Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 13.06.2017 року мотивуючи тим, що 03.07.1996 року придбав квартиру [ADDRESS], яку використовував для власного проживання разом із дружиною [PERSON]. [INFO] року його дружина померла, живих дітей у нього також на теперішній час немає. Після смерті дружини він перебував в дуже пригніченому стані, нервував, оскільки померла найближча для нього людина, з якою хотів дожити своє життя, погіршився стан здоров'я та самопочуття, не залишало відчуття тривоги, не уявляв свого подальшого самотнього життя, потребував сторонньої допомоги і підтримки. Саме перебуваючи у такому стані він звернувся до племінниці, відповідача по справі, яку вважав близькою родичкою. В розмові з нею поскаржився на своє життя, поганий стан здоров'я та відсутністю близьких осіб, які б могли приглянути за ним та надати допомогу, а він в такому випадку залишить цій людині свою квартиру. Відповідача такий стан речей зацікавив і вона погодилась доглядати його та допомагати, однак попросила оформити їх домовленість письмово. З цього приводу відповідач звернулась до приватного нотаріуса з якою домовилась про нотаріальне оформлення укладення договору. Згодом, 26.12.2016 року він з відповідачем разом ходив до нотаріуса та уклали договір дарування квартири. Після цього, відповідач забрала усі документи на квартиру та поїхала до себе додому, а він залишився жити у квартирі. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням піклуватись про нього, але вона казала, що переїхати в м. Біла Церква не може, оскільки тримає господарство по місцю свого проживання і що їй немає часу займатись ним. Коли він став наполягати, відповідач освідомила, що вона являється власником квартири і може з нею робити що заманеться, навіть виселити його. Оскільки він на такий стан речей не розраховував, тому звернувся до нотаріуса та отримав копію договору, після чого звернувся до юриста та отримав роз'яснення, після яких він зрозумів, що жодні обов'язки відповідача щодо догляду за ним в договорі не зафіксовано і що він подарував квартиру без будь - яких умов, і лише після цього зрозумів, що уклав договір дарування квартири помилково, адже насправді хотів, щоб взамін передачі квартири було зафіксовано обов'язок відповідача доглядати за ним. Таким чином, договір дарування був підписаний ним під впливом помилки, яка полягала у тому, що він фактично прагнув підписати і вважав, підписує договір, який зобов'язував би відповідача доглядати за ним за отриману квартиру, тобто договір довічного утримання, хоча на той час він не був обізнаний про існування такого договору, тому і підписав договір дарування квартири. При вирішенні вказаного спору просив врахувати, що він є особою літнього віку, на момент підписання оспорюваного договору виповнилось повних 79 років; має поганий стан здоров'я, з моменту підписання договору і до даного часу 5 разів перебував у лікарні; потребує сторонньої допомоги саме через похилий вік та поганий стан здоров'я, спірна квартира є його єдиним житлом ; фактичної передачі квартири не було, оскільки він продовжує проживати в ній, а відповідач продовжує проживати по місцю свого постійного проживання; утриманням квартири та оплатою рахунків також займається він, про що свідчить, що відповідач не переукладала договори на своє ім'я з постачальниками комунальних послуг, квитанції на оплату яких виписуються на його ім'я та ним оплачуються. Іншого способу захистити свої права, крім звернення до суду з даним позовом, він не вбачає можливим, це єдиний спосіб повернути квартиру та не залишитись на вулиці. Тому просив в судовому порядку визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 26.12.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Людмилою Леонідівною, зареєстрований за № 1128. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник позивача, адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні та подала до суду письмові заперечення в яких зазначила, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів в підтвердження позову. Представник відповідача, адвокат [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову за недоведеністю. Третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименська Людмила Леонідівна, в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду письмові заперечення проти позову з клопотання про розгляд справи без її участі. Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, з матеріалів справи ( а.с. 10-11) вбачається, що на підставі договору купівлі - продажу квартири від 03.07.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2- 3885 та зареєстрованого 11.07.1996 року у Білоцерківському МБТІ за № 11196, позивач [PERSON] отримав у приватну власність квартиру № [ADDRESS]. 26.12.20016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири № [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1128 ( а.с. 7) та внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером: [NUMBER] ( а.с. 27). Позивач [PERSON], [INFO], пенсіонер, зареєстрований та проживає у вказаній квартирі з 17.11.2010 року по теперішній час, разом із ним проживала дружина [PERSON], [INFO], яка [INFO] року померла, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 5-6, 8-9, 11), а згідно із свідоцтвами про смерть ( а.с. 69), сини позивача [PERSON] помер [INFO] року та [PERSON] помер [INFO] року, отже на момент укладення позивачем договору дарування він був одинокою особою, оскільки усі члени його сім'ї померли. Також, з матеріалів справи ( а.с. 12-16, 70-80) вбачається, що позивач з13.03.2014 року по 17.03.2014 року перебував у Державній установі Національний інститут серцево - судинної хірургії ім. М.М, Амосова на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургічного лікування складних порушень ритму серця з рентген операційною, де йому було проведено оперативне втручання: встановлення кардіостимулятора та надані рекомендації: медичні препарати та консультації невропатолога; з 02.06.2014 року по 06.06.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Білоцерківської міської лікарні № 2; з 21.01.2015 року по 11.02.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні Білоцерківської міської лікарні № 2, з 2016 року позивач перебуває на Д - обліку в Ендокринологічному Центрі КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2» з діагнозом: Цукровий діабет інсулінонезалежний ІІ тип, середньої тяжкості; з 07.06.2016 року по 09.06.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні у Білоцерківській міській лікарні № 1 в офтальмологічному відділенні з діагнозом: зріла катаракта правого ока, артіфакія зліва; з 12.01.2017 року по 17.01.2017 року перебував на лікуванні в Білоцерківській міській лікарні № 3 з приводу гострого інфекційного гастроентероколіту середньої важкості, ІХС: дифузійний кардіосклероз СН І ( штучний кардіостимулятор), з 17.01.2017 року по 25.01.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Білоцерківської міської лікарні № 2, з 16.02.2017 року по 01.03.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні у Білоцерківській міській лікарні № 1 з діагнозом: ІХС, Стенокардія напруги ІІ ФК, Кардіосклероз атеросклеротичний, Гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2 ст., ризик 4, Цукровий діабет 2 тип середньої важкості, з 25.07.2017 року по 04.08.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні Білоцерківської міської лікарні № 1; 15.02.2017 року, 01.06.2017 року , 26.06.2017 року та 21.07.2017 року позивачу викликали бригаду екстреної медичної допомоги Білоцерківської СЕМД». Отже, відповідно до вказаних медичних документів позивач на момент укладення договору дарування мав незадовільний стан здоров'я та потребував у зв'язку із цим у догляді і сторонній допомозі, що узгоджується з показами свідків. Відповідач [PERSON], [INFO], пенсіонерка, має другу групу інвалідності - безстроково - непрацездатна, з 25.06.2012 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом із чоловіком [PERSON], що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 57-60, 62). З акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 27.07.2017 року , складеного комісією у складі: депутата Верховинської селищної ради та двох свідків: [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 62), вбачається, що [PERSON], [INFO] дійсно проживав у грудні 2016 року та березень - квітень 2017 року за адресою: [ADDRESS] у громадянки [PERSON] Згідно із випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1078 ( а.с. 61), вбачається, що [PERSON] у період з 24.03.2017 року по 03.04.2017 року перебував у неврологічному відділенні Верховинської Центральної районної лікарні. Відповідач заперечуючи проти позову зазначила, що отримала у дар від позивача квартиру, сплатила відповідні податки та зареєструвала право власності на своє ім'я, договір дарування та технічний паспорт на квартиру знаходяться у неї, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 63-65), отже право власності на дар у неї виникло з моменту отримання договору дарування та проведеної реєстрації даного права у визначеному законом порядку. Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона ( дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні ( обдарованому) безоплатно майно ( дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. ( ст. 719 ЦК України). Відповідно до ст.722 ЦК України, право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі ( ключі,макети, тощо) є прийняттям дарунка. Відповідно до ст.727 ЦК України, дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини ( чоловіка) або дітей. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. До вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. ( ст. 728 ЦК України.) Отже, правовими наслідками договору дарування є перехід майна від однієї особи у власність іншої, договір дарування направлений на припинення права власності у дарувальника і виникнення права власності у обдарованої особи. В даному випадку оспорюванні договори дарування відповідно до вимог ст.719 ЦК України були укладені у письмовій формі і посвідчені нотаріусом, право власності на зазначене вище майно зареєстровано за відповідачем у визначеному законом порядку, однак, як вбачається з матеріалів справи ( а.с. 17-26) за вказаною адресою надаються комунальні послуги відповідно до укладених між [PERSON] та ТОВ «Білоцерківвода» з 18.03.2014 року, КП БМР «Білоцерківтепломережа» з 15.10.2012 року, КП БМР ЖЕК № 1 з 22.05.2017 року, ТОВ «Київоблгаз збут» з 27.07.2015 року, ПрАТ «Київобленерго» з 01.03.2001 року, на ім'я позивача відкриті рахунки та ним сплачуються кошти за надані послуги, що свідчать квитанції за період з грудня 2016 року по травень 2017 року, як встановлено в судовому засіданні позивач проживає у квартирі, користується нею, а відповідач ключів від квартири не має та постійно проживає за місцем реєстрації, тому правові наслідки, які обумовлюються договорами дарування, не настали. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. В судовому засіданні встановлено, що позивач укладаючи оспорюваний договір мав на меті підписати і вважав, що підписує договір, який зобов'язував відповідача доглядати за ним за отриману квартиру, тобто договір довічного утримання, що підтверджено матеріалами справи, поясненнями сторін та показами свідків. Так, [INFO] року померла дружина позивача, 26.12.2016 року було укладено договір дарування, у цей період позивач перебував у пригніченому стані, нервував, оскільки померла найближча для нього людина і він залишився один, у нього погіршився стан здоров'я та самопочуття, він не уявляв свого подальшого самотнього життя, потребував сторонньої допомоги і підтримки, відповідач після укладення договору забрала позивача за місцем свого проживання, як зазначили в судовому засіданні свідки «позивач залишаючи місце проживання разом із племінницею мав намір не повертатись додому, а залишитись проживати у неї», в подальшому у березні - - квітні 2017 року відповідач знову забрала позивача до с.м.т. Верховина та влаштувала його до лікарні. В письмових поясненнях ( а.с. 66) приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименська Людмила Леонідівна зазначила, що нею було встановлено дієздатність [PERSON] та [PERSON], ніяких сумнівів, що вони не усвідомлювали значення своїх дій у неї не виникло, вона встановила дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, сторони розуміли значення своїх дій, розуміли правові наслідки і чітко усвідомлювали, що відбувається дарування квартири. [PERSON] пояснив, що після смерті дружини він залишився один, близьких родичів не має та пояснив, що відразу після посвідчення договору він переїздить до своєї племінниці - [PERSON] і наміру повертатись до м. Біла Церква не має. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено в судовому порядку наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: похилий вік позивача ( на момент укладення договору мав повних 79 років), незадовільний стан здоров'я ( перенесена операція на серці та має хронічні хвороби серця, неврологічні та ендокринологічні захворювання, хвороби очей) та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; спірна квартира є єдиним житлом позивача; фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному не відбулось, оскільки позивач продовжує проживати у квартирі, до та після укладення договору дарування сплачує за надані комунальні послуги за адресою проживання, що підтверджено матеріалами справи, про що зазначено вище у рішенні, узгоджується з показами свідків та поясненнями сторін. Що також узгоджується з правовою позицією викладеною у Постанові ВСУ від 16.03.2016 року у справі № 6-93цс16. Отже, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення.

Outcome: approved