Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсним іпотечний договір №3.07111862 від 21.11.2007 року, укладений між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON], та стягнути з відповідача на користь позивача 12180 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог позивач вказує, що вказаний договір було укладено між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON], з другої сторони, і за даним договором в іпотеку банку було передано квартиру [ADDRESS], власниками якої в рівних частинах є [PERSON] та [PERSON]. Як вказує позивач в поданому позові, своєї власної згоди на передачу майна в іпотеку відповідно до положень ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» він не надавав, що є підставою для визнання такого правочину недійсним, а також вважає, що діями банку він був введений в оману, оскільки вважав, що підписанням договору він надає [PERSON] свою згоду на заставу її частки майна. Виходячи з викладеного, позивач, посилаючись на ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, ст. 230 ЦК України та ч. 4 ст. 369 ЦК України, просить визнати недійсним іпотечний договір №3.07111862 від 21.11.2007 року, укладений між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON], та стягнути з відповідача на користь позивача 12180 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила про задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник відповідача просив в позові відмовити, посилаючись на те, що позивач у справі є стороною оспорюваного ним договору, а отже підписанням такого надав свою згоду на передання майна в заставу. Також представник вказав, що при підписанні договору позивач засвідчив своє волевиявлення на його укладення, зі змістом договору та його істотними умовами був ознайомлений, такі йому були зрозумілі і на їх застосування він погодився, а отже його твердження про введення його банком в оману не відповідають дійсності та є недоведеними. Суд, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 21.11.2007 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON], з другої сторони, було укладено іпотечний договір №3.07111862, за яким в іпотеку банку було передано квартиру [ADDRESS], власниками якої в рівних частинах є [PERSON] та [PERSON]. Позивач вважає даний договір недійсним, оскільки він своєї власної згоди на передачу майна в іпотеку відповідно до положень ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» не надавав. Згідно ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є спільній власності може бути передано в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Як вбачається з змісту оспорюваного договору (а.с. 4), позивач [PERSON] у справі є стороною оспорюваного ним договору, а отже підписанням такого надав свою згоду на передання майна в заставу, що підтверджується пунктами 1.1-1.5 оспорюваного договору, і відповідно вимоги позивача в частині визнання недійсним договору є необґрунтованими. Також, як вказує позивач, при укладенні договору він був введений в оману оскільки вважав, що підписанням договору він надає [PERSON] свою згоду на заставу її частки майна, і тому такий договір має бути визнаний недійсним судом на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України із відповідним відшкодуванням йому моральної шкоди в сумі 12180 гривень. В то же час, як встановлено судом, пунктом 5.9 оспорюваного договору встановлено, що підписання іпотекодавцем даного договору свідчить про те, що всі умови даного договору йому зрозумілі. При цьому договір підписаний позичальником і посвідчений нотаріально, що свідчить про повне ознайомлення позивача зі змістом такого договору та розуміння його умов. Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Так, під обманом слід розуміти певні винні та навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді настати не можуть, але для сторони, що вчиняє обман, наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними. Такий обман може відбуватись як у вигляді активної поведінки, так і у вигляді бездіяльності або замовчування про певні обставини. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Правочини, що вчинені під впливом обману, належать до оспорюваних правочинів, а тому наявність обману як такого та наявність дій сторони правочину щодо вчинення обману мають бути доведені особою, яка діяла під впливом обману. Представником позивача в його поясненнях по суті поданого позову та в самій позовній заяві не подано жодного доказу наявності в діях відповідача вищевказаних ознак вчинення обману позичальника при укладенні спірного правочину. Твердження позивача та його представника про обман позичальника носять декларативний характер, не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами справи. Як встановлено з матеріалів справи та пояснень представників, наданих в судовому засіданні, також письмових пояснень, долучених до матеріалів справи, іпотечний договір укладений між сторонами не суперечить моральним засадам суспільства, особи, які їх вчинили мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та їх волевиявлення були вільним і відповідало їхній внутрішній волі, вказаний правочин вчинений у формі, встановленій законом, і спрямований на настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним. Судом також встановлено, що умови укладеного договору сторонами визнавались та виконувались відповідно до порядку встановленого таким договором, жодних вимог щодо зміни окремих положень даних договору сторонами раніше не вимагалось, що підтверджує вільне волевиявлення сторін при укладанні такого договору, повне розуміння сторонами змісту таких договорів та наслідки їх укладання. Виходячи з викладеного, суд вважає необґрунтованими та недоведеними твердження позивача про невідповідність іпотечного договору вимогам законодавства, оскільки позивачем було підписано такий договір, а отже він розумів наслідки такого підписання та погодився на умови такого договору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed