Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом , посилаючись на те, що відповідач, є власником квартири в [ADDRESS], та користується комунальними послугами які надає позивач. Претензій щодо якості або кількості послуг відповідачем не пред'являлось. Квартира відповідача є упорядкованим житловим приміщенням. Відповідач продовжує користуватись житлово-комунальними послугами та не бажає засвідчити їх в односторонньому порядку, що підтверджується актом про вручення договорів від 10.12.2014 року, з якого видно що відповідач відмовився їх отримувати. Внаслідок не повної та не своєчасної сплати за надані послуги з червеня 2012 року по грудень 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 4 668,16 грн. За квартплату в період з червня 2012 р. по грудень 2014 р. - 3 398,60 грн.; за холодне водопостачання з червня 2012 р. по грудень 2014 р. - 1 269,56 грн. Тому позивач просив визнати відповідність чинному законодавству запропонованих договорів. Визнати Договір «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та «Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» між КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства виконкому Чабанівської селищної ради» та [PERSON] укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Стягнути з [PERSON] на користь КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства виконкому Чабанівської селищної ради» заборгованість за житлово-комунальні послуги - 4668,16 грн. та судовий збір. Представник позивача направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання, не з»явився, про день, час та мсіце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири в [ADDRESS], під»єднанана до центральної системи водопостачання, водовідведення та теплопостачання та користується комунальними послугами які надає позивач. Комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства виконкому Чабанівської селищної ради» виконує весь перелік комунальних послуг, який зазначений у рішенні Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району у Київській області від 07 вересня 2010 року за № 261, а саме: утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; централізоване постачання холодної та гарячої води та водовідведення; централізоване опалення; вивезення побутових відходів. Відмов від споживання житлово-комунальних послуг відповідач, як власник квартири не заявляв, претензій по несправностях інженерного устаткування всередині квартири не пред'являв, технічних заходів щодо обмеження можливості вжитку комунальних послуг всередині квартири не проводилося. Щомісяця позивач виконував по будинку, в якому розташована квартира відповідача, повний комплекс житлово-комунальних послуг. Претензій щодо якості або кількості послуг відповідачем не пред'являлося. Відповідач користується житлово-комунальними послугами, проте не бажає укласти відповідний договір. Внаслідок не повної та не своєчасної сплати за надані послуги з червеня 2012 року по грудень 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 4 668,16 грн. За квартплату в період з червня 2012 р. по грудень 2014 р. - 3 398,60 грн.; за холодне водопостачання з червня 2012 р. по грудень 2014 р. - 1 269,56 грн. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - постанова № 529) та постановою Кабінету Міністрів України України від 21 липня 2005 р. № 630 яким затверджено Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - постанова № 630) З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови № 529 та постанови 630 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги». За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. З огляду на вказане, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вимоги позивача в частині відповідності запропонованих відповідачу [PERSON] договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення - Типовим договорам та визнання таких договорів укладеним. Відповідно до ст. 179 ЖК України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду та їх утримання здійснюється за рахунок коштів власників згідно діючих Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинковими територіями. П. 17, 35 зазначених Правил власник квартири, що розташована в багатоквартирному будинку, зобов'язаний сплачувати платежі за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Оскільки відповідач є власником квартири, то його обов'язок як власника, а також членів його сім'ї, які проживають разом з ним у цій квартирі, проводити оплату за надані послуги з обслуговування і ремонту будинку безпосередньо випливає із зазначених вище нормативних актів. А тому вимога позивача щодо стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги також підлягає до задоволення. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову Згідно ст. 88 ЦПК України, суд судові витрати покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved