Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права на спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай), розміром 2,52 га в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Біленченківської сільської ради, що належить [PERSON], померлій 07 липня 1996 року, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0152531, згідно рішення Гадяцької райдержадміністрації від 22.10.1996 року №499. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши суду заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Біленченківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримують. Третя особа приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.11.1990 року у виконавчому комітеті Ручківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області нотаріально посвідчений та зареєстрований у книзі для запису нотаріальних дій виконавчого комітету Ручківської сільської ради під № 21 заповіт, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] здійснила заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що дань її смерті їй буде належати і на що за законом буде мати право заповіла [PERSON]. Із довідки відділу Держгеокадастру у Гадяцькому районі Полтавської області від 20.12.2016 року вбачається, що на підставі рішення Гадяцької райдержадміністрації від 22.10.1996 року № 499 покійній [PERSON] (померла 07.07.1996 року) належить право на земельну частку (пай) із земель, які перебували у колективній власності КСП «Дружба», розміром 2,52 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПJI № 0152531 на ім'я [PERSON] виготовлявся, але в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Біленченківській сільській раді не реєструвався та не видавався. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 036084 від 08.07.1996 року, [PERSON] померла 07 липня 1996 року. [PERSON] постійно проживала згідно реєстрації з 1988 року по момент смерті - 07.07.1996 року за адресою: Гадяцького району Полтавської області, с. Біленченківка, вул. Молодіжна, 1. Разом з нею були зареєстровані: племінник - [PERSON]; дружина племінника - [PERSON]; син племінника - [PERSON]; син племінника - [PERSON]. Інших зареєстрованих жителів за даною адресою станом на 07.07.1996 року не значилось, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Біленченківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 02-20/602 від 15.07.2015 року. 04.08.2017 року приватний нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), із земель, які перебували у колективній власності КСП «Дружба», розміром 2,52 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Біленченківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, що залишилося після померлої 07.07.1996 року [PERSON] Згідно повідомлення приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] № 576/01-16 від 18.08.2017 року, та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 18.08.2017 року, 04 серпня 2017 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON], звернувся його представник за довіреністю, [PERSON], внаслідок чого було заведено спадкову справу після померлої 07.07.1996 року [PERSON]. Станом на 18.08.2017 року, інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після померлої 07.07.1996 року [PERSON] не зверталися. Відповідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст. 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як вбачається з ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 10 ст. 5 ЗК України від 18.12.1990 року № 561-XII в редакції, що діяла на той час, право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Відповідно абз. 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Отже, на імя [PERSON] виготовлявся сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0152531, яким посвідчувалось її право на земельну частку (пай) розміром 2,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі із земель, що перебували у колективній власності які перебували у колективній власності КСП «Дружба» на території Біленченківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області. Проте, вищевказаний сертифікат [PERSON] не отримала, оскільки 07.07.1996 року померла. Спадщину за заповітом після її смерті, до складу якої входить і вищезазначене право на земельну частку (пай), прийняв [PERSON], оскільки на час смерті спадкодавця постійно з нею проживав, а, отже, в шестимісячний строк фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повністю знайшли своє підтвердження належними доказами по справі, є законними та обґрунтованими, тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved