Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду зі своїм вищезгаданим позовом. В позові вказує, що 06.04.2016 року помер його брат [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, яке складається, зокрема, із 1\\2 частини квартири [ADDRESS], який спадкодавцем був придбаний під час шлюбу із відповідачем [PERSON] та на імя останньої. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного позивач просить суд після смерті [PERSON] визнати за ним у порядку спадкування за законом право власності на 1\\2 частину спірної квартири, визначивши відповідну частку померлого (1\\2) у праві спільної сумісної власності на названу квартиру. \~ \~ \~ \~ У судовому засіданні позивач та представник позивача наполягли на заявленому позові, а представник відповідача та відповідач заперечили на позов, вказуючи на те, що спадкодавець свідомо за життя не бажав отримувати у власність спірну квартиру та крім того було пропущено і строк позовної давності, бо шлюб [PERSON] було розірвано ще у 2005 році. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений\~ позов підлягає\~ задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 6 квітня 2016 року помер рідний брат позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього від 08.04.2016 року, свідоцтвами про народження спадкодавця та позивача, у яких зазначені їх спільні батьки. За життя [PERSON] уклав шлюб із відповідачем (до шлюбу [PERSON]І.), про що слідує із свідоцтва про одруження від 17.12.1999 року. Натомість вказаний шлюб було згодом розірвано, як про це слідує із відповідного свідоцтва від 14.07.2005 року. За час шлюбу [PERSON] та відповідача ними була придбана квартира [ADDRESS], про що вбачається із договору купівлі-продажу спірної квартири, посвідченого 15 квітня 2000 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 462. При цьому на такий висновок суду не впливає те, що названа квартира була придбана на імя [PERSON], оскільки відповідач під час судового розгляду визнала ту обставину, що саме під цим іменем вона і виступала у якості покупця квартири за договором від 15 квітня 2000 року, пояснюючи це тим, що на момент укладання договору вона після зміни свого прізвища (через укладання шлюбу) не встигла отримати новий паспорт на імя [PERSON] Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ч.1 ЦК України). За ч.1 ст. 318 ЦК України Суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу (у тому числі фізичні особи). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ст.368 ЦК України). Статею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 368 ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Проте судом вказаної домовленості чи договору чи судового рішення встановлено не було. Тому в силу вказаних положень Закону частка спадкодавця у праві власності на спірну квартиру і становить саме 1\\2 частину, яка і належала за життя [PERSON] \~ \~ У встановлений законом строк позивач звернувся до державного нотаріуса Пятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 16.04.2016 року. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті або день з якого вона оголошується померлою. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавцяця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Отже, позивач є спадкоємцем другої черги після смерті свого рідного брата, оскільки вищезазначене спадкове майно позивач прийняв за законом згідно зі ст. 1261 та ст. 1269 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини. Позивач заяву про відмову у прийнятті спадщини відповідно до ч. 4 ст. 1273 ЦК України не подавав. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво на право на спадщину. Однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину\~ звязку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, а саме вищевказаного договору купівлі-продажу на спірну квартиру. Натомість, копія вказаного договору наявна у матеріалах цивільної справи, вона була надана стороною позивача. За положеннями ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. При цьому від осіб, які беруть участь у справі, відповідних клопотань не надходило, через що, ну думку суду, в силу положень ст. 64 ЦПК України, копія договору купівлі-продажу 15 квітня 2000 року є належним та допустимим письмовим доказом правовстановлюючим документом спадкодавця на спірну квартиру. Окрім позивача інших спадкоємців, які прийняли спадщину, судом не встановлено. Вказане достовірно підтверджено матеріалами відповідної спадкової справи. За таких обставин, виходячи із наведеного підстав \~для відмови у задоволенні позову немає. При цьому доводи сторони відповідача про сплив строку позовної давності не впливають на вказаний висновок суду, оскільки із наданої стороною позивача довідки від 17.11.2016 року слідує, що адреса проживання спадкодавця це і є адреса спірної квартири, користуючись якою на свій розсуд, він не вбачав порушень свого права. Більш того, наслідки пропущення строку позовної давності, передбачені ЦК України, не розповсюджуються на відносини, що виникають із шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved