Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. Пізніше позивач збільшив та уточнив позовні вимоги. Просить стягнути з відповідача 1050,60 грн., боргу за невиконання умов договору оренди землі, 6000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Позов мотивує тим, що згідно договору оренди землі від 09.05.2011 року відповідач зобов'язаний йому сплачувати орендну плату в сумі 1050,60 грн. В 2014 році відповідач не здійсним з ним розрахунку згідно цього договору. У зв'язку з чим він звернувся до суду. Також стверджує, що внаслідок не отримання орендної плати він був змушений завчасно продати двоє поросят, так як не мав їх чим годувати. Він почав нервуватись, втратив сон, душевно переживає і, що в нього присутнє відчуття без захищеності. Тому просить стягнути і моральну шкоду в сумі 6000 грн. Представник позивача [PERSON] [PERSON] подав до суду заяву в якій просить позов задовольнити, справу слухати без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, але в призначені судові засідання на 05.02.2015 року, 26.02.2015 року та 11.03.2015 року його представник не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи в його відсутність до суду не надав, тому суд вважає за можливе, в силу вимог ст.224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільсько-господарського виробництва в с.Корнів Городенківського району розміром 0,8985 га., що підтверджується державним Актом І-ІФ №019567 виданого 04.03.2002 року. 09.05.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір оренди землі (надалі Договір) на дану земельну ділянку строком 5 років. Даний Договір було зареєстровано в Управлінні Держкомзему 24.12.2012 року. І на його підставі було складено Акт приймання передачі земельної ділянки від 09.05,2011 року. В 2014 році відповідачем не було сплачено орендну плату позивачу визначену в п.9 Договору в розмірі 1050,60 грн. та в строки визначені п.11 Договору в якому зазначено, орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року. Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до ст. ст. 93, 125 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Згідно положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи зібрані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості по орендній платі підлягає задоволенню, оскільки позивачем [PERSON] доведено належними та допустимими по справі доказами, що відповідач ТОВ «Мрія Карпат» в 2014 році не сплачував орендну плату за оренду земельної ділянки яка належить позивачу. Згідно Конституції України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Під моральною шкодою, згідно Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч. 2 п. 1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Пунктом 1 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Частиною 3 вказаної статті передбачено розмір грошового відшкодування моральної шкоди, що визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Стаття 1167 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Позивач стверджує, що він на даний час, являючись особою похилого віку душевно переживає бо діями відповідача було порушено його нормальний спосіб життя, так як він змушений докладати додаткових зусиль для захисту своїх порушених прав в суді. В свою чергу позивачем не подано доказів того, що він звертався до закладів охорони здоров'я з підстав погіршення його стану здоров'я в результаті не отримання орендної плати від відповідача, як і не подано доказів, що він продав двоє поросят саме із вини відповідача і тим самим втратив прибуток. Тому позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає тільки частковому задоволенню, а саме в сумі 500 гривень. Так як позов підлягає задоволенню в частині стягнення боргу по оренді землі і частково в частині стягнення моральної шкоди, в силу вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі наведеного

Outcome: partial