до постанови Господарського суду Київської області №911/3893/14 від 14.01.2015 року, вказане виконавче провадження завершено на підставі п.7 ст.49 ЗУ Про виконавче провадження - боржника визнано банкрутом та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи захисту цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. А за змістом зазначених норм, саме власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Виходячи з положень ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст.16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише тим способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Розгляд питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України регламентований статті 377-1 Розділу VI «Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» Цивільного процесуального кодексу України. Згідно статті 383 Розділу VIІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, право визначити предмет і підстави позову належить позивачу, і [PERSON] скористався цим правом, пред'явивши позов на бездіяльність державного виконавця. Разом з тим, обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає матеріально-правовим способам захисту права. Позивач по даній справі є боржником у виконавчому провадженні про стягнення грошових коштів, а тому вимога про зняття заборони про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон повинна розглядатися відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, а рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути оскаржена, та підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Отже, у даній справі позивачем, обрано невірний спосіб захисту права, тому у задоволенні позову необхідно відмовити саме з цих підстав.

Outcome: dismissed