Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.10.2016 помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, в тому числі, на квартиру [ADDRESS]. Позивач, як спадкоємець за законом першої черги, прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, але оформити право на спадщину на квартиру [ADDRESS] не зміг, так як зазначена квартира оформлена на колишню дружину спадкодавця [PERSON]. Спадкодавець [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 22.12.1995 по 24.09.2016, шлюб було розірвано на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 24.09.2016, актовий запис №39. Вважає, що йому, як спадкоємцю за законом померлого батька [PERSON] належить 1/4 частини квартири [ADDRESS], так як ця квартира була придбана ними під час шлюбу 18.06.2007, згідно з договором купівлі-продажу №1850, за кошти, які, на думку позивача, належать спадкодавцю. В позасудовому порядку вирішити спір позивач не може, так як спірне майно оформлено не на спадкодавця, а на відповідача, тому нотаріальна контора не може видати чи відмовити в видачі свідоцтва про право на спадщину. З зазначених підстав просить визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] (Леніна) в місті Токмак Запорізької області, яка зареєстрована за [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 21.05.2018 вказану позовну заяву було залишено без руху. Крім того, ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 16.05.2018 у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову шляхом накладення арешту на ј квартири [ADDRESS]було відмовлено. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 30.05.2018 вказану позовну заяву було визнано не поданою та повернуто позивачу. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25.07.2018 ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 30.05.2018 про визнання позовної заяви неподаною скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 30.08.2018 у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 11.10.2018 підготовче засідання по справі відкладено та забезпечено докази по справі шляхом витребування з Токмацької державної нотаріальної контори інформації щодо спадкової справи після померлого 11.10.2016 [PERSON]. Ухвалою Токмацького районного\~суду Запорізької\~області від\~16.11.2018\~підготовче засідання\~по справі\~відкладено повторно,витребувано з Токмацької державної нотаріальної контори інформацію щодо спадкової справи після померлого 11.10.2016 [PERSON]. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 03.12.2018 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, згідно з якою просить суд справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти заочного розгляду. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подавала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 та 2 ст.13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У статті 76\~ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77\~-\~80\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 11.10.2016 помер [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 364927, виданим Токмацьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 456 від 13.10.2016. Відповідач [PERSON] є колишньою дружиною спадкодавця [PERSON], шлюб між [PERSON] та відповідачем укладений 22.12.1995 року у міськвідділі реєстрації актів громадянського стану м.Токмака Запорізької області, про що був зроблений актовий запис за №325. 24.09.2016 шлюб між\~[PERSON]\~та [PERSON]\~розірвано,\~про що\~24.09.2016 складено відповідний актовий запис №39, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖС №116710. В період шлюбу 18.06.2007 між [PERSON] (продавцем) з однієї сторони та [PERSON] (покупцем) з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (колишня Леніна) в місті Токмак Запорізької області, який посвідчено 18.06.2007 [PERSON], нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори, та зареєстровано в реєстрі за №1850. Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований 04.07.2007 в Комунальному підприємстві «Абрис» м.Токмак, власником зазначеної квартири, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, є [PERSON]. Судом встановлено, що поділ майна між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON], за життя останнього, не проводився. Відповідно до положень ст.1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ст.1261\~ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до положень ст.1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостатею1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст.1296\~ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №279/2016, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його батьки [PERSON] та [PERSON], а також сини [PERSON] та [PERSON] (позивач). Судом встановлено, що спадкоємці першої черги за законом [PERSON] та [PERSON] в передбачений законом строк звернулися до Токмацької державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Мати та батько спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявами про відмову від прийняття спадщини щодо всього майна, яке залишилося після смерті їх сина. Також із матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 28.07.2018 уклали між собою угоду про розподіл спадкового майна, відповідно до якої між спадкоємцями за законом [PERSON] та [PERSON] проведено розподіл в рівних частках майна після померлого 11 жовтня 2016 року батька [PERSON], яке складається з житлового будинку, будівель, земельних ділянок, частини будівлі, транспортних засобів, та, відповідно, кожним зі спадкоємців отримані свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до зазначеної угоди про розподіл спадкового майна. Судом встановлено, що до складу спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (колишня Леніна) в місті Токмак Запорізької області, яка вищезазначеною угодою про розподіл спадкового майна не охоплена. У відповідності до положень ч.1 ст.1267\~ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Статтею 60\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1 ст.61\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ст.63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ч.1 ст.69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Також суд враховує роз'яснення, викладені у п.12 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до яких: у разі смерті співвласника будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. В звязку з чим суд приймає доводи позивача, що частки подружжя [PERSON] та [PERSON] в спільному сумісному майні є рівними. Відповідно до ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, хоча й відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу, власником квартири [ADDRESS], є [PERSON], однак у відповідності до положень ст.ст.60, 70 СК України, квартира є обєктом спільної сумісної власності і належить кожному із подружжя в рівних частках. Надані позивачем копія книги обліку доходів та витрат підприємця [PERSON], що зареєстрована в ДПІ м.Токмак Запорізької області за №848 від 04 березня 2003 року та копія свідоцтва про державну реєстрацію ФОП [PERSON] серія В00 №229771 від 25.01.1996, які, на думку позивача підтверджують факт придбання зазначеної квартири виключно за кошти спадкодавця [PERSON], зважаючи на встановлені судом обставини та вищезазначені норми Сімейного кодексу України, не спростовують того, що спірна квартира, яка придбана в період зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON], належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від того на кого оформлено право власності на неї та не суперечать позовній вимозі про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, а саме на 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/4 частку в спірній квартирі в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. та судовий збір за забезпечення позову в сумі 352,40 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 704,80 грн. В той же час, оскільки ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 16.05.2018 у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову шляхом накладення арешту на ј квартири [ADDRESS]було відмовлено та зазначена ухвала набрала законної сили, в стягненні з відповідача судового збору за забезпечення позову в сумі 352,40 грн. слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved