Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що Рішенням Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради від 20.10.2010 року однокімнатну квартиру [ADDRESS] включено до службового фонду та видано ордер №2 від 25.10.2010 року службового зразка на ім'я майстра дільниці №4 КП «ЖЕО№8» [PERSON], та її сина, [PERSON]. [PERSON] за власним бажанням припинила трудові відносини з КП «ЖЕО №8» 2 листопада 2012 року, проте продовжує користуватися службовою квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог в повному обсязі, не заперечував щодо прийняття заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач про час та місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчить довідки поштового відділення, однак до суду не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, причини неявки суду не повідомив. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки про час і місце проведення судового засідання його учасники були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Рішення Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради від 20 жовтня 2010 року, виконкомом районної у місті ради було вирішено включити до числа службових квартир однокімнатну квартиру [ADDRESS], оформити та видати ордер службового зразка на ім'я майстра дільниці №4 КП «ЖЕО №8» [PERSON], склад сім'ї - дві особи. Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК УРСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно з Переліком категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення , затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. №37( далі - Положення), майстер технічної дільниці житлово-експлуатаційної організації відноситься до категорії працівників, яким може бути надано службове житло. Судом встановлено, що Відповідач, [PERSON], за власним бажанням припинила трудові відносини з КП «ЖЕО №8» 2 листопада 2012 року , проте, разом із сином, [PERSON], продовжує користуватися службовою квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 124 ЖК УРСР, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Згідно з п. 34 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. №37, виселення із службових житлових приміщень провадиться в судовому порядку. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, дослідивши матеріали та проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 229,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved