Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість картковому рахунку № 25099458 від 11.08.2015 року у розмірі 152963,76 грн. та судовий збір. Вимоги мотивовано тим, що 11.08.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем укладено заву-договір на оформлення банківських продуктів № 25099458, відповідно до умов якого встановлено Овердрафт на картковий рахунок з максимальною сумою 300000,00 грн. та процентною ставкою 0,0001 % на один рік. Відповідач належним чином умови договору не виконує, внаслідок чого станом на 18.08.2016 року утворилась заборгованість, яка становить 152963,76 грн., з них: сума ліміту кредитування 81562,16 грн.; сума простроченного ліміту кредитування 53474,52 грн.; сума нарахованої щомісячної плати за користування кредитними коштами за період за пеірод з 11.08.2015 р. по 31.07.2016 р. 17927,08 грн. Сторони в судове засідання не зявилися, представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував, представник відповідача через канцелярію суду подав заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.08.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем укладено заву-договір на оформлення банківських продуктів № 25099458, відповідно до умов якого встановлено Овердрафт на картковий рахунок з максимальною сумою 300000,00 грн. та процентною ставкою 0,0001 % на один рік. Умови договору відповідач не виконує належним чином, щомісячно кредит не погашає, внаслідок чого станом на 18.08.2016 року утворилась заборгованість, яка становить 152963,76 грн., з них: сума ліміту кредитування 81562,16 грн.; сума простроченного ліміту кредитування 53474,52 грн.; сума нарахованої щомісячної плати за користування кредитними коштами за період за пеірод з 11.08.2015 р. по 31.07.2016 р. 17927,08 грн. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до умов кредитування передбачено відповідальність за несвоєчасне внесення платежів у виді пені та штрафу. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положенням ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно повідомлення про відступлення прав вимог, ПАТ «ВТБ Банк» повідомляє про відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором № 25099458 від 17.03.2017 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON], на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профкапітал». Права вимоги за кредитним договором відступлені Набувачу на підставі Договору про відступлення права вимоги № 151217нв від 15.12.2017 року. (а.с. 94) Відповідно до повідомлення про відступлення прав вимог, ТОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» повідомляє про передачу кредиту [PERSON], отриманого Вами від ПАТ «АТБ Банк» і придбаного у банку, для подальшого стягнення ТОВ «Колекторське агентство «Пактум». (а.с. 95) Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 5ст. 177 ЦПК України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Згідно ч. 1, 5, 6, 7ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в звязку з відступленням прав вимог по кредитному договору № 25099458 від 11.08.2015 року. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed