Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною вище позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилався на те, що йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 13.01.2014 року належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстроване місце проживання [PERSON] з 03.02.2004 року. Відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі більше року, квартирою не цікавиться, його речей у житловому приміщенні не має, він залишив її добровільно. Не проживаючи за зазначеною адресою, [PERSON] не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей у квартирі не має. Ніяких перешкод позивач відповідачу у проживанні у спірному житловому приміщенні не чинив, останній самостійно визначив собі інше місце проживання. Реєстрація місця проживання [PERSON] у його квартирі спричиняє незручності у розпорядженні власністю, яка йому належить, зокрема в одержанні певних довідок, субсидій, компенсацій, вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Просив позов задовольнити, визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Відповідачем відзиву на позов подано не було. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.9). Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.10). Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно довідки КЖРЕП №14 від 05.06.2021 року та довідки адресно-довідкового бюро від 25.06.2021 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстровано за адресою [ADDRESS] (а.с.11, 15). Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З акту КЖРЕП №14 від 15.06.2021 року, підписаного сусідами мешканцями будинку [ADDRESS] вбачається, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] дійсно зареєстрований, однак фактично не проживає (а.с.12). Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Статтею 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-158цс14 від 5 листопада 2014 року. Окрім того, суд зауважує, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як було встановлено судом, позивач є власником спірного житла. Відповідач [PERSON] квартирою [ADDRESS] понад рік не користується, виїхав з неї добровільно, будь-яких перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинив, а тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ст.405 ЦК України. У позасудовому порядку спір між сторонами вирішено не було, у зв`язку з чим наявне оспорене право позивача використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, за захистом якого він змушений був звернутися до суду. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved