Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.06.2019 року між нам та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га. для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с. Гудимівка Лебединського району, Сумської області, яка належала [PERSON] , батькові відповідачки, та яку вона прийняла після смерті батька, як спадщину. Нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу сторони домовилися укласти до 17.10.2019 року, оскільки [PERSON] повинен був час для отримання дублікату державного акту на право власності на земельну ділянку, оригінал якого втрачений, а також для оформлення спадкових прав на зазначену земельну ділянку після смерті батька. Однак, до цього часу такий договір не укладено, оскільки [PERSON] у визначений сторонами строк не вирішила питання по оформленню спадщини [PERSON] . Тому позивач просив визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку, придбану у відповідачки за договором купівлі-продажу. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивач вказав, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачка проти задоволення позову не заперечує. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору від 17.06.2019 року [PERSON] придбав у [PERSON] , яка є спадкоємицею [PERSON] , земельну ділянку площею 0,15 га. для ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території с. Гудимівка Лебединського району, Сумської області, вартість якої склала 15000 грн. Посвідчити даний договір нотаріально сторони домовилися у строк до 17.10.2019 року після отримання відповідачкою дублікату правовстановлюючого документу на землю, оригінал якого втрачений, та оформлення [PERSON] своїх спадкових права на дане майно після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] . Таким чином, між сторонами відбувся договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким продавець отримав від покупця обумовлену договором купівлі - продажу грошову суму за продане майно, а покупець отримав у своє фактичне володіння придбану земельну ділянку. Однак, посвідчити даний договір нотаріально їм не видалося за можливе у зв`язку з тим, що відповідачка правовстановлюючий документ на землю не отримала та ухилилася від взятих на себе зобов`язань щодо оформлення своїх спадкових прав. Тому право власності позивача на придбане майно до цього часу належним чином не оформлене, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо його усіх істотних умов, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved