Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що Управління придбало та видало безкоштовно як інваліду внаслідок трудового каліцтва [PERSON] автомобіль ЗАЗ 110377, згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 29.03.2007 року, який був зареєстрований за останнім без права продажу та ін., що було обумовлено у Свідоцтві про реєстрацію. Після закінчення 10-річного терміну експлуатації, [PERSON] відмовився зареєструвати автомобіль за собою, тому на теперішній час автомобіль є власністю позивача. З метою зняття транспортного засобу з обліку, Управління звернулося до сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області для отримання послуги вибракування, де в результаті перевірки було встановлено, що автомобіль перебуває під арештом, як і інше майно боржника [PERSON] , який накладений Сумським РВ ДВС внаслідок стягнення з нього штрафу по справі про адміністративне правопорушення. Посилаючись на ці обставини, позивач просив зняти арешт з належного йому автомобіля та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві позов підтримав повністю, просив слухати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив слухати справу у його відсутність, позов визнав повністю. Представник 3-ї особи для розгляду справи до суду не з`явилася, в наданих до суду поясненнях просила розгляд справи провести без участі їх представника, просить залишити без задоволення позовну заяву, оскільки інформація щодо боржника [PERSON] міститься в Єдиному реєстрі боржників, що унеможливлює розпорядження спірним майном, станом на 08.12.2020 р. на виконанні у відділі перебуває два відкритих виконавчих провадження щодо постанови № 587/2261/19 від 11.11.2019 р., виданої Сумським районним судом з примусового виконання з [PERSON] штрафу в розмірі 10\~200 грн. та судового збору в розмірі 382 грн. 20 коп. на користь держави. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 31.03.2007 року власником автомобіля марки ЗАЗ 110377, легковий комбі-В, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.11). Автомобіль був\~зареєстрований РЕГ\~1-го\~МРВ ДАІ\~при УМВС\~України в Сумській області за [PERSON] без права продажу, дарування, передачі іншій особі, про що зазначено у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] в особливих відмітках (а.с.11). У зв`язку з закінченням 10-річного терміну експлуатації вищевказаного спеціального легкового автомобіля, [PERSON] 06.04.2017 р.р. підписав заяву на передачу його в приватну власність та заяву на заміну автомобіля. Управлінням [PERSON] було видано Довідку від 19.05.2017 №48 для здійснення переєстрації автомобіля територіальним сервісним центром 5946 МВС України у Сумській області. З 2017 року [PERSON] не перереєстрував автомобіль у приватну власність та в жовтні 2018 року повернув вищезазначену Довідку до Управління. Зазначений транспортний\~засіб є\~власністю позивача\~та знаходиться\~на обліку управління, що підтверджується інвентарною карткою № 62 обліку об`єкта основних засобів (а.с.8). Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 11.11.2015 № 587/1195/19 було встановлено факт того, що [PERSON] у серпні 2007 року, керуючи вказаним автомобілем на автодорозі Суми-Білопілля, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої автомобіль зазнав механічних пошкоджень та його не можливо було використовувати за призначенням. При цьому у липні 2008 року продав автомобіль ЗАЗ 110377, державний номер [NUMBER] на металобрухт (а.с.17). З метою зняття автомобіля з обліку, управління звернулося до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області для отримання послуги вибракування транспортного засобу ЗАЗ 110377, номер кузова [NUMBER] , де в результаті перевірки за Єдиним державним реєстром транспортних засобів та автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби встановлено, що транспортний засіб перебуває під арештом, що стало підставою для відмови в наданні послуги. Позивачу було надано інформацію з Єдиного реєстру боржників та витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 04.09.2020 р, з якого позивачу стало відомо, що Сумським районним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в межах виконавчих проваджень № 60955386 та №60970998 щодо [PERSON] за фактом стягнення штрафу у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, було накладено арешт на майно яке не належить боржнику за виконавчими провадженнями, а саме транспортний засіб ЗАЗ 110377, номер кузова [NUMBER] , номер [NUMBER] . Гарантії захисту права власності закріплені у\~ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1\~ст. 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована\~ст. 391 цього Кодексу\~можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Постановою пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» в абзаці 4 пункту 24 зазначено: «Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Відповідно до п. 2 та п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). За таких обставин, позивач позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд у зв`язку з перебуванням транспортного засобу під арештом, чим порушуються його права. За таких обставин, враховуючи те, що власником арештованого майна являється позивач, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд вважає, що необхідно зняти арешт з майна, належного Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, тому порушені права заявника як власника нерухомого майна підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 2 102 грн. 00 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного, ст. ст. 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження, суд

Outcome: approved