Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, в якій прохає визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай) розміром 2,78 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області, що залишилось після смерті [PERSON], яка померла 25 березня 1999 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача - територіальної громади Веприцькоїсільської ради Гадяцького району Полтавської області у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без участі представника, проти позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи - Гадяцької державної нотаріальної контори Полтавської області у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника, проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.06.1989 року [PERSON] на випадок своєї смерті здійснила заповітне розпорядження, згідно якого належний їй будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Веприк Гадяцького району Полтавської області, в загалі все те, що матиме на день смерті заповіла [PERSON]. Відповідно копії свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 102702 від 26.03.1999 року, [PERSON] померла 25 березня 1999 року. Померла [PERSON] була зареєстрована та проживала одна станом на день смерті 25.03.1999 року за адресою: вулиця Мізерного, 17, с. Веприк Гадяцького району Полтавської області. Інших зареєстрованих станом на день смерті 25.03.1999 року не значилось. [PERSON], [INFO], в шестимісячний термін вступив в управління майном [PERSON], яка померла 25 березня 1999 року, тобто користувався майном померлої: житловим будинком та погосподарськими спорудами, прилеглою земельною ділянкою, що підтверджується довідками виконавчого комітету Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 08.11.2016 року № 1438 та від 13.03.2017 року № 339. У довідці відділу Держгеокадастру у Гадяцькому районі Полтавської області від 13.03.2017 року зазначено, що на імя [PERSON] (померла 25.03.1999 року) отримано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0216733 на площу 2,78 га в умовних кадастрових одиницях, який видавався згідно розпорядження голови Гадяцької районної державної адміністрації № 27 від 27.01.1997 року та зареєстрований в Книзі видачі сертифікатів КСП «Заповіт Ілліча» за № 197 від 09.04.1997 року по Веприцькій сільській раді. Державний акт на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на імя [PERSON] не реєструвався та не видавався. 29.03.2017 року державним нотаріусом Гадяцької державної нотаріальної контори Полтавської області було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), що розташована на території Веприцької сільської ради, та належала померлій 25.03.1999 року [PERSON] в звязку з відсутністю документів, що підтверджують право спадкодавця на вказане майно. Згідно повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори Полтавської області № 137 від 26.04.2017 року, та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 26.04.2017 року, після померлої 25.03.1999 року [PERSON] із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Відповідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст. 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як вбачається з ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 10 ст. 5 ЗК України від 18.12.1990 року № 561-XII в редакції, що діяла на той час, право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Відповідно абз. 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно п. 3.5 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Отже, [PERSON] мала право на земельну частку (пай) розміром 2,78 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0216733, що видавався згідно розпорядження голови Гадяцької районної державної адміністрації № 27 від 27.01.1997 року та зареєстрований в Книзі видачі сертифікатів КСП «Заповіт Ілліча» за № 197 від 09.04.1997 року по Веприцькій сільській раді. 25.03.1999 року [PERSON] померла, залишивши заповітне розпорядження. Спадщину за заповітом після її смерті прийняв [PERSON], оскільки він в шестимісячний строк фактично вступив в управління спадковим майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження належними доказами по справі, є законними та обґрунтованими, тому підлягають до часткового задоволення.

Outcome: approved