Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості за договором позики від 02.01.2019 року у розмірі 43 110, 00 гривень, а також витрати на правничу допомог у розмірі 5 000, 00 гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 768, 40 гривень. Позивач обґрунтовує позов тим, що 02.01.2019 року він дав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 1000, 00 євро, що по курсу НБУ, на момент передачі коштів, становила 31 710, 00 гривень. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 02.05.2019 року, про що сторонами був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області - Біляк О.Я. Відповідач [PERSON] до теперішнього часу не повернув борг в повному обсязі. За умовами договору позики, [PERSON] зобов`язався, у разі несвоєчасного повернення позиченої грошової суми, сплатити позивачу штраф у розмірі 100 євро за кожен місяць прострочення, таким чином, несплачена сума за договором позики становить 43 110, 00 грн. Враховуючи вказане, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх прав. 30.09.2019 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов, але [PERSON] відзиву так і не надав. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково. Як встановлено судом, 02 січня 2019 року [PERSON] уклав договір позики з [PERSON] , за яким позивач (позикодавець) передав, а відповідач (позичальник) прийняв грошову суму у розмірі 1000, 00 євро, що по курсу НБУ, на момент передачі коштів, становила 31 710, 00 гривень, про що свідчить ксерокопія договору позики та розписки(а.с.12-13). За умовами договору позики, [PERSON] зобов`язався, у разі несвоєчасного повернення позиченої грошової суми, сплатити позивачу штраф у розмірі 100 євро за кожен місяць прострочення. Згідно відповіді на адвокатський запит від 04.09.2019 року(а.с.14), [PERSON] , [INFO] , з 07.03.2019 року працює у ТОВ «ФОРА» та займає посаду керуючого магазином. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, суму позики не повернув в обумовлений сторонами термін, а саме до 02.05.2019 року. Таким чином у [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 43 110, 00 грн., яка складається з суми позики - 31 710, 00 грн., штрафу 100 євро за курсом НБУ станом на 02.06.2019 року - 3 000, 00 грн., штрафу 100 євро за курсом НБУ станом на 02.07.2019 року - 2 900,00 грн., штрафу 100 євро за курсом НБУ станом на 02.08.2019 року - 2 800,00 грн., штрафу 100 євро за курсом НБУ станом на 02.09.2019 року - 2 700, 00 грн. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання позики, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Зважаючи на положення ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З положень ст. 625 ЦК України вбачаться, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивачем в позові було зазначено попередній розрахунок суми судових витрат, а саме: 768, 40 грн. - сплачений при поданні позову судовий збір, а також 5 000,00 грн. - витрати на правничу професійну допомог, які складаються з усної консультації з вивченням документів та правового аналізу правочину/розписки - 500,00 грн., представництва та захисту інтересів позивача в суді першої інстанції - 2500,00 грн., складення позовної заяви - 1 600,00 грн., виготовлення адвокатського запиту - 400,00 грн. Представництво та захист інтересів в суді адвокатом не здійснювався, так як справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для стягнення 2 500,00 грн. за послугу, яка не надавалася. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на вище вказане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму боргу та штрафів за договором позики у сумі 43 110, 00 грн., сплачений позивачем судовий збір у сумі - 768, 40 грн. та витрати на правничу професійну допомогу у розмірі 2 500,00 грн. (усна консультація з вивченням документів та правового аналізу правочину/розписки - 500,00 грн., складення позовної заяви - 1 600,00 грн., виготовлення адвокатського запиту - 400,00 грн.).

Outcome: partial