Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 18.09.2008р. між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір №DOXCGА40000179, за яким останній отримав кредит у розмірі 26016,86 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.09.2018р. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися у наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором відповідачі [PERSON] та [PERSON] передали банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] загальною площею 52,88кв.м., житловою площею 33,08кв.м., яка належить відповідачам на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу. Відповідний договір іпотеки був укладений 18.09.2008р. і посвідчений нотаріусом. Прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором відповідач [PERSON] виконував неналежним чином, в результаті чого станом на 25.10.2013р. утворилася заборгованість в розмірі 93 716,34 доларів США, яка складається з: заборгованість за кредитом - 26809,81 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 17696,31 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 4704,92 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 40012,82 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США; штраф (процентна складова) - 4461,19 доларів США. За вказаних обставин, просять в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], шляхом продажу предмету іпотеки з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ними всіх передбачених нормативно правовими актами держави дій,необхідних для продажу предмету іпотеки. Також просять виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі. Просять стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Проти заочного розгляду не заперечує. Відповідачі в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, заяву про розгляд справи у їх відсутність суду не надали. Суд, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачів. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст.. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Згідно ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.3 Закону іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Відповідно до ст.33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ст.35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому порядку. Правилами ст..38 вищевказаного Закону передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, порядок та процедуру такого продажу. Згідно ст. 39 вказаного закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. Суд встановив, що 18.09.2008р. між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір №DOXCGА40000179, за яким останній отримав кредит у розмірі 26016,86 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.09.2018р. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором відповідачі [PERSON] та [PERSON] уклали з Банком договір іпотеки, за яким передали банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] загальною площею 52,88кв.м., житловою площею 33,08кв.м., яка належить відповідачам на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідач [PERSON] неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків, у зв'язку з чим станом на 25.10.2013р. утворилася заборгованість в розмірі 93 716,34 доларів США або за офіційним курсом НБУ 748 793,57грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 26809,81 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 17696,31 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 4704,92 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 40012,82 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США; штраф (процентна складова) - 4461,19 доларів США. 10.09.2013р. Банком направлено на адресу відповідачів рекомендованим листом письмову вимогу про усунення порушень із зазначенням стислого змісту порушених зобов'язань, вимогою про їх виконання в 30-денний строк з дня отримання вимоги, та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оцінивши обставини справи та надані докази на їх підтвердження, суд вважає, що наявність заборгованості за кредитом свідчить про порушення відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, що відповідно до вищевказаних вимог діючого законодавства та умов договору іпотеки є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки. За таких обставин позов в цій частині слід задовольнити і звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] яка належить на праві власності відповідачам, визначивши відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», що звернення стягнення здійснюється шляхом продажу предмету іпотеки за початковою ціною, визначеною сторонами у договорі іпотеки, що складає 174 639,60грн., з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ними всіх передбачених нормативно правовими актами держави дій,необхідних для продажу предмету іпотеки. Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, оскільки наявність осіб зареєстрованих у будинку, на який звертається стягнення, перешкоджатиме реалізації предмета іпотеки. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із найманого житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.40 Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» установлений порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Згідно повідомлення від 10.09.2013р. №30.1.0.0/2-522 на ім'я відповідачів вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк», як іпотекодержатель, повідомив відповідачів про необхідність добровільно звільнити квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, та якщо мешканці не звільнять житлове приміщення у встановлений строк добровільно, їх примусове виселення буде здійснюється на підставі рішення суду. Вказане повідомлення було направлено відповідачам рекомендованим листом з повідомленням, що підтверджується відповідним реєстром № 9729 від 23.09.2013р. Але ніяких доказів того, що відповідачі отримали вищевказане повідомлення з вимогою про виселення, суду не надано. Вказаний реєстр є лише доказом направлення вимоги про виселення, а не доказом її фактичного отримання. За таких обставин, коли позивачем не виконані імперативно - диспозитивні приписи, встановлені ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» щодо отримання відповідачами письмової вимоги іпотекодержателя про добровільне звільнення житлового приміщення, суд вважає, що підстави для виселення відповідачів відсутні. Тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3441,00грн.

Outcome: partial