Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь боргу в сумі 67000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30 жовтня 2010 року [PERSON] отримав від нього в борг кошти на суму 92 000 грн., про що складено відповідну розписку, згідно якої відповідач зобов'язувався повернути борг до 10 листопада 2013 року. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та зазначив, що на даний час відповідач заборгував йому 62 000 грн., від позовних вимог стосовно стягнення 25000,00 грн. позивач відмовився, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Згідно розписки 30 жовтня 2013 року відповідач [PERSON] отримав від позивача в борг 92 000 грн., які зобов'язувався повернути до 10.11.2013 року (а.с. 6). Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином та у строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також інших актів законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладений з моменту передачі грошей. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наявність у позивача розписки про отримання відповідачем позики та відсутність доказів, які б могли свідчити про виконання ним як позичальником своїх зобов'язань за вказаною розпискою, яка за висновком суду за своєю формою та сутністю є договором позики, є підставою для висновку суду про невиконання зобов'язання відповідачем за договором позики та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог стосовно стягнення боргу на суму 67000,00 грн. Одночасно, суд прийшов до висновку про стягнення судового збору пропорційно заявленими позовним вимогам на суму 670,00 грн., враховуючи відмову позивача від частини позовних вимог. Враховуючи вищевикладені обставини та положення зазначених статей Цивільного Кодексу України, суд прийшов до висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідач добровільно зобов'язання не виконав, відтак, наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: partial