Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] , як на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері [PERSON] , померлої[INFO] , в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що за життя його матір`ю [PERSON] складено заповіт, згідно якого належний їй на праві власності житловий будинок, на випадок своєї смерті, заповідала позивачу [PERSON] . У встановлений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ніка Н.В. із заявою про прийняття спадщини, проте у зв`язку із тим, що в свідоцтві про право власності на житловий будинок від 24.12.2002 року помилково вказане дівоче прізвище [PERSON] , а саме власником зазначена [PERSON] .Посилаючись на вказані обставини та на те, що іншим чином спір вирішити неможливо, позивач просив позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 01.09.2020 року даний позов залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків, а саме:позивачу необхідно уточнити відповідача, а також надати дані про наявність чи відсутність інших спадкоємців після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 15.09.2020 року на адресу суду від [PERSON] надійшла уточнена позовна заява з виправленими недоліками, вказаними в ухвалі від 01.09.2020 року. Ухвалою судді від 22.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження призначено підготовче засідання. Ухвалою від 09.12.2020 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ніка Н.В спадкову справу після смерті [PERSON] померлої [INFO] . 24.12.2020 року на адресу суду від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ніка Н.В надійшла копія спадкової справи №17/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою від 26.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та вимоги позову підтримав. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце підготовчого засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.02.2020 року. Дівоче прізвище померлої [PERSON] - « [PERSON] », що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України від 02.07.2020 року №00026871693. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу [PERSON] 01.12.1962 року вийшла заміж та змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 24.03.1976 року серії [NUMBER] . 10.06.1988 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 10.06.1988 року серія [NUMBER] , виданого Центральним райвідділом РАЦС. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22.11.2002 року, виданого на підставі розпорядження адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради від 22.11.2002 року № 686-р, зареєстрованого 24.12.2002 року Миколаївським МБТІ,записаного у реєстрову книгу №19 за реєстровим № 2825, житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] . Згідно заповіту, посвідченого 16.12.2008 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Георгієвою О.Г., [PERSON] , на випадок своєї смерті, заповіла [PERSON] належний їй житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний заповіт на час відкриття спадщини не змінений та не скасований, про що свідчить відмітка в заповіті та Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 22.05.2020. Позивач з метою прийняття спадщини в нотаріальному порядку звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ніка Н.В., однак отримав відмову у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом, в зв`язку з тим, що власником житлового будинку [ADDRESS] , зазначена [PERSON] , про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.08.2020 року №136/02-31. Як вбачається з копії спадкової справи №17/2020 року до майна померлої[INFO] [PERSON] , єдиним спадкоємцем майна померлої є позивач по справі [PERSON] . Зазначене підтверджує ту обставину, що позивач не має змоги оформити свої спадкові права в поза судовому порядку. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Відповідно до положень статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) відфізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 Кодексу). Відповідно до частин першої - третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Отже, встановлено, що заповіт вчинено на користь позивача, відповідач чи інші особи не оспорювали даний заповіт. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 статті 79 визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved