Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, мотивуючи тим, що він в квітні 2017 року домовився з відповідачем про придбання в неї будинку [ADDRESS] . Між сторонами було досягнуто усної домовленості та відповідач дозволила користуватися її будинком і земельною ділянкою, дозволила розпочинати будівельні роботи, пов`язані з поліпшенням домоволодіння. Позивач вважає, що в нього з відповідачем, фактично, виникли цивільні права та обов`язки за договором найму-продажу, який не було укладено письмово. Оскільки відповідач не визнає права позивача на користування майном, то позивач вважає, що його право підлягає судовому захисту, шляхом визнання за позивачем права користування житловим будинком та земельною ділянкою, згідно з усним договором найму-продажу. Відповідач не попереджала про розірвання такого договору. Позивач користувався будинком і земельною ділянкою, проводив ремонтні роботи та вважає себе добросовісним набувачем, а тому вимагає від власника відшкодування здійснених витрат на ремонт будинку та поліпшення майна в сумі 455 395,76 грн. 19.05.2021 року було відкрито провадження у даній справі в загальному порядку. 06.07.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача, адвокат Недотопа М.М. в судовому засіданні підтримав позов, а 16.09.2021 року позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали заяву про продовження розгляду справи без їх участі, просили позов задовольнити. Представник відповідача, адвокат Дульдієр О.П. позов не визнав, подав письмові заперечення на позов. Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації КС 141182410169, від 29.08.2018року, був внесений запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.09.2018 року на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок [ADDRESS] , відповідач [PERSON] являється власником даного будинку (а.с.12). Позивач визнає, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , та що в даному будинку ніхто не зареєстрований . Встановленим є те, що позивач користується зазначеним будинком на власний розсуд та періодично проживає в ньому, використовував земельну ділянку біля будинку. Встановлено, що з червня 2004 року місце проживання позивача зареєстроване у [ADDRESS] . Встановленим є те, що 02.02.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд ухвалив рішення у справі № 357/9855/19, відповідно до якого [PERSON] було виселено з будинку [ADDRESS] . Дане рішення суду набрало законної сили 29.07.2021року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Представник позивача суду пояснив, що за усною домовленістю позивач вселився в будинок, власником якого є відповідач. [PERSON] не заперечила користування земельною ділянкою, дозволила проводити ремонтні роботи та з вини відповідача не відбулося відразу оформлення договору купівлі-продажу будинку. Потім відповідач відмовилася приймати умови продажу, які пропонував позивач. Хоч і не було укладено письмових договорів, але позивач бажає придбати будинок, а тому має право користуватися домоволодінням [ADDRESS] . Крім того, позивач вчинив ремонтні роботи, провів воду, вклав власні кошти, поліпшив майно. Відповідач не заперечила таких дій позивача, а тому вона, як власник майна, має відшкодувати позивачу вартість ремонтно-будівельних робіт, внаслідок яких поліпшилося майно. Представник відповідача, заперечуючи позов, суду пояснив, що жодних домовленостей, договорів між сторонами не було укладено. Дійсно, позивач мав намір придбати будинок, попросив дозволу користуватися земельною ділянкою, та оскільки ніхто в будинку не проживав, то позивач вселився і без дозволу власника почав проводити деякі ремонтні роботи. Коли [PERSON] виготовила всі документи на будинок, то позивач відмовився купувати будинок, почав пропонувати свої варіанти купівлі-продажу, з розстрочкою. Наразі, позивач заважає відповідачу продати будинок іншим особам, вчиняє перешкоди власнику в користуванні будинком, нехтує рішенням суду про його виселення. В рамках розгляду справи №357/9855/19 було досліджено ряд висновків по факту звернення [PERSON] до Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області, щодо протиправних дій з боку [PERSON] . Допитаний судом свідок [PERSON] суду показав, що був адвокатом позивача та влітку 2019 року він зустрічався з позивачем і відповідачем, як представник [PERSON] , допомагав вести перемови щодо купівлі-продажу будинку, пропонував позивачу виплатити всю вартість будинку протягом 1 року, тобто позивач просив розстрочку сплати 14 тисяч доларів США і адвокат пропонував оформити розстрочку сплати письмово, але відповідач відмовилася. Допитана судом свідок [PERSON] , яка приходиться рідною сестрою відповідачу, суду показала, що їх батько подарував сестрі земельну ділянку на якій [PERSON] побудувала будинок, потім вирішила його продати, позивач бажав купити, але грошей не мав. Спочатку відповідач продавала будинок за 15 тис дол. США, також, погоджувалася на обмін на однокімнатну квартиру в місті. Позивач пропонував купити будинок з розстрочкою, але [PERSON] відмовилася, не довіряла, бо люди вважали [PERSON] шахраєм. Відповідач неодноразово забороняла [PERSON] будувати, ремонтувати, переобладнувати будинок, просила звільнити житло. [PERSON] дозволяла, лише, користуватися земельною ділянкою, щоб не простоював город, не заростав бур`янами. На даний час позивач забрав свої теплиці і кудись їх вивіз. Позивач не жив постійно в будинку, а поселив там своїх двох охоронників. Відповідач не дозволяла та навіть забороняла проводити ремонтні роботи в її домоволодінні, казала, що якщо позивач проводить воду, чи щось будує, то спочатку слід придбати будинок, але позивач не бажав розраховуватися і оформляти договір. Відмовляючи в позові суд виходить з наступного. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ст.317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1, ч.5 ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості. Отже, судом встановлено, що відповідач є власником будинку [ADDRESS] . Встановлено, що позивач користується спірним будинком, хоча рішенням суду, яке набрало законної сили, [PERSON] було виселено з вказаного будинку. Встановленим є те, що жодних договорів про найм, оренду домоволодіння чи договорів про оренду житла з викупом, сторони не укладали. Отже, окрім відсутності згоди власника майна на здійснення поліпшень, суд враховує, що взагалі, як такого найму житла між сторонами не укладалося. Суд критично оцінює позицію позивача, який стверджує, що між ним та відповідачем мав місце усний договір безоплатного найму житла. Позивач стверджує, що ні розмір орендної плати за користування будинком і земельною ділянкою, ні строк дії найму, сторонами не визначався. Однак, про такий усний договір найму будинку вказує, лише, позивач, і зазначеному не має жодного належного та допустимого доказу. Позивачем не доведено, що між сторонами існував безстроковий і безоплатний найм домоволодіння. Позивач вважає, що має право користуватися будинком, має підстави вимагати від власника домоволодіння відшкодування коштів, витрачених позивачем на ремонтно-будівельні роботи, але при цьому, [PERSON] не надає жодного доказу, що він мав дозвіл та згоду власника майна робити поліпшення цього майна. Поліпшення, на які вказує позивач (умонтування двох вікон, штукатурка стін, залиття цементом підлоги) не можна відокремити без шкоди для будинку, а тому позивач не має права на відшкодування таких витрат. Крім того, позивач не надає докази і не зазначає перешкоди забрати свої речі, такі як розетки, замки, двері, шланг, змішувач для води, ліхтар та ін.). Серед наданих доказів в підтвердження витрат, позивач надав здебільшого докази понесених витрат на установку своїх теплиць, але як зазначила в судовому засіданні свідок [PERSON] , позивач забрав і вивіз конструкції теплиці. Представник позивача не спростував даної інформації. Позивач не зазначив правових підстав свого користування спірним житлом, не довів свого права проживання та користування будинком [ADDRESS] та не довів підстав вимоги про відшкодування витрат на поліпшення майна, власником якого є відповідач. Згідно ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, оцінюючи наявні докази по справі та враховуючи обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі №357/9855/19, що набрало законної сили, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладються на позивача.

Outcome: dismissed