Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія» та [PERSON], в якому просив стягнути з товариства 32064,47 гривень страхового відшкодування внаслідок ДТП, що сталася з вини [PERSON], з якого позивач в свою чергу просив стягнути 510 гривень матеріальної шкоди та 6000 гривень моральної шкоди. Під час розгляду справи вимоги позивача до [PERSON] 09.07.2014 року ухвалою суду залишені без розгляду за заявою представника позивача. Таким чином позивач просив стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 32064,47 гривень страхового відшкодування внаслідок ДТП, що сталася з вини [PERSON], посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність останнього застрахована відповідачем, в той час як останній відмовляється в повному обсязі відшкодовувати шкоду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] визнаний винним в настанні 02.12.2013 року ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль марки «Лексус», д/н [NUMBER]. Як вказав представник позивача, згідно звіту №1970 від 13.04.2014 року про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Лексус» складає 32574 гривні 47 копійок, проте на день подання позову відповідач ПрАТ «УОСК» ухиляється від виплати страхового відшкодування, що і змусило позивача звернутись до суду. Представник відповідача ПрАТ «УОСК» в судовому засіданні проти позову заперечував та зазначив, що страховою компанією виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 7542,26 гривень на підставі звіту №1929 від 12.01.2014 року, складеним ФОП [PERSON]. Представник вказав, що звіт №1970 від 13.04.2014 року про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку не може бути належним доказом у справі, оскільки складений значно пізніше ніж звіт страховика, майже після 8 тисяч кілометрів пробігу автомобіля після попереднього огляду. Виходячи з вказаного, представник вважає, що відповідачем страхове відшкодування було виплачено в повній відповідності до вимог п. 22.1 ст. 22, ст. 29, п. 34.2 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зв'язку з чим просив в позові відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Встановлено, що 02.12.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Лексус» д/н[NUMBER], який належить позивачу [PERSON], та автомобіля марки «Пежо» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого було пошкоджено автомобіль марки «Лексус». Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.01.2014 року винним в настанні вказаної ДТП визнано [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом АС№0444225,чинним на час настання ДТП. Вказані обставини в судовому засіданні представниками визнані та не оспорювались. Як вказує представник позивача, на момент подання позову, ані повідомлення про виплату страхового відшкодування, ані відшкодування позивачем отримано не було. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що згідно звіту №1970 від 13.04.2014 року про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Лексус» складає 32574 гривні 47 копійок. В той же час судом встановлено, що страховою компанією виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 7542,26 гривень на підставі звіту №1929 від 12.01.2014 року, складеним ФОП [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, при проведенні 13.12.2013 року огляду транспортного засобу, протокол якого був використаний при складанні звіту №1229, був присутній представник позивача (а.с. 55-56), який вказаний протокол підписав та висловив свою згоду із зазначенням пошкоджень. 23.01.2013 року до відповідача надійшла заява [PERSON] про виплату страхового відшкодування. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 29 цього ж закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. В свою чергу пунктом 36.2 ст. 36 цього ж закону визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. З матеріалів справи встановлено, що 05.05.2014 року відповідачем було виплачено [PERSON] страхове відшкодування в сумі 7542 гривні 26 копійок на підставі звіту №1929 від 12.01.2014 року, складеним ФОП [PERSON]., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Суд критично ставиться до посилань позивача та його представника на звіт №1970 від 13.04.2014 року про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, оскільки такий складений значно пізніше ніж звіт страховика, а саме майже після 8 тисяч кілометрів пробігу автомобіля після попереднього огляду. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з вказаного, суд приходить до висновку, що відповідачем страхове відшкодування було виплачено в повній відповідності до вимог п. 22.1 ст. 22, ст. 29, п. 34.2 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже в позові слід відмовити повністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed