Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з наведеним позовом, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.11.2005 року на підставі наказу №570-к (розпорядження) був прийнятий на роботу до Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина №1» Міністерства охорони здоров`я України в акушерське відділення на посаду лікаря-акушера-гінеколога. 31.05.2018 року на підставі виданого наказу Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина №1» Міністерства охорони здоров`я України №405-к був тимчасово переведений на посаду лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації поліклініки для дорослих, з 01.06.2018 року на період досудового розслідування. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що наказ про переведення суперечить вимогам КЗпП України та умовам трудового договору. Позивач вважає, що відповідачем були порушенні вимоги ст.ст.21, 31, 32, 33 КЗпП України, посадові інструкції, з якими позивач був ознайомлений не є тотожними з посадою на яку його було переведено. Позивачем зазначено, що при його переведені, зменшився розмір оплати праці, режим роботи та змінилися істотні умови праці, згідно яким відповідач повинен був попередити працівника не пізніше ніж за два місяці до такого переведення. В своїх позовних вимогах позивач просить скасувати наказ про переведення та поновити попередні умови праці, стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію моральної шкоди в розмірі 10000 грн. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, надали до канцелярії суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просять задовольнити, скасувати наказ від 31.05.2018 року №405-к «Про переведення», поновити попередні умови роботи та стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами справи, проти позову заперечує. Від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: в.о. начальника ДЗ «СМСЧ №1» Кульпінї Л.А. надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти позову заперечу, просить його не задовольняти. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач звернувся з позовом до суду У строки, передбачені ст.233 КЗпП України, (а.с. 1). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом було встановлено, що на підставі наказу (розпорядження) від 21.11.2005 р. №570-к позивач по справі [PERSON] був прийнятий на роботу до Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина №1» Міністерства охорони здоров`я України на посаду лікаря-акушера-гінеколога акушерського відділення (а.с.11). 31.05.2018 року на підставі виданого наказу Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина №1» Міністерства охорони здоров`я України №405-к позивач по справі [PERSON] був тимчасово переведений на посаду лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації поліклініки для дорослих, з 01.06.2018 р. на період досудового розслідування (а.с.20). З даним наказом про переведення був ознайомлений 31.05.2018 р., про що свідчить підпис позивача в документі. З посадовою інструкцією лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації поліклініки для дорослих затвердженою закладом від 25.09.2012 р. за №379, позивач по справі був належним чином ознайомлений під підпис (а.с.21-24). Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначеною цієї угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст.32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Переведення на іншу роботу - це переміщення працівника, при якому змінюється робота, яку виконує працівник, його спеціалізація, кваліфікація, посада. За правилами ч.2 ст.32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ, у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Переміщення є законним, якщо згідно ст.ст.21, 31, 32 КЗпП України, воно буде проводиться в межах трудового договору і не передбачає істотних його змін. Виходячи зі змісту цих норм, істотними умовами праці є система та розмір оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інші умови, які за певних обставин слід вважати істотними. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Суд вважає, що в даному випадку мало місце переміщення позивача на посаду лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації поліклініки для дорослих з однієї дільниці на іншу і права позивача при переміщені не порушені. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивача по справі [PERSON] було переведено відповідно до вимог ч.2 ст.32 КЗпП України, а саме переміщено з посади лікаря-акушера-гінеколога акушерського відділення на посаду лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації поліклініки для дорослих, при цьому залишилися незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади), та відбулась лише зміна робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи), а тому згоди працівника при такому переміщенні на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором - законодавством не встановлено і права позивача при такому переведені не порушені. Окрім того, суд звертає увагу, що аналогічні висновки зроблені в постановах Верховного Суду України від 1 листопада 2017 року по справах № 6-1429цс17, №6-1471цс17, № 6-1568цс17, а також міститься в правовій позиції викладеній в постанові Верховного суду від 01 березня 2018 року по справі № 461/7315/15-к. Позивачем та його представником не надано доказів та судом не встановлено факт, що переведення позивача по справі [PERSON] , було проведено незаконно, протиправно. У зв`язку з цим, підстав для скасування наказу №405-к від 31.05.2018 року «Про переведення на посаду [PERSON] » не вбачається. При цьому, суд звертає увагу, що підставою такого переведення стало службове розслідування відносно позивача по справі, відповідно якого була проведена експертиза щодо якості надання медичної допомоги пацієнтці лікарем [PERSON] , який займав посаду лікаря-акушера-гінеколога акушерського відділення та був переведений до іншого робочого місця на тих же умовах та в межах трудового договору (а.с. 40). В матеріалах справи міститься витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 31.05.2018р. за номером кримінального провадження 12018080160000278, відносно поданої заяви від 30.05.2018 р. від в.о. начальника ДЗ СМСЧ №1 м. Енергодар Кльпіної Л.А. до Енергодарського ВП ГУ НП в Запорізькій обл., про недбале виконання службових обов`язків та порушення стандартів медичної допомоги лікарем СМСЧ №1 м. Енергодар, особі [PERSON], що спричинило гибель її новонародженої дитини (а.с.45). Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що при переведені позивача порушень КЗпП України умов трудового договору, які могли б стати підставою для скасування наказу Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина №1» Міністерства охорони здоров`я України від 31.05.2018 року № 405-к, про переведення на посаду [PERSON] , допущено не було. В зв`язку з відмовою у задоволені вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, не підлягають задоволенню на користь позивача й похідні від неї вимоги стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed