Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.07.2010 відповідачем отримано від позивача 10000 дол. США з терміном повернення до 31.12.2011 із зобов'язанням погашати отриману суму коштів рівними частинами до 31.12.2011. Позивач зазначив, що [PERSON] частково повернув отриману суму коштів, зокрема, 07.08.2010 - 556 дол. США, 06.05.2012 - 100 дол. США, 29.05.2012 - 100 дол. США, 14.12.2012 - 100 дол. США, 20.01.2013 - 100 дол. США, 01.06.2013 - 100 дол. США. Позивач наголосив на тому, що позивач на даний час не має наміру повертати кошти, тому позивач і звернувся до суду та просив стягнути з відповідача 464682,57 грн. коштів позики. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задоволити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила застосувати строки позовної давності, про що надала письмову заяву, мотивуючи тим, що термін повернення отриманих коштів був встановлений до 31.12.2011, а надані позивачем розписки на підтвердження часткового повернення коштів стосуються нотаріально посвідченого договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем 23.04.2012. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 06.07.2010 [PERSON] отримав у борг у [PERSON] 10000 дол. США на строк до 31.12.2011 із зобов'язанням погашати суму рівними частинами до 31.12.2011, на підтвердження чого позивачем надано розписку (а.с. 43). Відповідно до висновку експерта № 10640/16-33 від 07.10.2016,текст розписки [PERSON] від 06.07.2010 змінам шляхом виправлення, підчистки, травлення тощо, а також шляхом дописки частин документу, не піддавався; весь текс розписки [PERSON] від 06.07.2010, включаючи цифрові записи в ній, та підпис, виконані рукописним способом за допомогою кулькової ручки спорядженою пастою чорного кольору без застосування технічних засобів (а.с.а.с. 57-60). Позивачем на підтвердження часткового повернення коштів надано копії його розписок про те, що він отримав від відповідача кошти в рахунок погашення боргу в сумі 556 дол. США 07.08.2010, 800 грн. (100 дол. США) 06.05.2012, 800 грн. (100 дол. США) 29.05.2012, 100 дол. США 14.12.2012, 100 дол. США 01.06.2013 (а.с.а.с. 27-31). Статті 10, 60 ЦПК України, передбачають, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до змісту ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони уклали договір позики, на підтвердження якого представлена розписка від 06.07.2010, відповідно до умов якої зобов'язання має бути виконано до 31.12.2011. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Так, строк позовної давності сплив 31.12.2014. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Розписки, надані позивачем про часткову сплату відповідачем боргу свідчать про переривання строку позовної давності. Однак, суд не бере до уваги розписки, надані позивачем, як доказ часткової сплати боргу, оскільки зі змісту зазначених розписок не вбачається чи було це повернення коштів саме за договором позики від 06.07.2010, дані розписки можуть стосуватись інших позик грошових коштів, укладених між тими ж сторонами. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності і строк позовної давності, як встановлено судом, сплив, суд приходить до висновку про необхідність застосування позовної давності та відмови в задоволенні позову з підстави спливу позовної давності. На підставі ст. ст. 207, 256, 257, 264, 266, 267, 525, 526, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed