Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування гуртожитком по вул..Білопільській, 100 в м.Бердичеві( вул..Білопільська, 100-А, с.Велики Нізгірці Бердичівського району). Свої вимоги мотивує тим, що філія „Управління магістральних газопроводів „КИЇВТРАНСГАЗ ПАТ „УКРТРАНСГАЗ є балансоутримувачем гуртожитку по вул..Білопільській,100-А у с.В.Нізгірці, який призначений для проживання працівників Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (ЛВУМГ). [PERSON] працював у Бердичівському ЛВУМГ та з дружиною та дітьми проживав у гуртожитку з 10 березня 2006 року, 04.01.2008 року був звільнений за згодою сторін, з вересня 2011 року по даний час сімя відповідача у гуртожитку не проживає, майно відсутнє. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала з зазначених в заяві підстав, суду пояснила, що єдиним засновником та одноособовим акціонером ПАТ „УКРТРАНСГАЗ є НАК „Нафтогаз України, яка здійснює управління корпоративними правами стосовно ПАТ „УКРТРАНСГАЗ за погодженням з Міністерством енергетики та вугільної промисловості, 100% акцій НАК „Нафтогаз України залишені у державній власності. ПАТ „Укртрансгаз відноситься до державних не фінансових корпорацій. Отже, ПАТ „Укртрансгаз є підприємством державної форми власності. Гуртожиток підлягає приватизації, відповідач втратив право на користування цим гуртожитком відповідно до ст..ст.71,72 ЖК УРСР. Відповідач в судове засідання не зявився, місце його перебування не відоме, про дату розгляду справи повідомлений за місцем реєстрації. Відповідно до ст..224 ЦПК України справа розглядається в заочному порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідач [PERSON] працював у Бердичівському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів з 02.06.2005 року, звільнений 04.01.2008 року за згодою сторін.(а.с.18,19) Відповідач з дружиною та двома неповнолітніми дітьми 10.03.2006 року був зареєстрований у гуртожитку по вул.Білопільській, 100 в м.Бердичеві. Дружина та діти зняті з реєстрації 05.08.2015 року, відповідач є зареєстрованим в даний час, що вбачається з будинкової книги.(а.с.27-28) Будівля гуртожитку обліковується на балансі філії УМГ „Київтрансгаз ПАТ „Укртрансгаз з грудня 1974 року. Рішенням виконкому Великонізгірецької сільської ради № 38 від 15.10.2009 року гуртожитку присвоєно адресу: с.Велики Нізгірці, вул..Білопільська, 100-А.(а.с.20-26) Згідно з актами від 25.09.2011 року та 30.01.2015 року [PERSON] у гуртожитку не проживає, у кімнаті відсутнє будь яке майно.(а.с.16,17) Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідача не бачить більне двох років, він з дружиною та дітьми виїхали в м.Київ, речі забрали. Свідок [PERSON] пояснила, що веде домову книгу , реєструє та знімає з реєстрації мешканців гуртожитку. В 2006 році зареєструвала сімю [PERSON], потім він звільнився, більше двох років не проживає, перебуває в м.Києві на заробітках. В червні 2015 року мав намір знятися з реєстрації, отримав бланки, але не виписався. Дружина виписалася з дітьми в серпні 2015 року. Як вбачається з пояснень представника позивача, ордер на вселення у гуртожиток відповідачеві не видавався, було рішення адміністрації та профспілкового комітету про надання житлового приміщення, але документ знищений за спливом строку зберігання. Реєстрація відповідача у житловому приміщенні свідчить про законність вселення та набуття права на користування цим приміщенням. Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право на користуванням зазначеним приміщенням. У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею у гуртожитках визначається законодавством України. Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване лише у Примірному положенні про гуртожитки. У розділі V111 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого [PERSON] Міністрів УРСР від 03.06.1986 року, яким передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства. У звязку з цим можна розмежувати правовий режим гуртожитків, житлові приміщення у яких не підлягають приватизації та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання. Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону „Про приватизацію державного житлового фонду прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71,72 ЖК УРСР. Щодо мешканців інших гуртожитків, на яких не поширюються гарантії, передбачені Законом „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, то такі гуртожитки призначені для тимчасового проживання осіб, тому щодо мешканців цих гуртожитків правила ст.ст.71,72 ЖК УРСР не поширюються, оскільки можливість визнання мешканців таких гуртожитків такими, що втратили право користування, не передбачена ні у ЖК УРСР, ні у Примірному положенні про гуртожитки. У відповідності до ч.3 ст.1 Закону України „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків від 4.09.2008 року, сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є обєктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної .Гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби, Збройних сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства Внутрішніх Справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, системи цивільного захисту та державних навчальних закладів. Згідно з довідкою № 539/6 від 28.03.2016 року гуртожиток по вул.Білопільська, 100-А в с.Велики Нізгірці не є державною власністю та підлягає приватизації. Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону „Про приватизацію державного житлового фонду, прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то щодо мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71,72 ЖК УРСР. Як вбачається з матеріалів справи відповідач зареєстрований у гуртожитку з 10.03.2006 року, згідно з актом від 25.09.2011 року в приміщенні гуртожитку [PERSON] та члени його сімї не проживають, меблів та іншого майна немає, з показів свідків відповідач не проживає більше двох років, дружина з дітьми зняти з реєстрації 05.08.2015 року. Відповідно до ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку відповідно до статті 72 цього Кодексу. Отже, враховуючи, що відповідач відсутній у гуртожитку понад шість місяців без поважних причин, є законні постави для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням гуртожитку.

Outcome: approved