Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в інтересах [PERSON] до відповідача про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди, зазначивши, що з 01.01.2013 року [PERSON] працювала у відповідача на посаді лікаря-невропатолога 4-ї амбулаторії КЗ ДЦПМСД № 11 ДМР при реорганізації 20-ї міської лікарні м. Дніпропетровська. 22 листопада 2013 року звільнена з посади наказом № 314-к від 22.11.2013 за п.3 ст.40 КЗпП України. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2014 року наказ про звільнення було скасовано та поновлено [PERSON] на посаді. Головний лікар комунального закладу Тихоненко С.М. отримала в суді повний текст рішення суду від 12 вересня 2014 року про поновлення позивача на роботі 18 вересня 2014 року. Ніби-то на виконання названого рішення суду Тихоненко С.М. 22 вересня 2014 року виданий наказ № 188-к «Про звільнення [PERSON] та поновлення на роботі [PERSON] Рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі винесене 12 вересня 2014 року і зобов'язує відповідача поновити на посаді [PERSON] негайно, тобто в день винесення самого рішення - 12 вересня 2014 року. За наказом відповідача поновлення проведено 22 вересня 2014 року, і з наказом її працедавець не ознайомив по день наступного звільнення - 25 вересня 2014 року. Таким чином, відповідачем по справі допущено затримку виконання рішення суду у справі № 199/481/14 в частині негайного поновлення на роботі у період з 12 вересня 2014 року по 21 вересня 2014 року (включно), тобто на 6 (шість) робочих днів. Наказ про поновлення на роботі [PERSON] був доведений до відома поновленій працівниці державним виконавцем 25.09.2014 року, у той же день [PERSON] стала до роботи, і цей день був оплачений відповідачем як відпрацьований при звільненні у цей же день - 25.09.2014 року. Таким чином 22 (понеділок), 23 (вівторок), та 24 (середа) вересня 2014 року є прогулами з поважних причин. Рішенням суду по справі № 199/9049/14 від 03.02.2015 року скасовано наказ про звільнення [PERSON] № 190-к від 25.09.2014 року, працівниця поновлена на посаді, рішення в частині поновлення на роботі допущене судом до негайного виконання. Відповідно до вказаного рішення, [PERSON] була присуджена виплата вимушеного прогулу 93 дні, включно до 02.02.2015 року, а вже 03.02.2015 року вона повинна була бути поновлена на роботі. 05.02.2015 року поновлення на роботі проведене за участі державного виконавця наказом від 05.02.2015 року, у цей же день [PERSON] була допущена до виконання посадових обов'язків. Таким чином, при поновленні на роботі [PERSON] за рішенням по справі № 199/9049/14 від 03.02.2015 року відповідачем допущена затримка виконання рішення суду на 2 робочі дні - 3 та 4 лютого 2015 року. Таким чином, на теперішній час відповідач двічі затримав виконання рішення суду у частині негайного поновлення на роботі тривалістю: 6 календарних днів (12-21 вересня 2014 року, середньоденний заробіток 97,04 грн.) та 2 календарних дні (3-4 лютого 2015 року, середньоденний заробіток 98.51), та спровокував прогул з поважних причин [PERSON] на 3 календарних дні (22-24 вересня 2014 року, середньоденний заробіток 98,51 грн.). За перелічені дні утворилась заборгованість із заробітної плати в сумі 1074,79 грн. (97,04*6+98,51*5), які просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] Позивач зазначає, що дії відповідача неодноразово примусили [PERSON] нервувати, звертатися до працівників правоохоронних органів, суду, відволікатися від навчання, роботи, позбавляти себе повноцінного щоденного відпочинку, змінювати звичний денний порядок. Ці вимушені зміни у своєму житті [PERSON] оцінює у 200,00 грн. моральної шкоди. У судове засідання представник позивача, яка також є особою в інтересах якої подано позов, не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, надала заперечення проти позову, в яких вважала, що громадська організація не є належним позивачем по справі. Третя особа на боці відповідача до суду не з'явилась, повідомлена належним чином.. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2014 року, яке набрало законної сили, було скасовано наказ № 314-к від 22 листопада 2013 року, яким було звільнено [PERSON] з посади лікаря-невропатолога 4-ї амбулаторії комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11» Дніпропетровської міської ради, поновлено останню на роботі на посаді лікаря-невропатолога, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 19408,00 грн. 22 вересня 2014 року головним лікарем комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11» Дніпропетровської міської ради Тихоненко С.М. було винесено наказ № 188-к від 22 вересня 2014 року «Про звільнення [PERSON] та поновлення на роботі [PERSON]», яким позивача було поновлено на роботі на посаді лікаря-невропатолога амбулаторії ЗПСМ № 4 22 вересня 2014 року. 25 вересня 2014 року позивач фактично поновлена на роботі та приступила до виконання своїх обов'язків на посаді лікаря-невропатолога. Таким чином затримка виконання вказаного рішення суду складає з 12 вересня 2014 року по 24 вересня 2014 року включно. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, скасовано наказ №190-к від 25 вересня 2014 року про звільнення [PERSON] з посади лікаря-невропатолога амбулаторії ЗПСМ №4, виданий виконуючим обов'язки головного лікаря комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №11» Дніпропетровської міської ради Котляр Оленою Валентинівною. А також поновлено [PERSON] на роботі в комунальному закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги №11» Дніпропетровської міської ради на посаді лікаря-невропатолога амбулаторії ЗПСМ №4 та стягнуто з комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №11» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу на день розгляду справи судом у розмірі 9161,43 грн., а також моральну шкоду у розмірі 1000 грн., а всього 10161 гривню 43 копійки. Рішенням суду було допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] та стягнення заробітної плати [PERSON] в межах суми платежу за один місяць в розмірі 2167,22 грн. Вказане рішення в частині поновлення на роботі фактично було виконане відповідачем 5.02.2015 року. Таким чином, затримка виконання рішення суду складає з 03 лютого 2015 року по 04 лютого 2015 року включно Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (із змінами та доповненнями). Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу. Отже, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 по 24 вересня 2014 року, із розрахунку 9 робочих днів помножено на 94,07 грн. - середньоденний заробіток за спірний період, підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачам не надано належним та допустимих доказів збільшення розміру середньоденного заробітку з 94,07 грн. до 98,51 грн., як зазначено у розрахунку. А тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 12 по 24 вересня 2014 року, із розрахунку 9 робочих днів помножено на 94,07 грн. - середньоденний заробіток (встановлений рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2014 року), в розмірі 846,63 грн. Також, суд вважає необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 03 по 04 лютого 2015 року, із розрахунку 2 робочі дні помножені на 98,51 грн. - середньоденний заробіток ( встановлений рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року), в розмірі 197,02 грн. А отже загальна сума, яку необхідно стягнути з відповідача на користь [PERSON] складає 1043,65 грн. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення їй моральної шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача, оскільки пред'явлення позову позивачем в інтересах свого члена [PERSON] передбачено вимогам ст. ст. 45-46 ЦПК України, Законом України «Про громадські об'єднання» Згідно ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial