overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 22.08.2015 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння, вони не можуть проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати нескладні поточні проблеми, в даний час проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просив шлюб розірвати. Сторони до суду не з`явились, клопотали про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач визнала. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, на підставі поданих доказів. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 22.08.2015 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1746. Мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. При цьому судом не вирішується питання про визначення місця проживання малолітньої дитини сторін, оскільки дане питання сторонами не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 23.10.2010 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, вони втратили один до одного почуття кохання та взаємоповаги, мають різні погляди на життя, проживають окремо, сімейних відносин не підтримують, шлюб носить формальний характер. Просив шлюб розірвати, дітей залишити проживати з відповідачем. Позивач позов підтримав, відповідач позов визнала. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23.10.2010 року, який було зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №398. Мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років - визначається за згодою батьків.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 24.04.1999 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають доньку, яка в даний час досягла повнолоіття. Іх сімейне життя не склалось, вони втратили один до одного почуття кохання та взаємоповаги, мають різні погляди на шлюб та сім`ю, дружина постійно нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи постійно виникають сварки, дружина не розуміє та не хоче розуміти сутність проблем, які виникають в їх сім`ї, не здатна підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги та дружби, він подозрює дружину в подружній зраді. Просив шлюб розірвати, стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. та за надання професійної правничої допомоги в розмірі 500 грн.. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24.04.1999 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міськвиконкому, актовий запис №104. Спільних неповнолітніх дітей не мають. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Вимога про відшкодування судових витрат підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем не подано доказів того, що на момент звернення до суду ним були понесені витрати на правничу допомогу. Представлений розрахунок витрати на надання професійної правничої допомоги підтверджує лише факт надання такої допомоги, однак не підтверджує понесення позивачем витрат на її оплату.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 24.08.2013 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, вони втратили один до одного почуття кохання та взаємоповаги, мають різні погляди на життя, проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просив шлюб розірвати. Сторони клопотали про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач позов визнала. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24.08.2013 року, який було зареєстровано Виконавчим комітетом Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області, актовий запис №10. Мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, примирення результатів не дало, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після пррозірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 25.03.2011 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають дочку [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, дружина повідомила, що у неї до нього відсутні почуття і вона покохала іншого чоловіка. З 15.01.2020 року проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просив шлюб розірвати. Позивач позов підтримав, відповідач позов визнала. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25.03.2011 року, який було зареєстровано Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №61. Мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 25.07.2018 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, спільних дітей від шлюбу не мають. Іх сімейне життя не склалось, вони втратили один до одного почуття кохання та взаємоповаги, мають різні погляди на життя та ведення спільного господарства, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи між ними виникали сварки та непорозуміння, вона не бажає розуміти сутності проблем, які виникають в їх сім`ї, протягом дев`яти місяців проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просив шлюб розірвати, стягнути з відповідача понесені судові витрати. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на сайті судової влади. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25.07.2018 року, який було зареєстровано Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1468. Спільних дітей від шлюбу не мають. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 30.08.2003 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, вони мають різні погляди на сімейні цінності та взаємовідносини, не можуть дійти розуміння та поваги один до одного. Просив шлюб розірвати. Позивач позов підтримав, відповідач позов визнала. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30.08.2003 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міського управління юстиції в Житомирській області, актовий запис №308. Мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після пррозірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При цьому судом не вирішується питання про визначення місця проживання малолітньої дитини сторін, оскільки дане питання сторонами не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 31.08.2002 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Іх сімейне життя не склалось через неправильну поведінку дружини, яка постійно його принижує та провокує конфлікти, вони втратили почуття взаємоповаги, мають різні погляди на сімейне життя, хоча і проживають разом, однак не підтримують шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. Просив шлюб розірвати. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за зареєстрованим місцем проживання. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 31.08.2002 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №311. Спільних неповнолітніх дітей не мають. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що малолітній [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], [INFO] Батько дитини записаний зі слів матері. Матір дитини, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, тривалий час не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям та здоров`ям, з дитиною не спілкується, не проявляє до неї материнської турботи, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/2 частини заробітку щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Представник позивача в судовому засіданні вимоги стосовно позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення з неї аліментів підтримала повністю з підстав викладених в позові, щодо ухвалення заочного рішененя не заперечує. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належно судовими повістками, направленими рекомендованим листом з повідомленням, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутністю суду або відзив на позовну заяву не надала.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначив, що 07.02.2013р. між філією №2 КС «Азовська кредитна компанія» та відповідачем було укладено договір кредиту №876/13-Ф2, на підставі якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000 грн. зі сплатою щомісячно 0,13 % від суми залишку кредиту за кожний день користування коштами, строком на 18 місяців. Відповідно до умов договору кредиту відповідач зобовязався повертати кредит згідно графіку погашення кредиту, однак умови договору не виконав. В звязку з порушенням умов договору станом на 12.01.2016р. утворилась заборгованість в розмірі 1424 грн. 74 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір в розмірі 1378 грн. Представник позивача в судове засіданні не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та про підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, в звязку з чим, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши представлені у справі докази, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитор) зобов'язується передати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст. 1048 ЦК України кредитор має право на отримання з позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором. Як вбачається з кредитного договору №876/13-Ф2 [PERSON] 07.02.2013р. отримала кредит у розмірі 6000 грн. зі сплатою щомісячно 0,13 % від суми залишку кредиту за кожний день користування коштами, строком на 18 місяців. Позивач свої зобовязання по кредитному договору виконав. Умови договору відповідачем не виконуються. Заборгованість перед спілкою відповідачем не погашена, станом на 12.01.2016р. вона становить 1424 грн. 74 коп. та складається з: 801 грн. залишок по кредиту, 623 грн. 74 коп. заборгованість по відсоткам. Таким чином, суд вважає, що відповідач не виконав взяте на себе грошове зобовязання та порушує права позивача, за захистом якого він звернувся до суду. Тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача загальна сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 1424 грн. 74 коп., а також сплачений позивачем судовий збір в сумі 1378 грн. Таким чином, загальна сума стягнення становить 2802 грн. 74 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved