Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь 5870,35 грн. суми боргу з врахуванням інфляції та 93,80 грн. трьох відсотків річних, судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 17 грудня 2015 року відповідач [PERSON] позичив у нього грошові кошти в розмірі 5650 грн., які зобовязався повернути до 30.01.2016 року, про що [PERSON] написав розписку. Проте, в строк визначений розпискою, відповідач кошти не повернув. Не дивлячись на його численні звернення, відповідач станом на момент подання до суду даного позову грошових коштів не повернув, навпаки, переховується та ухиляється від зустрічі з ним. Відповідач прострочив виконання свого зобовязання по поверненню позики станом на 19.08.2016 року на 202 дні, отже 3% річних становить 93,80 грн.( 5650 грн. ( сума боргу) х 202 ( кількість днів прострочення) х 0,03)/365 =93,80. Індекси інфляції в 2016 році становили: лютий -99,6, березень -101,0, квітень 103,5, травень 100,1, червень 99,8, липень -99,9. Сума боргу з врахуванням індексу інфляції становить 5650 грн. х (99,6 х 101,0 х 103,5 х 100,1 х 99,8 х 99,9) = 5870,35 грн. Загальний розмір боргу з врахуванням індексу інфляції та 3%річних становить = 5964, 15 грн. ( 5870,35 +93,80). 30.09.2016 року представник позивача [PERSON] [PERSON] надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Дану справу просила розглянути у її відсутність. У разі відсутності відповідача не заперечувала проти прийняття заочного рішення. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, в судове засідання двічі не зявився. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. На підставі вищевикладеного суд вважає, що судові виклики відповідачу [PERSON]. у судове засідання були вручені належним чином. Крім того, відповідач [PERSON] повідомлявся про час та місце розгляду даної справи за місцем роботи (а.с.22),заяв та клопотань до суду від відповідача не надходило. Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю враховуючи таке. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14, яку згідно зі ст. 360-7 ЦПК України суди мають враховувати при застосування таких норм права. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Крім того, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За положеннями ч.1ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Довести суду ці обставини належними доказами з дотриманням вимог цивільно-процесуального законодавства повинен позичальник. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, зокрема, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно ст.10 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обовязок доказування передбачений також і ст.60 ЦПК України. Встановлено, що 17.12.2015 року відповідач по справі [PERSON] уклав договір позики з позивачем по справі [PERSON], за яким відповідач отримав у позивача 5650 грн. та даний борг не повернув. Отримання позикодавцем позивачем позичальнику відповідачу грошової суми, а саме 5650 грн. підтверджується оригіналом розписки, наданою суду позивачем, які підлягають стягненню з відповідача. Жодних доказів неотримання коштів позичальником не надано. Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Ст.1049 ЦК України встановлює обовязок позичальника повернути кошти у встановлений строк. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобовязання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобовязання передбачені ст.611 ЦК України, в якій зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, також є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Позивач просив стягнути з відповідача суму боргу всього розмірі 5964,15 грн. яка складається з: 5870,35 грн. сума боргу за договором позики з врахуванням індексу інфляції, 93,80 грн. три відсотки річних. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачем [PERSON] при подачі позовної заяви до суду витрати на оплату судового збору в розмірі 551,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: approved