Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами позики по розписці від 17.07.2014 року та 05.08.2014 року в розмірі 100000,00 грн., посилаючись на невиконання відповідачем умов договору і не повернення коштів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав. Пояснив, що відповідач відмовляється від повернення грошових коштів, він з нею спілкувався, їй відомо про розгляд справи в суді, вона відмовилась отримувати судову повістку, це свідчить про не бажання виконувати зобов'язання. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.07.2014 року [PERSON] передав за розпискою [PERSON] в позику грошові кошти у сумі 60000,00 грн. Позичальник зобов'язалася повернути вказані грошові кошти у строк до 17.08.2014 року, що підтверджується розпискою (а.с. 5). Крім того, 05.08.2014 року позикодавець передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 40000,00 грн. з строком повернення вказаної суми грошових коштів до 05.09.2014 року (а.с. 6). А всього відповідач має грошове зобов'язання в сумі 100000,00 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вимоги законодавства щодо форми договору сторонами дотримано. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Правова позиція Верховного Суду України з приводу даних правовідносин викладена в Постанові від 02.07.2014р. по справі №6-79цс14. Відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов»язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У передбачені договорами строки позика відповідачем в повному обсязі повернута не була, чим [PERSON] порушила умови договорів та норми цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 526, 1046, 1049 ЦК України. Враховуючи викладене, а також ті обставини, що позика не повернута, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 1000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved