Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обгрунтування вказавши, що ПП «Реммеблі» є власником Торгового центру «Порт Сіту», який знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Сухомлинського, 1. Вказане приміщення передано в оренду ТзОВ «Порт Сіті Груп». 11.08.2017 року малолітня донька відповідачки - [PERSON], [INFO], внаслідок неправомірних дій, здійснила пошкодження скла триплекс на карусельних дверях центрального входу у вказане вище приміщення торгового центру. Так, 11.08.2017 року о 13.30, малолітня [PERSON] перебуваючи на другому поверсі приміщення торгового центру жебракувала. Побачивши охоронця ТРЦ «Порт Сіту» вона почала втікати і, з'їхавши на ескалаторі на перший поверх, побігла у напрямку карусельних дверей, де з розбігу вдарилася об дверне скло, яке від удару дало тріщину. Після вказаного інценденту працівники служби охорони ТРЦ «Порт Сіту» викликали поліцію. Крім того, начальником служби охорони Чорноподом В.М., в присутності свідків, було складено Акт тимчасового затримання особи, яка здійснила пошкодження матеріальних цінностей в ТЦ. Наряд поліції доставив до торгового центру матір малолітньої [PERSON] - відповідачку [PERSON] та склав відповідні матеріали. Зі змісту висновку Луцького відділу поліції від 21.08.2017 року за результатами перевірки, проведеної по факту пошкодження скла карусельних дверей за зверненням представників ТЦ «Порт Сіту» вбачається, що відповідач в ході спілкування з працівниками поліції підтвердила, що вказане скло дійсно пошкодила її донька та визнала свою провину. В подальшому відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП - невиконання батьками або особами, що їх заміняють, обов'язків щодо виховання дітей. Однак, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2017 року провадження у вказаній адміністративній справі було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Вартість шкоди, заподіяної позивачу, становить 28500 грн., яка складається з вартості скла - 18750 грн. та вартості робіт по його встановленню (монтажу) - 9750 грн. На даний час жодних дій щодо добровільного відшкодування відповідачкою шкоди, заявленої її малолітньою донькою, вжито не було. Вважає, що відповідач несе майнову відповідальність за шкоду, завдану малолітньою особою, оскільки така шкода була заподіяна внаслідок нездійснення нею контролю, неналежного виховання або неправильного використання своїх прав щодо малолітньої доньки. Просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ПП «Реммеблі» на відшкодування матеріальної шкоди, завданої малолітньою [PERSON], [INFO], 28500 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що позивачем не надано доказів того, що малолітня донька відповідачки своїми неправомірними діями умисно пошкодила скло у карусельних дверях ТРЦ «Порт Сіту». Станом на 11.08.2017 року дитина відповідачки важила менше 27 кг, а тому навіть з розбігу не могла пошкодити скло, оскільки воно за своїми технічними характеристиками має витримувати механічну дію тіла людини вагою 45 кг при падінні з висоти 1,2- 1,5 м. Скло саме з такими технічними характеристиками стояло у карусельних дверях ТЦ 11.08.2017 року. Наданий позивачем відеозапис з камер відеоспостеження також не є належним та допустимим доказом, оскільки відеозапис не йде у реальному часі, його змонтовано. Просить суд у задоволенні позову відповідати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 05.06.2018 року позов не визнала, суду пояснила, що дійсно 11.08.2017 року її малолітня донька [PERSON] знаходилася в ТРЦ «Порт Сіту». Дійсно, донька там знаходилася без супроводу дорослих, вона пішла туди з іншою дівчинкою. Вона (позивач) в цей час знаходилася на автовокзалі м. Луцька, донька від неї втекла. Твердження представника позивача про те, що донька в приміщення ТРЦ жебракувала не відповідає дійсності. Охоронці ТРЦ налякали дитину, вона просто вибігала з приміщення та вдарилася головою о скло карусельних дверей. Донька сказала їй, що від удару скло не розбилося. Просить суд у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові та електронні докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що Приватне підприємство «Реммеблі» є власником нерухомого майна - торгово-розважального центру, за адресою м. Луцьк, вул. Сухомлинського, 1 (а.с. 7). Малолітня [PERSON], [INFO] є донькою відповідачки [PERSON] 11.08.2017 року приблизно о 13.30 малолітня [PERSON] без супроводу дорослих знаходилася у приміщенні ТРЦ «Порт Сіту» за адресою: м. Луцьк, вул. Сухомлинського, 1. Вказані вище обставини сторонами визнаються і не оспорюються. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно ч. 1 до ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи,- якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Як слідує з роз»яснень, наданих у п. 6 Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг п'ятнадцяти гнуть відповідальність перед потерпілим його батьки (усиновителі), опікуни, а у відповідних випадках учбові, виховні або лікувальні заклади за наявності загальних підстав. При цьому слід мати на увазі, що батьки (усиновителі) або опікуни несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідкам нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав. Отже, виходячи з наведеного, для відшкодування шкоди, заподіяної майну юридичної особи, необхідно встановити неправомірність дій, причинний зв'язок та вину, а при відповідальності певних осіб за дії малолітніх, ще й нездійснення ними за останніми контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав. З дослідженого судом електронного доказу - відеозапису (VID 20170811_21020) з камер внутрішнього відеоспостереження ТРЦ «ПортСіту» вбачається, що малолітня [PERSON], втікаючи від охоронців ТРЦ «Порт Сіту» збігла по ескалатору з другого поверху та з розбігу вдарилася о скло карусельних дверей на виході із торгівельного центру. З відеозапису (VID 20170811_173035) з камер зовнішнього відеоспостереження ТРЦ «ПортСіту» вбачається, що скло на карусельних дверях на вході/виході з ТРЦ «Порт Сіту» пошкоджень не має. Надалі, на вказаному відеозаписі зафіксовано, що з торгівельного центру вибігає малолітня [PERSON] та з розбігу вдаряється о скло карусельних дверей, від чого на склі утворюються тріщини. Зразу після цього до малолітньої [PERSON] підходить охоронець ТРЦ «Порт Сіту». Той факт, що малолітня дівчинка на відеозаписі є [PERSON] і її донькою, відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала. Об'єктивних підстав ставити під сумнів достовірність обставин, зафіксованих вищевказаними відеозаписами у суду немає. Доводи представника відповідача про те, що вказані відеозаписі є змонтованими, суд оцінює критично, оскільки жодних доказів на підтвердження цього представником відповідача суду не надано, клопотання про призначення по справі судової експертизи матеріалів та засобів відеозвукозапису стороною відповідача не заявлялося. Крім того, вказані вище обставини встановлені іншими доказами, наданими позивачем та дослідженими судом. Так, з висновкуЛуцького ВП ГУНП України у Волинській області від 21.08.2017 року, складеного за результатами перевірки по факту пошкодження скла карусельних дверей за зверненням представників ТЦ «Порт Сіту» вбачається, що в ході проведеної перевірки було встановлено, що 11.08.2017 року близько 13.30, перебуваючи в ТРЦ «Порт Сіту», що знаходиться по вул. Сухомлинського, 1 в м. Луцьку, малолітня [PERSON] розважалася та під час розваг пошкодила головою скло на карусельних дверях закладу. Дану подію побачив охоронець та відразу викликав працівників поліції. В ході спілкування [PERSON] повідомила, що скло дійсно пошкодила її донька та визнала свою провину (а.с. 30). За результатами вищевказаної перевіркиЛуцьким ВП ГУНП України у Волинській області прийнято рішення про відсутність підстав про порушення кримінального провадження, на відповідачку складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Також з акту тимчасового затримання особи на об'єкті № 299 ТОВ «Порт Сіту Груп», яка здійснила пошкодження матеріальних цінностей об'єкту від 11.08.2017 року (а.с. 16) вбачається, що 11.08.2017 року о 13.32 [PERSON], [INFO], разом з іншою неповнолітньою подругою зайшла на територію ТРЦ «Порт Сіту» та піднявшись на другий поверх вдалися до жебракування, але були виявлені охоронцем від якого почали втікати. Спустившись ескалатором на перший поверх одну з дівчат було затримано, а [PERSON] побігла в бік карусельних дверей, вбігши в середину зітнулася із боковим склом, завдавши головою удару. Доводи представника відповідача про те, що скло, встановлене в карусельних дверях, не могло розбитися від удару об нього малолітньою [PERSON], суд також до уваги не приймає, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях. Так, в матеріалах справи відсутні, а представником відповідача суду не представлені жодні докази на підтвердження того, що станом на 11.08.2017 року в карусельних дверях ТРЦ «Порт Сіту» було встановлено скло саме з такими технічними характеристиками на які вказує представник відповідача. За таких обставин, суд вважає доведеним, що дії малолітньої [PERSON] були неправомірними, цими діями малолітня завдала шкоду майну ПП «Реммеблі», між діями малолітньої [PERSON] та завданою шкодою є причинно-наслідковий зв'язок. Що стосується доводів представника відповідача про те, що позивачем не доведено, що відповідач неналежним чином виконувала свої обов'язки щодо виховання доньки, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2017 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Так, вищевказаною постановою було встановлено, що [PERSON] 11.08.2017 року, близько 13 год., перебуваючи в м. Луцьку, ухилилась від передбачених законом обов'язків щодо догляду та виховання за малолітньою донькою [PERSON], 2007 р.н., яку залишила без батьківського нагляду. Провадження у вказаній справі про адміністративне правопорушення було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, тобто з нереабілітуючих підстав. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2017 року набрала законної сили і є чинною. Таким чином, в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України, та обставина, що відповідач неналежним чином виконувала свої обов'язки щодо догляду та виховання доньки - залишила її 11.08.2017 року близько 13.00 без батьківського нагляду доказуванню не потребує. Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У деліктних правовідносинах діє презумпція завдавача шкоди, згідно з якою вина відповідача презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. З огляду на наведене, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Стороною відповідача не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, матеріальна шкода ПП «Реммеблі» була завдана не з вини малолітньої [PERSON] та не внаслідок несумлінного здійснення відповідачкою [PERSON] виховання та нагляду за малолітньою донькою. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі,а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Судом встановлено, що відповідно до рахунку-фактури № ВТ-0000143 від 17.08.2017 року, виданого постачальником ТзОВ «Волиньтехпром», вартість скла спецтриплекс гнутий та робіт зі встановлення скла складає 28500 грн. (а.с. 70). Вказана вище сума була сплачена позивачем ПП «Реммеблі» постачальнику ТзОВ «Волиньтехпром» двома платежами - 06.09.2017 року та 03.10.2017 року (а.с. 19-20). Таким чином, суд вважає, що на користь позивача з відповідача [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню сума у розмірі 28500 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладають у разі задоволення позову - на відповідача. Судом встановлено, що при зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1762 грн. (а.с. 1). Оскільки позовні вимоги ПП «Реммеблі» були задоволені у повному обсязі, то вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 16, 22, 1166, 1178 ЦК України,

Outcome: approved