Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому належить нежитлова будівля (склад), яка розташована адресою: [ADDRESS] , яка була придбана у [PERSON] , за грошові кошти в розмірі 72\~040 грн., 00 коп., на підставі договору купівлі-продажу та акту приймання-передачі від 04.10.2019 року. Згідно умов договору відповідач взяв на себе зобов`язання у строк до 07.10.2019 року укласти договір купівлі-продажу майна через Лебединську нотаріальну контору. В підтвердження належності відповідачеві вищевказаної нежитлової будівлі (складу) останній надав: накладну №100 від 28.02.2003 року про придбання такої нежитлової будівлі (складу) у Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Гарбузівське», яке знаходилося в с. Гарбузівка Лебединського району Сумської області. В той же час відповідач свого обов`язку щодо оформлення в нотаріальній формі договору купівлі-продажу майна всіляко ухиляється і до цього часу такий договір укладено не було. На не однократні звернення до відповідача з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання щодо оформлення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (складу) та земельних ділянок під ним через Лебединську нотаріальну контору були залишені без реагування договір укладено не було. Тому позивач просив визнати за ним право власності. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивач вказав, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач та третя особа проти задоволення позову не заперечують. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. З договору купівлі - продажу, акту приймання передачі вбачається що 04.10.2019 року [PERSON] , отримав від СФГ «Перлина», кошти в розмірі 72\~040 грн., 00 коп., за нерухоме майно яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , до складу якого входить: нежитлова будівля (склад) 1984 року побудови під літ. «А» загальною площею 654,7м2, до складу якої входить: склад площею 518,8м2, кабінет площею 5,9м2, кабінет площею 6,0м2, склад площею 25,2м2, склад площею 80,1м2, склад площею 18,7м2. Таким чином між сторонами було укладено договір купівлі-продажу даного майна. Позивач посилається на те, що при укладенні договору купівлі-продажу сторони домовилися нотаріально посвідчити договір у строк до 07.10.2019 року з моменту підписання договору, але [PERSON] , не виконав свого зобов`язання щодо нотаріального оформлення, всі звернення до нього з даного питання були залишені без реагування. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за Селянським (фермерським) господарством «Перлина» права власності на спірне майно.

Outcome: approved