Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], третя особа: Орендне підприємство „Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання договору купівлі-продажу недійсним, вказавши наступне. Сестрі позивачки [PERSON] та її сину [PERSON] на праві приватної власності належала однокімнатна квартира [ADDRESS] по ? частки кожному. [PERSON] хворіла, в зв'язку з чим надглядалась в 10-й міській лікарні. За станом свого здоров'я 05.08.2009 року вона була визнана інвалідом 1 групи за загальним захворюванням безстроково, за медичними рекомендаціями: потребувала сторонньої допомоги, тому з цього часу постійно мешкала сумісно із позивачкою у її квартирі. ЇЇ проживання у [PERSON] було пов'язане також з тим, що її син - відповідач [PERSON], зловживав наркотиками та алкогольними напоями і не надавав їй належної уваги. В період проживання у позивачки, її сестра 12.03.2010 року зробила заповідальне розпорядження (заповіт), згідно якого всю належну їй частину квартири [ADDRESS] вона заповідала позивачці [PERSON]. 04.08.2010 року сестра позивачки [PERSON] померла. Після смерті сестри, позивачка, як спадкоємець звернулася з заявою до 3 - ї державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. За довідкою ЖЄУ ВРЄЖО № 11 позивачу стало відомо, що згідно договору купівлі - продажу № 803 від 26.06.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу [PERSON], вся квартира перейшла у власність відповідачки [PERSON]. Вважає, що відповідач [PERSON] не мав та не міг мати документів (довіреності) на продаж всієї квартири, оскільки з 05.08.2009 року його матір була визнана інвалідом 1 групи, потребувала сторонньої допомоги, в подальшому була частково нерухома та мешкала з цього часу в квартирі позивачки. Вважає, що оскільки договором купівлі - продажу була охоплена також доля власності померлої, а позивач є її спадкоємцем за заповітом, відповідач [PERSON] мав право лише на продаж 1/2 частки квартири, яка належала йому зокрема з дотриманням правил передбачених статтею 362 ЦК України. Можливість складення договору купівлі - продажу лише частини (долі) квартири, було можливе при умові відмови [PERSON], яка була живою на той час, від її переважного права перед іншими особами на купівлю частини (долі) квартири. Вважає, що нотаріус повинен був відмовити в складанні договору купівлі - продажу частини (долі) квартири виходячи з порушених положень ст. 362 ЦК України. На підставі викладеного, позивач просить суд, договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] у м .Запоріжжя, укладений між [PERSON] та [PERSON] визнати недійсним. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просять задовольнити позов на підставах зазначених в обґрунтування позову. Відповідач [PERSON] та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних, просять відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, надані докази, заслухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що 12.03.2010 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого зробила заповідальне розпорядження на належну їй частину квартири [ADDRESS] та заповідала [PERSON], який посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 315. 26.06.2010 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири №23, що знаходиться у будинку №86-А по вулиці 40 років Радянської України у м. Запоріжжя, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 803, яка належала на праві приватної спільної власності [PERSON] та [PERSON] по ? частці. [PERSON] померла 04.08.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖС № 180355 виданим Запорізьким міським відділом РАЦС Головного управління юстиції у Запорізькій області 05.08.2010 року, актовий запис № 4958. Як вбачається з матеріалів справи, зазначений договір купівлі-продажу було укладено [PERSON], який діяв від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 21.06.2010 року за р.№2586. Допитаний в якості свідка у судовому засіданні приватний нотаріус [PERSON] підтвердив факт оформлення вказаної довіреності від 21.06.2010 року, надав суду документи на підтвердження факту нотаріального посвідчення та державної реєстрації вищезазначеної довіреності. Правовими підставами заявленого позову є невідповідність договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS], укладеного 26.06.2010 року та посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], вимогам закону, а саме: недотримання вимог про переважне право співвласника на продаж частки в спільній сумісній власності (ст. 361,362 ЦК України), недотримання вимог ст.210, 334 ЦК України про державну реєстрацію, ст.657 ЦК України про форму правочину, відсутність у відповідача [PERSON] права на продаж належної на праві власності померлій [PERSON] 1/2 частки квартири, у звязку з тим, що він є власником не всієї квартири, а лише 1/2 частки квартири (ст.658 ЦК України). Як встановлено судом, спірну квартиру було продано [PERSON] в цілому, на вищезазначених підставах, тому вимоги закону, які передбачають переважне право співвласника перед іншими покупцями (ст.362 ЦК України) не можуть бути застосовані. Крім того, позивачка [PERSON] на момент укладення договору купівлі-продажу 26.06.2010 року не мала права власності на частину спірної квартири, тому її вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним на зазначених підставах не ґрунтуються на вимогах закону. Таким чином, договір купівлі-продажу від 26.06.2010 року було оформлено нотаріально та належним чином зареєстровано нотаріусом в Реєстрі правочинів та відповідачем [PERSON] в ОП ЗМБТІ, що підтверджено довідкою ОП ЗМБТІ від 08.10.2010 р., тобто він пройшов державну реєстрацію. Тому даний договір відповідає вимогам ст. ст. 210, 334 та ст. 657 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Однак на час розгляду справи, довіреність від 21.06.2010 року видана [PERSON], не визнана судом недійсною, та позовної вимоги про визнання довіреності недійсною позивачем заявлено не було. Відповідно до ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Тому договір купівлі-продажу частки квартири, вчинений [PERSON] за довіреністю від [PERSON], слід вважати таким, що вчинений самою власницею цієї частки квартири [PERSON] За таких обставин зазначені в позові підстави - невідповідність правочину вимогам ст. 361, 362, 658 ЦК України не знайшли підтвердження при розгляді справи. Таким чином, враховуючи викладене, в межах заявлених позовних вимог, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed