Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що за договором купівлі-продажу №4 від 20 січня 2008 року, укладеним з КСП «Мирова революція», він придбав, як він вважає, нерухоме майно, а саме: два корівники чотирирядні , площею 1701,6 кв.м та 1972,6 кв.м, корівник дворядний, площею 927,5 кв.м, молочний блок, площею 918,5 кв.м, установку КЗС-20, який визнано дійсним рішенням Постійно діючого третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» від 31 березня 2008 року та визнано право власності позивача на зазначене майно. Оскільки земельну ділянку з кадастровим номером 5923886300:01:002:0029, на якій знаходиться це майно, наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 21 червня 2018 року №1804673/16-18-СГ передано у власність [PERSON] , а 2 липня 2018 року це її право власності зареєстровано державним реєстратором Виконавчого комітету Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області Житник О.О., позивач вважає, що такими діями відповідачів порушено його право власності як на споруди, так і на земельну ділянку, у зв?язку з чим просить скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 21 червня 2018 року №1804673/16-18-СГ про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 5923886300:01:002:0029, яка знаходиться за адресою: Сумська область, Путивльський район, сільрада Новослобідська, а також скасувати запис №26880461 від 2 липня 2018 року державного реєстратора Виконавчого комітету Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області Житник О.О. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5923886300:01:002:0029 за [PERSON] . У відзиві на позов відповідач - державний реєстратор Виконавчого комітету Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області Житник О.О., позов не визнає, свої заперечення обґрунтовує тим, що рішення про реєстрацію зазначеної земельної ділянки нею було прийнято на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 21 червня 2018 року №1804673/16-18-СГ і її дії відповідали вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на момент реєстрації права власності [PERSON] . Відповідач вважає, що з її боку порушень прав позивача не допущено, тому просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Сумській [PERSON] , позов не визнає, свої заперечення обґрунтовує тим, що земельна ділянка з кадастровим номером 5923886300:01:002:0029, виділена у власність [PERSON] , знаходиться поза межами населеного пункту с.Нова Слобода Путивльського району Сумської області. Заслухавши пояснення позивача та його представника, які позов підтримали, представника відповідача [PERSON] , який позов не визнав, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 5 квітня 2018 року [PERSON] звернулася з заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с.47, 48). Та обставина, що зазначена земельна ділянка знаходиться поза межами населеного пункту на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, підтверджується інформаційною довідкою Відділу у Путивльському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 17 квітня 2018 року №286/409-18 (а.с.49). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 24 квітня 2018 року №18-2336/16-18-С [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, орієнтовною площею 2 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.51), а наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 21 червня 2018 року №18-4673/16-18-С затверджено проект землеустрою та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 5923886300:01:002:0029 (а.с.53). 13 червня 2018 року проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5923886300:01:002:0029 площею 2 га, місце розташування: Сумська область, Путивльський район, Новослобідська сільська рада (а.с.54-57). Як убачається з висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №1982/1650/1651 від 7 жовтня 2019 року, земельна ділянка з кадастровим номером 5923886300:01:002:0029 знаходиться на території Новослобідської сільської ради Путивльського району за межами населених пунктів. На вказаній земельній ділянці маються поліпшення, з яких №1-№17, №22 належать [PERSON] , а №18-№21 (КЗС-20) належать [PERSON] , а також стовпи ЛЕМ, власник яких невідомий. При цьому експертом встановлено рік побудови поліпшення №14 (1960) та №15 (1976), що стосується решти поліпшень, то рік побудови їх не встановлено (а.с.142-159). Позивачем у якості доказів на підтвердження обставин, на які він посилається у позовній заяві, надано договір №4 від 20 січня 2008 року, укладений з КСП «Мирова революція» в особі ліквідатора Оскорбіна А.Г., згідно з яким [PERSON] придбав нежитлові приміщення: два корівники чотирирядні, площею 1701,6 кв.м та 1972,6 кв.м, корівник дворядний, площею 927,5 кв.м, молочний блок, площею 918,5 кв.м, установку КЗС-20, та рішення Постійно діючого третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» від 31 березня 2008 року, яким цей договір визнано дійсним та визнано за [PERSON] право власності на корівник чотирирядний літ.А-1, площею 1701,6 кв.м, молочний блок літ.Б-1, площею 918,5 кв.м, корівник чотирирядний літ.В-1, площею 1972,6 кв.м, корівник дворядний літ.Г-1, площею 927,5 кв.м, що знаходяться по [ADDRESS] , та на установку КЗС-20 (а.с.11-14, 15-16). \~За змістом статей\~15\~та\~16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом. Метою звернення позивача з даним позовом є захист набутого за його твердженням ще в 2008 році права приватної власності на нерухоме майно. Порушення свого права позивач вбачає в оформленні шляхом здійснення державної реєстрації у 2018 році речового права на земельну ділянку з кадастровим\~номером 5923886300:01:002:0029 за відповідачем [PERSON] . Отже, за змістом заявленого позову між позивачем та відповідачем [PERSON] має місце спір про право власності на нерухоме майно земельну ділянку, на яку, як вважає позивач, він має право у зв?язку з тим, що на ній знаходиться належне йому нерухоме майно. Згідно із ч.ч.1, 4\~\~ст.11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У\~ст.328 ЦК України\~визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, у тому числі на нерухоме майно, є наявність підтвердженого належними доказами права власності позивача щодо нерухомого майна, а також підтверджений належним доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права. Ураховуючи, що відповідно до\~ст.328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному позивачем. Згідно зі\~ст.182 ЦК України\~(у редакції, чинній станом на 2008 рік) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У постанові від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в ч.1\~ст.317 ЦК України, у тому числі й право володіння. Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (тут і надалі в редакції, чинній станом на 2008 рік, Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Стаття 3 Закону визначала принципи державної реєстрації, відповідно до яких, зокрема, речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом; правочини щодо нерухомого майна вчиняються, якщо право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього Закону. Статтею 4 Закону встановлено, що обов`язковою є державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема права власності на нерухоме майно. У період з 2008 по 2018 роки (тобто з моменту, з якого позивач вважає себе власником нерухомого майна і до моменту реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем) законодавство, яким врегульовано порядок оформлення речових прав на нерухоме майно, неодноразово змінювалось, проте зі збереженням законодавцем загальних вимог щодо обов`язковості здійснення державної реєстрації речового права, тобто визнання правопорядком, як завершальної стадії юридичного складу набуття особою права власності на нерухоме майно. У постанові від 20 травня 2020 року у справі №\~\~911/1902/19 Верховний Суд дійшов висновку, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Близький за змістом правовий висновок неодноразово сформульований Верховним Судом, зокрема в постановах від 27 червня 2018 року у справі №921/403/17-г/6, від 8 серпня 2019 року у справі №909/472/18 та від 29 квітня 2020 року у справі №911/1455/19. Наведене є втіленням запровадженого в Україні у сфері обігу нерухомості «принципу внесення», в силу якого право, яке підлягає реєстрації, виникає в момент такої реєстрації. Відповідний правовстановлюючий документ (правочин (договір), акт тощо) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права. Доводи позивача про те, що ним за договором №4 від 20 січня 2008 року придбано нерухоме майно, є сумнівними, оскільки доказів того, що це майно було зареєстровано як нерухоме за попереднім власником КСП «Мирова революція», суду не надано. Крім того, позивач не зареєстрував своє право власності на це майно як на нерухоме відповідно до рішення Постійно діючого третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» від 31 березня 2008 року. Посилання позивача на те, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 21 червня 2018 року №1804673/16-18-СГ про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 5923886300:01:002:0029 порушено його право власності як на споруди, так і на земельну ділянку, є непереконливими, оскільки судом встановлено, що майно знаходиться по [ADDRESS] , а земельна ділянка поза межами населених пунктів. У зв`язку з зазначеним доводи представника відповідача про те, що наданими позивачем доказами не можливо підтвердити, що поліпшення, зазначені у висновку експерта, та майно, вказане у рішенні третейського суду, - це те ж саме майно, є обґрунтованими, і інформація, викладена у листі Новослобідської сільської ради від 19 грудня 2018 року №1386/02-27 (а.с.70), таких доводів не спростовує. Крім того, як вбачається з висновку експерта, рік побудови поліпшень, які, як стверджує позивач, належать йому, не встановлено. Позивачем у якості доказів надано копії його заяв до виконкому Новослобідської сільської ради про видачу йому свідоцтв про право власності на КЗС-20 (від 12 серпня 2010 року та від 2 червня 2015 року) та на ангар (від 27 лютого 2015 року), при цьому відсутні докази його оскарження бездіяльності органу місцевого самоврядування, а також відсутні і докази його звернення до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки до 5 квітня 2018 року, тобто до моменту звернення [PERSON] з відповідною заявою. Отже позивач, стверджуючи про набуття права власності на майно ще у 2008 році, не наддав як доказів вчинення ним станом на момент звернення з позовом передбаченого чинним законодавством комплексу послідовних юридично значимих дій з оформлення відповідного речового права, які б свідчили про завершення юридичного складу набуття повноважень власника нерухомого майна, так і доказів вчинення ним дій щодо відведення у власність спірної земельної ділянки, тоді як відповідач [PERSON] оформила та здійснила державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5923886300:01:002:0029 у 2018 році. Таким чином, позивач, не вживши жодних заходів до набуття у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку, на якій, як він стверджує, знаходиться його нерухоме майно, і на яку, як він вважає, він мав пріоритетне право претендувати, намагається оспорити право власності на цю ділянку відповідача [PERSON] . З огляду на викладене, відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки позивач в межах розгляду даного спору не довів набуття у встановленому законодавством порядку речового права, на захист якого подано даний позов і що державна реєстрація права власності на земельну ділянку за [PERSON] порушує таке речове право позивача.

Outcome: dismissed