Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 серпня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 3 500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 99\~218,00 грн. Згідно з домовленістю між сторонами відповідач зобовязався повернути зазначену суму позивачу до 23 лютого 2015 року. Однак, зазначені кошти відповідач не повернув, тому позивач просив стягнути з відповідача суму у розмірі 99\~218,00 грн. Представник позивача в судове засідання надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач до суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У звязку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21 серпня 2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 3 500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 99\~218,00 грн. Згідно з домовленістю між сторонами, яка викладена у розписці, відповідач зобовязався повернути зазначену суму позивачу до 23 лютого 2015 року, про що того ж дня надав позивачу відповідну розписку (а.с. 5). Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Позичальник зобовязується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). В порушення зазначених норм закону відповідач свої зобовязання не виконав та не повернув позивачу кошти. На вимогу позивача повернути суму боргу відповідач борг не повернув. Після звернення позивача до суду відповідач кошти не повернув. Суд приймає до уваги також і ті обставини, що свої зобовязання про позику позивач виконав повністю, термін повернення коштів настав, але відповідач в добровільному порядку не повернув кошти, а тому згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частинами 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає іншій стороні (позичальникові) у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей або речей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Оцінюючі усі докази, які були досліджені судом у ході розгляду даної цивільної справи у їх сукупності, та враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача у даній справі обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України підтверджені належним чином судові витрати у справі покладаються на сторону проти якої ухвалено рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved