Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 29 вересня 2014 року між ПАТ»Платинум банк» та [PERSON] укладено кредитний договір [NUMBER] . За умовами даного кредитного договору відповідач надав позивачу грошові кошти в сумі 17 970 гривень у тимчасове платне користування на поточні потреби , а позивач зобов»ячався повернути наданий кредит сплатити процент за користування кредитом , які встановленні в розмірі 12% річних та комісії за обслуговування кредиту в розмірі 368 грн. вартості супутніх послуг. Позивач вважає , що пункт 1.1. підпункт «д» пункту 1.2. пункт 2.4 Кредитного договору про встановлення обов»язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту в розмірі 368 грн. не відповідають вимогам чинного законодавства, порушують його права , тому визнанню судом недійсними. Позивач в судове засідання не з»явився надав суду заяву про розгляд справи без його участі , просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, на адресу суду надіслав заперечення проти позову суду в якому пояснив, що дійсно між ПАТ»Платинум Банк»та позивачем було укладено кредитний договір [NUMBER] від 29.09.2014 року.Проте, з кредитного договору вбачається, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору і дотримали фору укладення договору При підписанні договору позивач погодилася з усіма умовами надання кредиту і не заперечувала проти його надання, його волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. Просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 1054,1055 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29 вересня 2014 року між ПАТ»Платинум банк» та [PERSON] укладено кредитний договір [NUMBER] . За умовами даного кредитного договору відповідач надав позивачу грошові кошти в сумі 17 970 гривень у тимчасове платне користування на поточні потреби , а позивач зобов»ячався повернути наданий кредит сплатити процент за користування кредитом , які встановленні в розмірі 12% річних та комісії за обслуговування кредиту в розмірі 368 грн. вартості супутніх послуг. Згідно зрішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, діяЗакону України «Про захист прав споживачів»поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях на поточні потреби. Таким чином, оспорюваний кредитний договір є договором споживчого кредиту. Відповідно до ч. 1ст. 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За приписами ч. 4 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори,відсотки, комісії, платежі тощо за дії , не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту ,яка передбачає здійснення будь-яких платежів за ії ,які не є послугою у визначенні цього Закону є нікчемною. В своєму рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Таким чином, із встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів, слідує, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків, які завдають шкоди становищу споживача. Згідно з ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Враховуючи, що відповідачем допущено істотні порушення прав та обов»язків на шкоду позивача, суд вважає, що кредитний договір має бути визнано недійсним в частині окремих його положень, а саме пункт 1.1. підпункт «д» пункту 1.2. пункт 2.4 Кредитного договору . З огляду на викладене суд вважає, що при встановлених обставинах є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551, 20 грн. На підставі ст.ст. 6, 203, 215, 627, 1054 ЦК України, ст.ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved