Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названою позовною заявою, в якій вказує, що він є власником земельної ділянки площею 4,0712 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області. Восени 2013 року він на своїй земельній ділянці посіяв озимий ріпак , 06 травня 2014 року [PERSON] переорав його посів озимого ріпаку на площі 0,20 га. Він звернувся до Володарського РВ ГУ МВС України в Київській області з відповідною заявою , щодо завдання йому матеріальних збитків діями [PERSON] 17 травня 2014 року йому було повідомлено , що кримінальне провадження за його заявою закрите у звязку з відсутністю у діях [PERSON] складу правопорушення передбаченого ст. 197-1 ч.1 КК України. Він вважає , що діями [PERSON] йому було завдано матеріальної та моральної шкоди просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 2422 грн.75 коп. та моральної шкоди на суму 8000,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просив суд задоволити його вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував при цьому вказав суду , що з його сторони жодних порушень не було допущено . Він після виділення в натурі земельних ділянок , які він орендує , він повідомив позивача про звільнення ним земельних ділянок , оскільки він приступає до обробітку землі ( оранки).. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача , взявши до уваги показання свідка [PERSON] та дослідивши наявні письмові докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних міркувань. Відповідно до частини 1\~статті 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так позивачем на підтвердження своїх вимог щодо завданих йому матеріальних та моральних збитків , було надано суду : -Державний акт на право приватної власності на землю серії І- КВ № 055425 , яким стверджено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 4,065 га , яка розташована в межах земель Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області; -схему місця розташувння земельної ділянки , яка належить позивачу на праві власності ; -довідку відділу статистики у Володарському районі Київської області від 05.03.2015 року про середню урожайність ріпаку озимого 2014 року ; -довідку відділу статистики у Володарському районі Київської області від 05.03.2015 року про середню вартість ріпаку оимого у Володарському районі; -копії матеріалів з кримінального провадження № 12014110160000130 від 08.05.2014 року порушеного за фактом самовільного зайняття земельної ділянки. Так, п. 25 Постанови Пленуму « Про застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 вказує, що сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання, зокрема , у справах про відшкодування збитків або шкоди: акт відповідної комісії, створеної Київською, Севастопольською міськими, районною державною адміністрацією чи виконавчим комітетом міської (міст обласного значення) ради для визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, затверджений органом, що створив цю комісію; проект заходів для приведення у стан, придатний для використання за цільовим призначенням, земельних ділянок, наданих у тимчасове користування, та кошторис витрат на це; документи про вартість робіт з приведення в попередній стан зіпсованих або пошкоджених земель і довідку належної служби районної державної адміністрації про середню врожайність відповідних культур та довідку про ринкову ціну цих культур. Суд сприяє сторонам у виконанні їх обов'язку подати свої докази. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд відповідно до статей 143, 144 ЦПК призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Жодного із зазначених у Постанові документів позивачем не було надано та не було заявлено клопотань про призначення відповідних експертиз , які б ствердили б завдану матеріальну шкоду. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вказує , що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК ) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК . Частиною 1\~статті 60 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 212 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином суд позбавлений можливості належним чином з'ясувати, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача , якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має значення для правильного вирішення справи, та за змістом вказаних вище норм законодавства прийшов до наступних висновків : так особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс\~чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним\~ законодавством є підставою\~\~для\~\~відмови у позові. Окрім того, відсутність будь яких документів які б ствердили розмір та факт завданих збитків про які йдеться у вимогах позивача позбавляє суд належним чином оцінити достовірність та належність їхніх вимог та прийняти законне та виважене рішення , тому суд дійшов висновку про відмову в позові.

Outcome: dismissed