Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначає, що під час перебування у трудових відносинах із відповідачем, працював на посаді електрогазозварювальника та нагрівальником металу ( 1992-2017 р.р. ) Звільнений 23 06 2017 року. Працюючи з 18 01 1999 року нагрівальником металу у нього виникло професійне захворювання дидикулопатія попереково- крижова полі сегментарна L2-L4.L5-S1 білатеральна, переважно справа, стійкий виражений больовий синдром та статико динамічні порушення з неродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу в поєднанні з пері артрозами колінних суглобів, ПФ першого- другого ступеня, больовим синдромом М54.1. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 10 від 09 10 2018 року професійне захворювання виникло через виконання важкої фізичної роботи, показники якої перевищували нормативи через недосконалість робочого місця. Причиною професійного захворювання є фізичне динамічне навантаження. Відповідач не створив безпечні та не шкідливі умови праці для нього. Висновком МСЕК від 06 12 2018 року йому встановлено 40 % втрати професійної працездатності. Позивач вказує, що у зв'язку з професійним захворюванням , яке виникло з вини відповідача, йому було завдано моральну шкоду, яка пов'язана з стійким болем, оніміння правого стегна, лівої стопи, обмеження рухів, що не дають нормально існувати, відпочивати, що позбавляє можливості вести активне життя. Його стан здоров»я не поліпшується, що викликає страждання та переживання, вимушений часто проходити курс лікування на стаціонарі, порушено його звичний спосіб життя Розмір моральної шкоди він оцінює у 160000 грн., які просить стягнути з відповідача.\~\~ Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні,позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні доводам позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в позові відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди та ще й в такому розмірі, який просить позивач. Також надали письмовий відзив на позов. Вислухавши пояснення представника позивача , представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленим наступне. [PERSON] працював з 1992 року по 2017 рік електрогазозварювальником, нагрівальником металу на Криворізькому металургійному комбінаті « Криворіжсталь « , нині ПАТ « АрселорМіттал [PERSON] Ріг » ( а.с. 8-12 копія трудової книжки ). Звільнений 23 06 2017 року. Працюючи з 18 01 1999 року нагрівальником металу у нього виникло професійне захворювання дидикулопатія попереково- крижова полі сегментарна L2-L4.L5-S1 білатеральна, переважно справа, стійкий виражений больовий синдром та статико динамічні порушення з неродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу в поєднанні з пері артрозами колінних суглобів, ПФ першого- другого ступеня, больовим синдромом М54.1. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 10 від 09 10 2018 року професійне захворювання виникло через виконання важкої фізичної роботи, показники якої перевищували нормативи через недосконалість робочого місця. Причиною професійного захворювання є фізичне динамічне навантаження. Відповідач не створив безпечні та не шкідливі умови праці для нього. Висновком МСЕК від 06 12 2018 року йому встановлено 40 % втрати професійної працездатності ( а.с. 13-14, 15 ,16-17, 18-19 - акт розслідування, виписка МСЕК, виписка епікриз, медичний висновок від 18 09 2018 року ) . Згідно ст.ст.15,\~16 ЦК\~України кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду про захист свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Згідно\~статті 3 Конституції України\~ людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.4\~ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України\~встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до\~статті 4 Закону України «Про охорону праці»\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до ст. ст.\~23,\~1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Як зазначено у\~Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I\~Закону № 717-V\~скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 ЦК України\~та\~статтею 237-1 КЗпП України\~ їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам\~статті 22 Конституції України. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавців. За\~п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.\~\~\~ Ушкодження здоров'я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов'язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров'я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у позивача у зв'язку із хронічним професійним захворюванням ,яке виникло через виконання важкої фізичної роботи, показники якої перевищували нормативи через недосконалість робочого місця , що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач є виним та повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує встановлення позивачу 40% втрати працездатності , стійкий характер профзахворювання, потребу постійного лікування, постійного медичного нагляду, глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 40\~000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, що відповідає вимогам п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ». Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про відшкодування збитків, заподіяних каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю годувальника. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial