Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що він - [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Окрім позивача, за вищевказаною адресою зареєстрований його син, відповідач по справі, - [PERSON] , [INFO] , котрий більше 7 років тому виїхав на постійне місце проживання до м. Київ. Реєстрація [PERSON] у спірному житловому будинку створює позивачу перешкоди в користуванні житловою площею, зокрема, останній зобов`язаний сплачувати за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28.01.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON] , будучи повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив про відсутність заперечень проти задоволення позову та визнання позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи та додані до неї документи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Дувановою Т.П. від 24.10.1987 року, зареєстрованого в Реєстрі за №1-1713 (а.с.8). З Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №14.03-08/27760 від 11.01.2019 року вбачається, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та його син [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Між сторонами виникли цивільні правовідносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Згідно положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з Акту про непроживання від 03.01.2019 року, складеного за участю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який засвідчений головою Громадського квартального комітету №42 Афанасьєвим Л.І. , [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак, з 01.06.2011 року за вищевказаною адресою не проживає (а.с.9). Враховуючи викладене, а також те, що позивач [PERSON] належними та допустимими доказами довів, що [PERSON] більше семи років, без поважних причин, не проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , однак залишається бути зареєстрованим за вказаною адресою, що порушує права володіння, користування і розпорядження належним позивачу майном, оскільки останній зобов`язаний сплачувати за спожиті комунальні послуги виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання [PERSON] , на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . Крім того, відповідач по справі [PERSON] надав суду письмову заяву про визнання позовних вимог [PERSON] Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин,

Outcome: approved