Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 57258,82 грн., а також судових витрат, посилаючись на те, що між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «УКРСИББАНК» (далі за текстом АТ «УКРСИББАНК»), яке є правонаступником ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» (далі - Банк) та відповідачем [PERSON] 27 грудня 2019 року був укладений договір про надання споживчого кредиту № 96038885000 (далі за текстом - Договір) згідно умов якого Банк надав, а відповідач отримав кредит у сумі 44100,00 грн. на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 67 % річних шляхом внесення ануїтетних платежів, які повинні сплачуватися до 25 числа (включно) кожного місяця та у розмірі 74 % річних за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін від всієї простроченої суми основного боргу. Банк повністю та в строки виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконував, внаслідок чого станом на 14 грудня 2020 року у нього перед позивачем виникла заборгованість за кредитом, по процентам за користування кредитом, за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін на загальну суму 57258,82 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній ухиляється від добровільного погашення заборгованості. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 29 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, її розгляд призначений у порядку спрощеного позовного провадження на 21 січня 2021 року 08 год. 45 хв., про що сторони не були повідомлені у зв`язку з відсутністю у суду фінансування на поштові витрати та розгляд справи було відкладено на 25 лютого 2021 року 08 год. 15 хв., про що сторони були повідомлені, однак 25 лютого 2021 року, у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи було відкладено на 30 березня 2021 року 09 год. 00 хв., про що сторони були повідомлені. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи двічі\~повідомлявся належним\~чином.Так,\~судом,\~відповідно до\~ч.\~6\~ст.\~128\~ЦПК України,\~двічі надсилалися\~судові повістки\~про виклик\~до суду\~за адресою\~місця проживання\~відповідача,\~зареєстрованою у\~встановленому законом\~порядку,\~однак, згідно\~з конвертами\~з судовими\~повістками,\~що повернулися\~до суду\~з довідкою\~відділення «Укрпошти»\~«за закінченням\~терміну зберігання»,\~відповідач не\~з`явився до\~поштового відділення\~для отримання\~конвертів з\~поміткою «судова\~повістка»,\~що дає\~суду підстави\~вважати,\~що відповідач\~за зазначеною\~адресою відсутнійта свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки та відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Аналогічна правова\~позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 01.11.2017 р. у справі № 6-3082кс16 про перегляд Верховним Судом України ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 14 березня 2016 року, ухвали колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2016 року. Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України». Отже відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової\~системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовому клопотанні, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між Банком, правонаступником якого є АТ «УКРСИББАНК» (а.с. 12-16, 17) та [PERSON] 27 грудня 2019 року був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 96038885000, відповідно до умов якого позивач надав кредит відповідачу у сумі 44100,00 грн. на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача (а.с. 26, 27, 28). Відповідно до п. 3.1. Договору сума кредиту становить 44100,00 грн. Позичальник зобов`язався повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів, які повинні сплачуватись до 25 числа (включно) кожного місяця, відповідного до графіка платежів згідно додатку № 1 до Договору (п. 3.5., п. 3.7. Договору). Процентна ставка за Договором встановлено у розмірі 67 % річних (п. 3.8. Договору). За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлена процентна ставка у розмірі 74 % річних до всієї простроченої суми основного боргу (п. 3.9. Договору). Банк, правонаступником якого є АТ «УКРСИББАНК» виконав свої зобов`язання за Договором, здійснивши перерахунок грошових коштів на картку [PERSON] у сумі 44100,00 грн., що підтверджується рухом по рахунку за період з 27 грудня по 30 грудня 2019 року (а.с. 34). В порушення умов зазначеного Договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 14 грудня 2020 року з урахуванням заборгованості за простроченим кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом та заборгованості за процентами за користування грошовими коштами склала загальну суму 57258,82 грн. (а.с. 31-33). Згідно вимоги № 24-1-01/996 від 30 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] повідомлявся про необхідність погашення заборгованості за Договором, що також підтверджується списком № 8104 (а.с. 29, 30). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язані видати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено,\~що Банком,\~правонаступником якого\~є АТ\~«УКРСИББАНК»,\~ був\~наданий кредит\~в розмірі\~та на\~умовах,\~передбачених Договором,\~однак,\~відповідач [PERSON] \~всупереч вимог чинного законодавства та умов Договору належним чином свої зобов`язання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконав та не здійснював повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем. Згідно з розрахунками, наданими позивачем, правильність яких перевірена судом, загальна сума заборгованості перед позивачем за договором про надання кредиту № 96038885000 від 27 грудня 2019 року станом на 14 грудня 2020 року становить 57258,82 грн. у тому числі: заборгованість за кредитом 42890,91 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 14136,50 грн.; заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін - 231,41 грн. (а.с. 31-33). Доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачем до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд враховуючи положення ч. 1 ст. 20 ЦК України про право позивача (кредитора) на свій розсуд вимагати від відповідача (боржника) будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову АТ «УкрСиббанку» про стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 57258,82 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 42890,91 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14136,50 грн. та заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін у розмірі 231,41 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем. Згідно зі ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а.с. 1). На підставі ст. ст. 525, 526, 527, 530, 625, 1049, 1054\~ЦК України,

Outcome: approved