Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на той факт, що він згідно наказу №33-к від 01.12.2011 року ГБК «Восток» був прийнятий на роботу в якості сторожа, а наказом голови кооперативу №6-к від 7 жовтня 2015 року він був звільнений у звязку зі скороченням штату відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний уповноваженим органом у разі змін в організації виробництва праці, скорочення чисельності, або штату працівників. У випадку позивача ніякої реорганізації або скорочення штату, або чисельності працівників не відбулося. Ніяких наказів по кооперативу або розпоряджень не видавалося. В порушення ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення за два місяці позивача ніхто не попередив. В порушення ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з п. 1 ст. 40 КЗпП вихідна допомога в розмірі двох мінімальних заробітних плат позивачу не виплачувалося. На підставі викладеного просить суд скасувати наказ № 6-к від 07.10.2015 року голови ГБК «Восток» про звільнення сторожа ГБК «Восток» [PERSON] в зв'язку зі скороченням штату та відновити його на посаді сторожа ГБК «Восток», стягнути з ГБК «Восток» на користь позивача мінімальну заробітну плату за період з 07.10.2015 року по день поновлення на роботі та стягнути 2000,00 грн. за юридичну допомогу. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити з підстав, викладених у позові. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, посилаючись на його необґрунтованість та пояснили суду, що звільнення позивача було здійснено у відповідності з трудовим законодавством. Вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що з 01.12.2011 року [PERSON] було прийнято на посаду сторожа ГБК «Восток» у відповідності до наказу №33-к від 01.12.2011 року (а.с.5). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Наказу № 6-к від 07.10.2015 року [PERSON] як сторожа ГБК «Восток» було звільнено із займаної посади у звязку зі скороченням штату відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.6). Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як зазначено в п.7.9. Статуту ГБК «Восток», затвердженого рішенням Загальних зборів, що викладене у протоколі від 30.10.2004 року та зареєстрованого виконкомом Херсонської міської ради 28.01.2005 року, керування поточною діяльністю Кооперативу між загальними зборами здійснює його Правління. Правління має право приймати рішення по всім питанням діяльності Кооперативу, за виключенням тих, котрі віднесені до виконавчої компетенції Загальних зборів членів Кооперативу (уповноважених). Правління являється виконавчим органом Кооперативу і підзвітне Загальним зборам.(а.с.17-38). 02.08.2015 року рішенням правління, що викладено у відповідному протоколі №5, постановлено провести скорочення штату працівників (сторожів) у кількості двох осіб (а.с.39). Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до протоколу №8 від 07.10.2010 року у звязку зі скороченням штату працівників на дві одиниці сторожа та розмірів посадових окладів внесено зміни до штатного розпису ГБК «Восток»(а.с.32). У відповідності до вимог ст.49-2 КЗпП України, [PERSON] був письмово попереджений про майбутнє звільнення у передбачений законом строк. Цей факт, а також факт відмови [PERSON] від підпису на вказаному документі підтверджується письмовим попередженням та актом комісії від 03.08.2015року (а.с.35-36). Після спливу строку попередження, а саме 07.10.2015 року, позивача було звільнено на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та ознайомлено з відповідним наказом. При цьому суд погоджується із доводами відповідача про те, що на його підприємстві дійсно було проведення скорочення посад у звязку з виробничою необхідністю. Суд не приймає до уваги посилання позивача про те, що при його звільненні відповідачем не було дотримано вимоги чинного законодавства при його звільненні, оскільки вакантні посади були, а йому не запропонували іншої роботи на підприємстві з огляду на наступне. Відповідно до письмового попередження про майбутнє звільнення позивача від 03.08.2015 року зазначено про відсутність можливості надати йому іншу роботу на підприємстві (а.с.36). Більше того, з огляду на штатний розпис ГБК «Восток» від 07.10.2015 року, в якому після скорочення певних посад, в тому числі позивача, вбачається про відсутність вакантних місць на підприємстві, оскільки зменшилось робочих місць на дві посади сторожів (а.с.28, 38). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], пояснили, що під час звільнення позивача було дотримана вимоги трудового законодавства, позивачу було за два місяці повідомлено про майбутнє звільнення, проте останній відмовився від ознайомленням з попередженням про звільнення, крім того після звільнення позивач не приходив за отриманням заробітної плати. До показів свідків [PERSON],[PERSON], [PERSON] про те, що відповідачем було порушено норми трудового законодавства, а саме не повідомлено його про наступне звільнення та не проведено розрахунків після звільнення, суд відноситься критично та прийняти до уваги їх не може, оскільки вони не конкретні та суперечливі, крім того свідки будують свої покази зі слів [PERSON], що було підтверджено ними в судовому засіданні. Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про відсутність вакантних посад на підприємстві, у звязку з чим запропонувати позивачу будь-які вакантні посади можливості не було. Отже, твердження [PERSON] про фактичну відсутність скорочення штату в ГБК «Восток» та факту його не попередження відповідачем про наступне звільнення, є безпідставним. Враховуючи все вище викладене, з матеріалів справи вбачається, що відповідач діяв у відповідності до ст.49-2 КЗпП України, оскільки належним чином, завчасно та неодноразово повідомив позивача про звільнення у зв'язку із скороченням штатів, але посади не запропонував, за їх відсутністю. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача із займаної посади за п.1 ч.1 ст.40 КзпП України відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, вимоги ст.ст. 41, 49-2 КЗпП України відповідачем порушено не було, а отже у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про поновлення позивача на роботі. Як вбачається з матеріалів справи, належні позивачу виплати та вихідна допомога в сумі 1046,24 грн. були перераховані [PERSON] шляхом поштового переказу, що підтверджується квитанцією ХД УДППЗ «Укрпошта» (а.с.56). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача мінімальної заробітної плати за період з 07.10.2015 року по день поновлення на роботі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, доводи позивача не спростовують пояснення представника відповідача про законність проведеного ним звільнення, а позивачем не було доведено протиправності дій відповідача при його звільненні з роботи та не надано доказів порушення його трудових прав, а судом не встановлено незаконності дій відповідача щодо таких обставин, тому в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. Згідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З даних підстав з позивача на користь відповідача слід стягнути 3000,00 грн. витрат на правову допомогу відповідно до розрахунків зазначених в матеріалах справи (а.с.74-76).

Outcome: approved