Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою, де просить стягнути з відповідача: заборгованість по заробітній платі та преміальні в сумі 26 280,72 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 29 363,60 грн. та 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Позов мотивує тим, що з 10.01.2011 року по 31.10.2012 року працював на підприємстві відповідача та був звільнений по переводу з ТОВ «БМП Планета - Міст» в філію «Техноспецбуд» ТОВ «БМП Планета - Міст». Але станом на 23.04.2014 року йому не виплатили заборгованість по зарплаті, яка за період з 10.01.2011 року по 31.10.2012 року становила - 5 306,72 грн., а з 01 листопада 2012 року по березень 2014 року - 20 974,00 грн., а всього в загальній сумі 26 280,72 грн. ТОВ «БМП Планета - Міст» порушило терміни розрахунку та не провело остаточний розрахунок у строки передбачені законом. На його неодноразові звернення по виплаті заборгованості по зарплаті - не реагує. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини підприємства належних працівнику сум в день звільнення, підприємство повинно сплатити йому середній заробіток за час затримки. Його середньомісячна заробітна плата перед його звільненням з квітня по вересень 2012 року становила 4 194,60 грн., згідно наданого ним розрахунку, а отже до стягнення підлягає сума 29 363,60 грн. за 7 місяців, тобто за період з квітня по жовтень 2014 року. Крім того вказує, що йому спричинена моральна шкода, яка виразилась в моральних стражданнях, нервових переживаннях, втраті душевного спокою та рівноваги, втраті нормальних життєвих зв'язків; він вимушений був вживати додаткові зусилля для організації свого життя, а тому оцінив спричинену йому моральну шкоду в сумі 1 000 грн. Сторони на розгляд справи не явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав заяву, де вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі (а.с.15). Відповідач повторно не явився на розгляд справи. Про причини неявки суд не повідомив. Заяви про відкладення розгляду справи не подавав. Суд, ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224- 226 ЦПК України Дослідивши матеріали справи, відповідно до діючого законодавства, суд зазначає, що розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст., ст.47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що з 10.01.2011 року по 31.10.2012 року позивач працював слюсарем - ремонтником в ТОВ «БМП Планета - Міст» та 31.10.2012 року був звільнений по переводу в філію « Техноспецбуд» ТОВ «БМП Планета - Міст», де працював з 01.11.2012 року по 23.07.2014 року, та був звільнений за п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 5, 6). При звільнені з ним не проведено розрахунок. За період його роботи відповідач заборгував йому зарплату за жовтень 2012 року в сумі 2 956,39 грн., що підтверджується довідкою, виданою ТОВ «БМП Планета - Міст» від 23.04.2014 року, а з липня по листопад 2013 року - 17 252,19 грн., що також підтверджується довідкою, виданою філією «Техноспецбуд» ТОВ «БМП Планета - Міст» від 23.04.2014 року. Таким чином, загальна сума заборгованості по нарахованій, але не виплаченій зарплаті складає 20 208,58 грн., а не 26 280,72 грн., як вказує позивач. Згідно ст. 47 КЗпП України відповідач зобов'язаний був у день звільнення надати позивачу належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення - 23.07.2014 року, проте виплату належних позивачу при звільненні грошових коштів не здійснив. На момент розгляду справи позивачеві не виплачена заборгована заробітна плата, що підтверджується вищевказаними довідками, а тому суд стягує на користь позивача борг по зарплаті в сумі 20 208,58 грн. Згідно із ч. 1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. При вирішенні даного спору, суд приймає до уваги те, що згідно довідок відповідача від 23.04.2014 року, відповідач сам визнав, що має перед позивачем заборгованість по зарплаті. В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України . У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст., ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. В постанові №6-77 цс 11 від 26 грудня 2011 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що перебіг передбаченого ст.233 КЗпП України тримісячного строку на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні починається не з дня набрання чинності рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі, а з наступного дня після проведення фактичного розрахунку незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає задоволенню за період з 24.07.2014 року по день ухвалення рішення судом, тобто по 04.12. 2014 року. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Оскільки відповідач не надав довідки про заробітну плату позивача за останні два місяці перед звільнення, тобто за травень та червень 2014 року, а позивач при обрахуванні середньомісячного заробітку посилається на за зарплату за період з квітня по вересень 2012 року та визначив її в сумі 4 194,60 грн., суд вважає такий розрахунок невірним та не приймає його до уваги. Суд приймає до розрахунку зарплату позивача за період з липня по листопад 2013 року, яка за 5 місяців становила 20 296,70 грн., що підтверджується довідкою, виданою філією «Техноспецбуд» ТОВ «БМП Планета - Міст» від 23.04.2014 року, а тому середньомісячна заробітна плата позивача складає 4 059,34 грн. (Розрахунок: 20 296,70 грн. : 5 міс.). З липня по листопад 2013 року кількість робочих днів згідно з щорічним розрахунком норм тривалості робочого часу становить - 109 днів ( розрахунок: в липні - 23 дн., серпні - 21 дн. ; вересні - 21 день ; жовтні - 23 дн., листопад - 21 день), а тому середньоденна заробітна плата позивача становить 186 грн.21 коп. (Розрахунок: 20 296,70 грн. : 109 роб. дн.), тому суд вважає такий розрахунок справедливим. Звільнення позивача відбулося 23 липня 2014 року. За період з 24.07.2014 року до 04.12.2014 року кількість робочих днів згідно з щорічним розрахунком норм тривалості робочого часу становить 99 дн. (Розрахунок: за 2014 рік: в липні - 6 дн., в серпні - 20 дн., в вересні - 22 дн., в жовтні - 23 дн., в листопаді - 24 дн., грудні - 4 дн.). За таких обставин на користь позивача необхідно було б стягнути середній заробіток за 99 робочих днів, що становить 18 434 грн. 79 коп. (186 грн.21 коп. х 99 роб. дн.). Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У п. 20 цієї постанови зазначено, у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частики порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. Таким чином, судом під час розгляду справи було встановлено, порушення відповідачем прав позивача на своєчасне отримання відповідного розрахунку під час звільнення, а тому суд вважає за необхідне в межах своїх повноважень ухвалити рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 14 194,79 грн. (розрахунок: 18 434,79 грн. х 77 % :100), виходячи із задоволеного розміру спірної суми по зарплаті та принципу співмірності заявлених вимог. Позивач також просить стягнути 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням його трудових прав. Право на відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 237-1 КЗпП України. Суд вважає, що ці позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Права позивача на своєчасне отримання заробітної плати були порушені, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням цих обставин, а також, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне розмір відшкодування моральної шкоди визначити в сумі 500 грн. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору (його вимоги виникли з трудових відносин), судові витрати необхідно віднести на рахунок відповідача, а тому відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог необхідно стягнути судовий збір в сумі 588 грн. ( розрахунок: 344,40 грн. + 243,60 грн.).

Outcome: partial