Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій з подальшим уточненням просить виселити з квартири [ADDRESS] відповідача, стягнути з нього вартість орендної плати за квартиру в розмірі 7 665,00 грн. станом на 04.03.2014 року з перерахунком на дату винесення рішення з розрахунку 76,66 грн. на день , 800 грн. вартості оцінки, 250 грн. вартість складання позову та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на наступне. На підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом позивачу на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS]. За усною домовленістю, але без жодної правової підстави, без укладання у письмовій формі договору найму житла, з 01.06.2010 року у вказаній квартирі позивач дозволив проживати відповідачу за умови сплати всіх комунальних платежів та за умови звільнення житла на першу вимогу. Весь цей час, з 01.06.2010 року відповідач проживав у квартирі позивача та порушив вимогу позивача, вселивши туди свою сім`ю та не сплачував комунальні платежі за весь цей час. Позивач, як дуже терпляча людина, прагнучи не погіршувати стосунки з відповідачем, чекав, коли відповідач знайде собі житло та звільнить квартиру позивача, але відповідач не збирався цього робити. Протягом останніх півроку позивач наполягав щоб відповідач почав сплачувати комунальні платежі, але він цього не робив, а лише обіцяв. Після того, позивач попросив негайно звільнити квартиру та сплатити борг позивачу за комунальні платежі, але він відмовився та повідомив що не збирається звільняти квартиру та погрожував, що буде в ній постійно проживати. У зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до органів міліції, але вони не вжили заходів щодо звільнення квартири позивача. 26.11.2013 року позивач «Укрпоштою» з замовленням та «Новою поштою» направив відповідачу вимогу про звільнення у триденний строк квартири, але відповідач повідомив, що не збирається цього робити. У відповідача не має жодних підстав займати належну позивачу квартиру, також позивач не давав згоду на реєстрацію місця проживання відповідача. 11.12.2013 року позивач як власник потрапив у свою квартиру. В цій квартирі відповідач разом зі своєю співмешканкою [PERSON] перебували без жодної правової підстави. Того ж дня близько о 23 год. 30 хв., відповідач разом зі своєю співмешканкою у присутності свідків та при здійсненні відеозапису, добровільно залишили квартиру позивача, залишивши свої речі в квартирі позивача. У квартирі залишилась велика кількість речей відповідача, що унеможливлює користування позивача квартирою, оскільки виселення фактично не відбулось. У зв`язку з цим позивач надіслав відповідачу вимогу негайно забрати речі. Але до цього часу відповідач не забрав свої речі та не звільнив квартиру позивача. Оскільки, через залишені відповідачем речі, позивач не може користуватися своєю квартирою, тому позивач замовив відповідний висновок у оцінююча. На підставі даного висновку про визначення вартості оренди нерухомого майна, вартість оренди квартири позивача становить 2300 грн. за місяць. Для виконання звіту, позивач уклав договір та сплатив 800,00 грн., окрім цього за складання позовної заяви позивач сплатив 250,00 грн. Позивач вважає, що вартість роботи з оцінки та за складання позову має бути стягнута з відповідача, оскільки ці витрати позивач був змушений понести для відновлення порушеного права. Позивач та представник позивача [PERSON] до судового засідання з'явились, позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, надали додаткові письмові пояснення. Відповідач та його представник [PERSON] у судове засідання з'явились, позов не визнали та пояснили, що відповідач не орендував квартиру позивача, а хотів її купити, та з грудня 2013 року відповідач в даній квартирі не проживає. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наданого свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.11.2010 року, посвідченого ПН ХМНО [PERSON], реєстр. № 1223, що підтверджується витягом про державну реєстрацію КП»ХМБТІ» за рєстр. № 31917703 від 20.11.2010р., позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.4-5). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс» дільниці № 13, в квартирі [ADDRESS] зареєстрована дружина позивача [PERSON], дана квартира належить на праві власності позивачу. (а.с. 46). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що позивач надсилав вимогу відповідачу про добровільне звільнення житлового приміщення. (а.с. 6) та здійснював оплату комунальних послуг. (а.с. 9-15). Відповідно до ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши усі докази у сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно не мешкає з грудня 2013 року у будинку [ADDRESS], але його речі знаходяться в даній квартирі, що порушує право власника щодо вільного володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 7 665,00 грн. станом на 04.03.2014р. з перерахунком на дату винесення з розрахунку 76, 66 грн. на день та стягнення 800 грн. за вартість оцінки, слід залишити без задоволення, оскільки дана сума розрахована за період з листопада 2013 року по 04.03.2014 року, але відповідач в даній квартирі вже не мешкає. Крім того, відповідач [PERSON] пояснив, що він багато разів пропонував позивачу забрати свої речі, але позивач чинив перешкоди для цього, надавав замало часу, пропонував незручний час, не допускав його до квартири. В судовому засіданні, сторонам пропонувалось визначити час для того, щоб [PERSON] забрав свої речі з квартири позивача, але позивач не зміг визначитися з часом, та ставив забагато вимог, при цьому не бажав, щоб [PERSON] заходив до його квартири, та вимагав спочатку сплати боргу. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині виселення відповідача з спірної квартири та стягнення витрат за складання позову в розмірі 250 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, …. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного|,

Outcome: partial