Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій, уточнивши та збільшивши у судовому засіданні позовні вимоги, просить скасувати наказ від 01.11.2013 року про звільнення його з роботи за власним бажанням, поновити на посаді, яку займав до звільнення (оператор птахофабрик та механізованих ферм) на ПАТ «Чорнобаївське»; стягнути з ПАТ «Чорнобаївське» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.1.2013 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 818,76 грн., середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки - 1773, 99 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив такі обставини: 29.05.2012 року він був прийнятий на роботу до ПАТ «Чорнобаївське». Відповідно до своїх функціональних обов'язків він повинен був спостерігати за обладнанням, та повідомляти про його несправність. 20.10.2013 року, позивач повідомив свого безпосереднього керівника [PERSON] про несправність обладнання та попросив викликати ремонтну бригаду, на що йому було відмовлено з посиланням на відсутність працівників і вказано проводити ремонтні роботи самотужки, що не входило до його посадових обов'язків. Крім того, позивач отримав погрозу про те, якщо він не виконає ремонт, його буде звинувачено у поломці обладнання та стягнення збитків. 20.10.2013 року, не витримавши тиску [PERSON] написав заяву про звільнення за власним бажанням та віддав її до відділу кадрів підприємства. Написавши заяву про звільнення, позивач не мав намірів звільнятися. 04.11.2013 року позивач прийшов до відділу кадрів підприємства та повідомив про намір продовжувати працювати на підприємстві та виконувати роботу згідно своїх функціональних обов'язків та написав про це відповідну заяву. Проте начальник відділу кадрів відмовив йому у прийнятті зави, повідомивши, що 04.11.2013 року його вже було звільнено та пояснив, що трудову книжку видати не мають змоги, оскільки вона ще не заповнена. Розрахунок на підприємстві буде проведено пізніше, у зв'язку з відсутністю коштів на рахунках підприємства. Не маючи іншої можливості доведення свого наміру працювати на даному підприємстві, позивач 04.11.2013 року о 09.49 год. з відділення «Укрпошта відправив» на адресу ПАТ «Чорнобаївське» цінним листом заву про відкликання заяви про звільнення після чого повернувся на роботу. 04.11.2013 року позивача не було ознайомлено з наказом про звільнення, не видано його копію. 05.11.2013 року позивач прийшов на роботу та намагався потрапити на своє робоче місце, але допущений не був, оскільки його пропуск був анульований. Позивач зазначив, що підприємство навмисно позбавило його можливості працювати. 18.11.2013 року він знову звернувся до підприємства з проханням ознайомлення його з наказом про звільнення та видачі трудової книжки. 18.11.2013 року позивач отримав трудову книжку, ознайомився з наказом про звільнення, але при цьому на його прохання копію наказу не видали, а тому Раховський змушений був написати відповідного листа до підприємства з проханням надати копії наказу про звільнення. Станом на 29.1.2013 року відповідь не надійшла. Позивач вважає дії відповідача є незаконними, оскільки звільнення начеб - то за власним бажанням не відповідає і не відповідало власному волевиявленню позивача, оскільки він ніколи не мав намірів звільнятися. Заяву про звільнення його змусили написати ті обставини, що в разі невиконання ремонту його звинуватять у поломці обладнання та стягнуть збитки, погроза у звільненні за компрометуючими статтями. Представник відповідача позов не визнав, просив суд у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] з 29.05.2012 працював оператором птахофабрик та механізованих ферм ПАТ «Чорнобаївське». 20 жовтня 2013 року [PERSON] було написано заяву про звільнення його з 21.10.2013 року. Позивача повідомили 20.10.2013 року про необхідність працювати після попередження про звільнення протягом двох тижнів, по що зазначено на заяві позивача. Відповідно до ст.241-1 КЗпПУ строк, обчислюваний тижням, закінчується у відповідний день тижня. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють є дня, наступного дня, після дня подачі працівником заяви. Оскільки позивач написав заяву 20.10.2013 року, то ця дата і є відліком строку попередження, а тому позивач підлягав звільненню 03.11.2013 року. 03.11.2013 року працівник не залишав роботи і не вимагав розірвання трудового договору. 04 листопада 2013 року [PERSON] також продовжував працювати, що не оспорюється, тобто і після закінчення терміну звільнення він продовжував працювати, і не вимагав припинення трудових відносин, оскільки іншої заяви не писав, а надіслана поштою заява про відкликання заяви про звільнення, вказує на те, що іншого способу відкликати свою заяву у нього не було. Наказ про звільнення [PERSON] був виданий до сплину строку, протягом якого працівник відповідно до ч.2 ст.38 КЗпПУ мав право відкликати свою заяву, - 1 листопада 2013 року, чого законом не допускається. В день звільнення трудова книжка позивачу видана не була, розрахунок при звільненні не здійснено, копію наказу не видано, хоч позивач перебував на робочому місці і перешкод для видачі трудової книжки, вручення наказу та проведення розрахунку не було. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що наказ про звільнення [PERSON] є незаконним, а тому підлягає скасуванню. Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] оформив обхідний лист, а тому не мав наміру продовжувати роботу, суд не приймає до уваги, оскільки обхідний лист не є належним доказом намірів позивача звільнитися. Крім того, позивач стверджує, що обхідний лист не отримував і не підписував його, а відповідачем вказані обставини не були спростовані. Наказом №155-к від 01.11.2013 року було звільнено декількох працівників, звільнення яких не оспорюється, то незаконним , який підлягає скасуванню, є наказ тільки в частині звільнення [PERSON], а саме п.3 наказу Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпПУ у разі звільнення без законної підстави або переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. 04.11.2013 року [PERSON] працював, а тому він підлягає поновленню на посаді з 05.11.2013 року. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З урахуванням середнього заробітку за два попередні місяці перед звільненням (вересень, жовтень 2013 року 4337,61 грн. (а.с.52), кількості робочих днів у вересні, жовтні 2013року - 44 (представник позивача пояснив, що на підприємстві п'ятиденний робочий тиждень), кількості робочих днів вимушеного прогулу - 60 (з 05.11.2013 року по 30.01.2014 року включно) середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 5914,80 грн. (4337,61:44-98,58х60=5914,80). Суд вважає, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково, а саме: у розмірі 2000 гривень. При цьому суд враховує, що позивач в результаті втрати роботи, яку не мав намірів покидати, почував себе пригніченим, враховуючи складну ситуацію на ринку праці. Порушився його звичний спосіб життя, довелося докладати додаткових зусиль для поновлення свого права. Звернення до юристів та суду призводило до нервування та напруженості. Вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та затримки розрахунку при звільнення задоволенню не підлягає, оскільки вказані компенсації підлягають стягненню в разі правомірного звільнення працівника, але при наявності зазначених порушень, а середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню в разі поновлення працівника на посаді при незаконному звільненні. При вказаних обставинах одночасне стягнення за вказані порушення неможливе. Такий висновок суду базується на тому, що ст.235 КЗпПУ, яка передбачає стягнення за час вимушеного прогулу, знаходиться у Главі ХV КЗпПУ - індивідуальні трудові спори, а ст. 117 КЗпПУ, яка передбачає виплати за час затримки видачі трудової книжки та затримки розрахунку при звільненні - у розділі VІІ - оплата праці.

Outcome: dismissed