Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою 18.12.2015 року та уточнюючи позовні вимоги, просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON], померлого 08.11.2014 року та після смерті матері [PERSON], померлої 22.11.2002 року, право власності на житловий будинок А-1, загальною площею 47,40 кв.м., житловою 24,50 кв.м., з господарськими спорудами сараєм Б та В, вбиральнею Г, парканом № 1,2, який розташований за адресою вул. Російська,7 смт. Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області на неприватизованій земельній ділянці. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що 08.11.2014 року помер його брат [PERSON], та 22.11.2002 року померла його мати [PERSON], після смерті яких відкрилась спадщина на вище вказаний житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою вул. Російська,7 смт. Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області. Спірний житловий будинок на праві власності за життя на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Криворізької районної Ради депутатів трудящих від 19.06.1959 року належав батькові позивача та померлого [PERSON] [PERSON], який помер 01.04.1989 року. Вказаний будинок був спільною сумісною власністю їх батьків, які перебували у шлюбі з 07.09.1952 року та кожному із них належало по 1/2частці вказаного будинку. На день смерті [PERSON], померлого 01.04.1989 року з ним проживали його дружина та мати позивача [PERSON], та брат позивача [PERSON] які на підставі ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті чоловіка та батька, однак своє право в державних органах не зареєстрували. Після смерті 22.11.2002 року [PERSON] спадщину прийняли сам позивач [PERSON] та [PERSON], які в межах визначеного законодавством строку звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак свідоцтво про право на спадщину не отримували та своє право в державних органах також не зареєстрували. При зверненні позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON], померлого 08.11.2014 року постановою нотаріуса від 08.12.2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцем не наданий правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою вул. Російська,7 смт. Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області. Відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарськими спорудами, а саме свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок з господарчими спорудами, яке взагалі не збереглося, та що за життя ні мати, ні брат не зареєстрували своє право власності, що перешкоджає позивачу реалізувати його спадкові права, у звязку з чим, позивач звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, яку просив розглядати за його відсутності та позовні вимоги підтримував, про що надав відповідну заяву (а.с.6). Представник відповідача Христофорівської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області правом на участь в судовому засіданні не скористався, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечували (а.с.39). Третя особа [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористався, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.56). В звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.09.1952 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище «Ягодка», що вбачається з довідки відділу реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.25). В період перебування у шлюбі, а саме 19.06.1959 року [PERSON], на підставі рішення виконкому Криворізької районної ради депутатів трудящих від 19.06.1959 року, видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою смт. Христофорівка вул. Російська, буд. 7, Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.15). Вказаний житловий будинок з господарчими спорудами за інформацією КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 02.12.2015 року та № 144147 зареєстрований за [PERSON] в реєстровій книзі 4хр-13-13 (а.с.42,67). Відповідно до ст. 22 КЗпШС Української PCP, який діяв на момент виникнення права власності подружжя на зазначений житловий будинок з господарчими спорудами, майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. А відповідно до ст. 28 цього ж Кодексу, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Отже вищезазначений житловий будинок з господарчими спорудами, за адресою: вул.. Російська, буд.7, в смт. Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], кожному з яких належить по 1/2 частці. [PERSON], батько позивача та [PERSON], помер 01.04.1989 року (а.с.4,8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому за життя майно, в тому числі і на 1/2частку житлового будинок А-1, загальною площею 47,40 кв.м., житловою 24,50 кв.м., з господарськими спорудами сараєм Б та В, туалетом Г, парканом № 1,2, який розташований за адресою вул. Російська, 7 смт. Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області. [PERSON], померлий 01.04.1989 року за життя заповітів не складав, після його смерті ніхто до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що вбачається з відомостей завідувача Шостої криворізької державної нотаріальної контори за № 75/01-16 від 18.01.2016 року та про що свідчать інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11.01.2016 року (а.с.46-48) та довідка Христофорівської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області від 01.12.2015 року(а.с.23). В той же час, разом з ним на момент смерті, згідно до довідки Христофорівської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області від 01.12.2015 року № 893, проживали [PERSON] - дружина та [PERSON] - син, які в силу вимог ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] як такі, що фактично вступили в управління та володіння майном останнього (а.с.8, 23,25). Отже, [PERSON] належала 3/4частки вказаного житлового будинку з господарчими побудовами з врахуванням належної їй 1/2частки у праві спільної сумісної власності подружжя, а [PERSON], належала 1/4частка житлового будинку з господарчими спорудами по вул. Російська, 7 смт. Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області, в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], померлого 01.04.1989 року. Своє право на спадщину ні [PERSON]А, ні [PERSON] належним чином не оформили. [PERSON], мати позивача та [PERSON] померла 22.11.2002 року (а.с.5,8). Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй за життя майно, в тому числі і на 3/4частки житлового будиноку з господарчими спорудами за адресою вул. Російська, 7 смт. Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області. [PERSON], яка померла 22.11.2002 року за життя заповітів не складала, але 19.03.2003 року, тобто в межах шестимісячного строку для подання заяви для прийняття спадщини, після її смерті з заявами про прийняття спадщини за законом звернулися [PERSON] позивач по справі та [PERSON] брат позивача (а.с.8), заведено спадкову справу за № 170/2003, але свідоцтва про право на спадщину не видавалось, що вбачається з відомостей завідувача 5-ї Криворізької державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Криворізької філії ДНА в Дніпропетровській області від 01.03.2016 року за № 117/01-14 та про що свідчать інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01.03.2016 року (а.с.60-62) та довідка Христофорівської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області від 01.12.2015 року(а.с.23). Отже, після смерті матері [PERSON], яка померла 22.11.2002 року, в порядку ст.. 1269, 1270 ЦК України прийняли спадщину [PERSON] позивач по справі та [PERSON] брат позивача, яким належала [PERSON] - 3/8частки вказаного будинку з господарчими спорудами, а [PERSON], з врахуванням спадкованих 1/4частки після смерті батька, його часка у вказаному будинку з господарчими спорудами склала 5/8. Але, також ні [PERSON], ні [PERSON] своє право на спадщину не зареєстрували належним чином. Судом встановлено, що 08.11.2014 року помер брат позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього серії 1-КИ № 602864 від 10.11.2014 року та свідоцтвами про народження позивача та [PERSON] від 23.11.1978 року (повторне) та від 25.10.1956 року відповідно (а.с.6,8). [PERSON] по день своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою [INFO] один (а.с.24). [PERSON], померлий 08.11.2014 року, за життя заповітів не складав, про що свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 11.01.2016 року (а.с.45) та довідка Христофорівської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області від 01.12.2015 року(а.с.22). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Отже, позивач є спадкоємцем другої черги за законом після смерті брата [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON], померлого 08.11.2014 року з заявою про прийняття спадщини звернувся лише позивач, заведено спадкову справу № 58296831, свідоцтва про право на спадщину не видавались(а.с.43,44). При зверненні позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON], померлого 08.11.2014 року постановою нотаріуса від 08.12.2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцем не наданий правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою вул. Російська,7 смт. Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.14). Згідно ч.1, ч.2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Земельна ділянка за адресою вул. Російська,7 смт. Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області не приватизована (а.с.65). Вартість спірного житлового будинку з господарськими спорудами за адресою вул. Російська,7 смт. Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області станом на 11.12.2015 року складає 60814,00 грн. (а.с.18). Згідно з ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однією з загальних засад цивільного законодавства згідно ст. 3 ЦК України є судовий захист цивільного права та інтересу, а Законом України „Про судоустрій і статус суддів визначено, що метою здійснення правосуддя є захист прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, тому суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства та захисту права, повинен сприяти учасникам цивільних правовідносин, які звернулися до суду у відповідності до ст. 3 ЦПК за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у реалізації ними цих прав. З огляду на викладені обставини та виходячи з положень ч.5 ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та враховуючи відсутність правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок з господарчими спорудами, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок А-1, загальною площею 47,40 кв.м., житловою 24,50 кв.м., з господарськими спорудами сараєм Б та В, туалетом Г, парканом № 1,2, який розташований за адресою вул. Російська,7 смт. Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області на неприватизованій земельній ділянці, в порядку спадкування за законом на 5/8 частки після смерті брата [PERSON], померлого 08.11.2014 року та 3/8частки після смерті матері [PERSON], померлої 22.11.2002 року.

Outcome: approved