Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну травмою внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 25000 гривень, посилаючись на те, що 30.04.1981 р. під час виконання трудових обов'язків, працюючи на ДП «Донбасантрацит» в особі ВП шахта 60-річчя Великого Октября, з ним трапився нещасний випадок, що призвело до стійкої втрати професійної працездатності. 19.03.1994 р. під час виконання трудових обов'язків, працюючи на ДП «Донбасантрацит» в особі ВП «шахта ім. «Ізвєстій», йому встановлено хронічне професійне захворювання антракосиликоз І ступеня, здобутого внаслідок шкідливих умов праці на виробництві, що призвело до стійкої втрати професійної працездатності. 15.12.2008 р. під час виконання трудових обов'язків, працюючи на ДП «Донбасантрацит» в особі ВП шахта ім. «Ізвєстій», з ним трапився нещасний випадок, під час якого його здоров'ю заподіяно шкоду, що призвело до стійкої втрати професійної працездатності. Краснолуцьким міським центром МСЕК йому встановлено 60 % втрати професійної працездатності з 19.07.2010 р. безстроково. У зв'язку з цим йому завдано глибоких фізичних та моральних страждань, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом, заподіяного умовами виробництва, що виникли у зв'язку з переживанням постійного фізичного болю. Все це призвело до вимушених змін у життєвих стосунках та змінило його звичний життєвий уклад. Він змушений постійно звертатися в лікувальні установи за медичною допомогою, часто проходити курси стаціонарного й амбулаторного лікування, відчуває постійне фізичне недомагання, внаслідок чого не може займатися важким фізичним трудом, не може вести домашнє господарство у звичному об'ємі та темпі. Заборона лікаря у зв'язку з каліцтвом, підіймати важкі речі, тривалий час знаходитись на ногах та інше змушує його звертатись за допомогою до третіх осіб, що викликає певний дискомфорт. Розмір моральної шкоди оцінює у 25000 гривень. У судове засідання позивач не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, подав заперечення, в яких у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що позивач працював на шахті ім. «Ізвєстій» на підземних роботах у період з 13.07.1979 р. по 27.07.1995 р. та з 07.04.2003 р. по теперішній час. Позивач усвідомлював можливі наслідки роботи під землею, але роботи не припиняв, оскільки був зацікавлений у матеріальних результатах своєї праці, на пенсію вийшов на пільгових умовах як підземний робітник. З 19.07.2010 р. позивачу згідно з висновком Краснолуцької міжрайонної МСЕК встановлено 60% втрати професійної працездатності безстроково. У своєму позові позивач не надає чітких доказів заподіяння йому ДП «Донбасантрацит» в особі ВП «шахта ім. «Ізвєстій» моральних страждань. В медичних довідках та висновку МСЕК не йдеться про наявність у нього моральних страждань чи будь - яких душевних хвилювань через професійне захворювання. Не надано також доказів звернення позивача за допомогою до третіх осіб та за медичною допомогою. Позивач в позовній заяві наводить лише перелік моральних страждань, але не надає доказів наявності у нього вказаних страждань. Відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Зазначеним законом не передбачено можливості відшкодування потерпілим на виробництві моральної шкоди, в тому числі за рахунок роботодавця. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Крім того, оскільки вимоги позивача випливають з трудових правовідносин, до них мають застосовуватися вимоги ст. 233 КЗпП України, згідно з якими працівник має право звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого суду в тримісячний строк з дня коли від дізнався чи мав дізнатися про порушення свого права. Позивач пройшов огляд МСЕК згідно з наданою ним копією довідки 19.07.2010 р. ,а до суду звернувся лише 11.02.2014 р. Доказів того, що строк на звернення до суду пропущений з поважних причин, позивач не надав, як не надав і клопотання про поновлення пропущеного строку. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що згідно трудової книжки позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Донбасантрацит» ВП «шахта ім. «Ізвєстій» з 13.07.1979 р. по 27.07.1995 р., з 07.04.2003 р. по теперішній час. Відповідно до довідки серії 10 ААА № 012831 МСЕК позивачу безстроково встановлено третю групу інвалідності, 60 % з 01.07.2010 р. безстроково, у тому числі 30 % трудового каліцтва 30.04.1981 р. повторно, 20 % по пиловому бронхіту від 1993 р. повторно, 10 % по трудовому каліцтву 12.12.2008 р. повторно. З акту № 63 про нещасний випадок на виробництві убачається, що з позивачем під час виконання ним трудових обов'язків у шахті ім. 60-річчя Великого Жовтня 30.04.1981 р. трапився нещасний випадок. Відповідно до акту від 19.03.1994 р. проведено розслідування хронічного професійного захворювання, встановленого позивачу - антракосиликозу І ст. З акту № 31 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, убачається, що з позивачем під час виконання ним трудових обов'язків у ВП «шахта ім. «Ізвєстій» ДП «Донбасантрацит» 12.12.2008 р. трапився нещасний випадок. Відповідно до протоколу № 1123 від 02.07.2010 р. висновку лікарської комісії позивачу рекомендовано спостереження терапевта за місцем проживання. Профілактичні курси лікування 2 рази на рік із застосуванням бронхолітиків, вітамінотерапії, відхаркувальних і загальнозміцнюючих препаратів. Потребує медикаментозного лікування за показаннями. Санаторно-курортне лікування в санаторіях легеневого типу в теплу пору року, оздоровлення в санаторії-профілакторії. Протипоказані роботи в умовах запиленості, загазованості, несприятливого мікроклімату, важка фізична праця. Підлягає направленню на МСЕК. Позивачем надано виписані епікризи про перебування його на лікуванні у МЛ «Ізвєстій» у періоди з 14.05.2012 р. по 23.05.2012 р., 21.09.2012 р. по 01.10.2012 р., 20.05.2013 р. по 29.05.2013 р., 01.11.2013 р. по 11.11.2013 р. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до вимог Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 5 вищезазначеної постанови передбачено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Позивач для підтвердження характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) не надав ніяких доказів, тому суд відповідно до вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався. Так, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві вперше було передбачено Законом України «Про охорону праці» від 14.10.1992 р. «Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993р. № 472 (в редакції 08.02.1994 р., тобто на час встановлення позивачу 19.03.1994 р. хронічного професійного захворювання) передбачено, що моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Однак, позивач, звертаючись до суду з вимогами про стягнення моральної шкоди, не зазначив, внаслідок якого нещасного випадку на виробництві - 30.04.1981 р., 19.03.1994 р. чи 12.12.2008 р. необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 25000 гривень, як не надав висновку первинної МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності. Крім того, позивач, звертаючись до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди внаслідок нещасного випадку на виробництві 15.12.2008 р., не надав доказів щодо встановлення такого нещасного випадку саме 15.12.2008 р. На підставі викладеного, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed