Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обгрунтовуючи його тим, що з 2013 року працює на ТзОВ «ПМК-123», де йому нараховували та частково виплачували заробітну плату за виконану роботу. З липня 2013 року йому не виплачували заробітну плату і до цього часу перебуває з відповідачем у трудових відносинах. Звернувшись до Управління пенсійного фонду в Свалявському районі йому видано виписку про нараховану заробітну плату в розмірі 1250,00 грн. на місяць. Оскільки заробітну плату не виплачували з липня 2013 року товариство має йому виплатити заборгованість за 10 місяців у сумі 12250,00 грн. 10.06.2014 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив також зобов»язати відповідача видати позивачу належним чином заповнену трудову книжку, оскільки така знаходиться у відповідача. Позивач та його представник подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з»явився, подав клопотання про перенесення розгляду справи у зв»язку з зайнятістю представника відповідача, однак суд дане клопотання до уваги не бере, оскільки таким не подано ніяких доказів на підтвердження поважності причин нез»явлення до суду з врахуванням того, що такі клопотання представником відповідача подавались неодноразово. Також представником відповідача подано заперечення на позовну заяву, в якій він просить у позові відмовити у зв»язку з пропуском строку звернення до суду. Також зазначає, що заборгованості у товариства перед позивачем не має, позивача було звільнено, оскільки такий перестав з»являтися на роботу. Заробітна плата позивачу перераховувалася на картковий рахунок та видавалася представниками товариства безпосередньо на об»єкті. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з відомостей з центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «ПМК-123» з 29.07.2013 року по 01.11.2013 року. Згідно розрахунково-платіжних відомостей за липень 2013 року: майстер [PERSON] відпрацював 3 дні, заробітна плата становить 163,05 грн., сума до виплати - 133,60 грн., за серпень 2013 року: позивачем відпрацьовано 21 день, заробітна плата становить 1250,00 грн., сума до виплати - 1110,27 грн., за вересень 2013 року: позивачем відпрацьовано 21 день, заробітна плата становить 1250,00 грн., сума до видачі - 1110,27 грн., за жовтень 2013 року: позивачем відпрацьовано 23 дні, заробітна плата становить 1250,00 грн., сума до видачі - 1110,27 грн., за листопад 2013 року: позивачем відпрацьовано 1 день, заробітна плата складає 306,78 грн., сума до виплати - 295,74 грн. Відповідно до ст. ст. 94, 95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. 30.09.2013 року позивачу було виплачено 1000,00 грн. заробітної плати, що стверджується квитанцією Приватбанку про надходження готівки. В своїх запереченнях представник відповідача посилається, що позивач також отримував заробітну плату безпосередньо на об»єкті та подав акт, складений директором товариства від 22.08.2013 року про те, що [PERSON] було видано готівку в сумі 4000,00 грн. в рахунок зарплати в присутності механіка [PERSON] та представника субпідрядної організації Терефенка Н.Р. Також посилається на те, що позивач у своїй скарзі до генерального прокурора (а.с. 36) вказав про те, що отримав заробітну плату готівкою у сумі 2500,00 грн. та 1000,00 грн. на картку. Виходячи зі змісту ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата виплачується особисто працівникові за місцем роботи або за його заявою через банківські установи. Таким чином належним і допустимим доказом виплати позивачу заробітної плати можуть бути лише відомості про виплату заробітної плати із підписом позивача про її отримання, або дані банківських установ. Будь-який акт про отримання працівником заробітної плати або відомості, викладені у зверненні до правоохоронних органів не можуть вважатись доказом виплати йому заробітної плати. Оскільки відсутні належні та допустимі докази про виплату в повному обсязі відповідачем заборгованої заробітної плати, тому з відповідача підлягає стягненню 2760,15 грн. (133,60 + 1110,27 + 1110,27 + 1110,27 + 295,74 - 1000) (сума зазначена з врахуванням обов'язкових податків та платежів). Посилання представника відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Якщо працівник в день звільнення був відсутній на роботі, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року). Стаття 47 КЗпП України покладає обов'язок з видачі колишньому працівникові трудової книжки на роботодавця. Відповідачем не надано даних про те, що [PERSON] отримав при звільненні свою трудову книжку, а тому необхідно зобов'язати відповідача видати її [PERSON] На підставі наведеного та

Outcome: partial