Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом із наступних підстав. 27.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № DOQ0АК07405333, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 55283,70 гривні, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення до 26.09.2014 року. Відповідач [PERSON] погодився з умовами договору та зобовязався сплачувати кредит та погашати відсотки за користування кредитом щомісяця, але зазначену вимогу не виконав. Загальна заборгованість відповідача станом на 02.02.2016 року становить 308653.06грн та складається із заборгованості за кредитом в розмірі 33966,49 гривень, заборгованості за процентами в розмірі 65935,82 гривень, заборгованості за комісії за користування кредитом в розмірі 3202,92 гривні та пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 205547.83 гривни. Від цієї суми заборгованості віднімається сума стягнута за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2013 року в розмірі 145542.93 гривні. Різниця становить 163110.13 грн, яку просить стягнути з відповідача на користь позивача, а також понесені судові витрати, тому що відповідач в добровільному порядку відмовляється сплачувати заборгованість за кредитом. В подальшому, на виконання ухвали Володарського районного суду від 26.02.2016 року про надання розрахунку із відображенням виконання банком обовязку відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», позивачем наданий розрахунок заборгованості за яким просив стягнути з відповідача 10354.45 грн. заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), заборгованість за відсотками 12316.57 грн. заборгованість за простроченою комісією 516.60 грн. пеню в сумі 48002.99 грн., всього 71190.61 грн., що прийнято судом як зменшення позовних вимог. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак залишив суду заяву в якій наполягає на задоволенні позову та просить суд розглянути справу у його відсутність та у разі неявки відповідача постановити по справі заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з*явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що дає суду право розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення, про що не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача, в зазначеній частині позовних вимог, підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Так, у судовому засіданні встановлено, що 27.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DOQ0АК07405333 відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 55283,70 гривні, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення до 26.09.2014 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2013 року, яке набрало законної сили, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 145542,93 грн. був задоволений частково і з [PERSON] була стягнута заборгованість за кредитним договір № DOQ0АК07405333 від 27.09.2007 року в розмірі 135542,93 гривні, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 23612,04 гривень, заборгованості за процентами в розмірі 53619,25 гривень, заборгованості з комісії за користування кредитом в розмірі 2686,32 гривень та пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 55625,32 гривень. Крім того, цим рішенням, з ПАТ «Акцент-Банк», за договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, згідно якого розмір відповідальності Поручителя перед кредитором обмежується сумою у розмірі 10000 гривень, було стягнуто 10000 гривень у рахунок погашення заборгованості за кредитом. Також з відповідачів на користь позивача було солідарно стягнуто судовий збір в сумі 1455,43 грн. Згідно зазначеного судового рішення судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на дострокове повернення позики та процентів за користування кредитом в порядку передбаченому ст. 1050 ч. 2 ЦК України. Із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що після ухвалення судового рішення,відповідач продовжив ухилятись від своїх обовязків за кредитним договором . Виходячи із системного аналізу ст.ст.525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору, відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зі змінами від 07.02.2014 року суд вважає що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.» Виходячи із наданого розрахунку, приймаючи до уваги розмір стягнення за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2013 року, яке набрало законної сили, суд вважає, що не підлягає повторному стягненню залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) в сумі 10354.45 грн., як стягнуте в повному обсязі за рішення суду від 15.10.2013 року. Але ж на користь позивача слід стягнути заборгованість за відсотками, що утворилась після ухвалення судового рішення в сумі 65935.82 грн. (загальна сума) - 53619.25 грн. (стягнуте за рішення суду) = 12316.57 грн., а також заборгованість за комісією 3202.92 грн. (загальна сума) -2686.32 грн. (стягнуте за рішенням суду) = 516.60 грн. На думку суду, не підлягає стягненню нарахована пеня в сумі 48002.99 грн. за останнім розрахунком банку від 30.03.2016 року. По- перше, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. По-друге,згідно реєстрації відповідач зареєстрований та проживає в [INFO], суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати\~ ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року\~з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року яким на час проведення АТО забороняється нарахування пені або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України які зареєстровані та постійно проживають в населенних пунктах, що визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. \~\~\~\~\~ Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~ На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік нанесених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно п.20 ч.1 цього Розпорядження Володарський район Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження №1053-р від 30 жовтня 2014 року. Пунктом 3 Розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015 року « Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція та визнання такими, що втратили чинність деяких розпоряджень КМ України втратили чинність розпорядження КМ України № 1053 від 30.10.2014 та Розпорядження № 1079 від 05 листопада 2014 року та смт.Володарське Володарського району Донецької області знову визначене як населений пункт на території якого здійснювалось АТО . Аналізуючи матеріали справи, зазначені норми Закону, ЦК України та нормативних актів, суд вважає, що вимоги, стосовно пені могли би бути задоволені за період з 09.02.2015 року (дата звернення до суду 09.02.2016 року), з урахуванням періодів поширення положень ст.2 Закону «Про Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на територію смт. Володарське Донецької області. Але ж в наданих першому та другому розрахунках пені відсутня калькуляція пені за зазначений період, а визначена лише остаточна сума. Так, в першому розрахунку станом на 02.02.16 року зазначена пеня лише на 29.11.2013 року в сумі 82760.13 грн, а наступною зазначена дата 02.02.2016 року, де пеня складає 205713.11грн. В другому розрахунку станом на 30.03.2016 року зазначено, що пеня на 14.04.2014 року становить 103628.31 грн., і в подальшому на 30.03.2016 року сума є незмінною. Обовязок доказування, згідно ст. 60 ЦПК України покладений на сторону. Позивач, на думку суду, не надав обґрунтований розрахунок про стягнення пені з відповідача в зазначений період, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує свої грошові зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим з нього на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 12833,17 грн., яка утворилась станом на 30.03.2016 року та складається із заборгованості за процентами за процентами , нарахованої на прострочену заборгованість в розмірі 12316,57 грн. та заборгованості за простроченою комісією в розмірі 516,60 гривень. В решті позову слід відмовити у звязку з недоведеністю. Позивачем при звернені до суду сплачений судовий збір в розмірі 2446,65 грн., які згідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам, а тому, враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 8% з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 305,83 гривень.

Outcome: partial