Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить: - визнати недійсним п.п. «г» пункту 1.2.8 Договору приєднання № ZРВ0АD40302534 від 11.05.2011 р. укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», яким встановлена винагорода за резервування ресурсів у розмірі 5,76 % річних від суми зарезервованих ресур\-сів; - застосувати наслідки недійсності п.п. «г» пункту 1.2.8 та зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за Договором приєднання № ZРВ0АD40302534 від 11.05.2011р. та зарахувавши в рахунок погашення суми кредиту грошові кошти, сплачені [PERSON] як винагороду за резервування ресурсів за весь час дії Договору. Зазначив, що 11.05.11 р. між ним та відповідачем укладений Договір приєднання №ZРВ0АD40302534 у відповідності з яким він отримав кредит в розмірі 61182,64 грн., термін повернення - 10.05.2016 рік.. Також між сторонами укладений договір застави від 13.05.11 р. від\-повідно до якого, для забезпечення повного і своєчасного виконання позичаль\-ником зобов'язань за Договором приєднання заставодавець передає заставодержателю предмет застави в заста\-ву (автомобіль Мегсеdеs-Веnz, реєстраційний номер [NUMBER], 1994 рік випу\-ску). Підпунктом «г» пункту 1.2.8 Договору приєднання передбачено, що позивач зо\-бов'язаний сплачувати відповідачу винагороду за резервування ресурсів у роз\-мірі 5,76 % річних від суми зарезервованих ресурсів. Вказує, що в Договорі приєднання не зазначено, в чому саме полягає послуга банка «винагорода за резервування ресурсів» та не вказано, в чому полягає її результат та як саме споживач може його отримати. Національним банком України визначено, що банк зобов'язаний резервувати кошти за кожною операцією залучення депозиту, кре\-диту (позики) в іноземній валюті від нерезидента у розмірі 20 відсотків від за\-гальної суми операції. Споживчий кредит був отриманий позивачем в гривні, він не потребував операції з резервування коштів. Крмі цього, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік забо\-ргованості споживача, тощо). Вважає, що умови про сплату позивачем винагороди за резервування, яке не передбачене чинним законодавством, вклю\-чені до Договору безпідставно. В звязку з тим, що укладений кредитний договір є договором приєднання, [PERSON] не міг запропонувати свої умови договору. Якби у позивача була можливість, він не приймав би умов щодо встанов\-лення в договорі винагороди за резервування ресурсів в розмірі 5,76 % річних, оскільки він цієї послуги не отримував, що вона означає йому роз'яснено не було, плата за кредит окрім відсотків в розмірі 20,04 % річних за рахунок винагороди збільшилась ще на 5,76 %. Вказана умова включена відповідачем до змісту договору споживчого кредиту всупереч принципу добросовісності, має наслідком істотний дисба\-ланс прав та обов'язків на шкоду споживача та є несправедливою умовою. Позивач не мав змоги звернутися до суду за захистом своїх порушених прав як споживача фінансових послуг на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки до 2012 року цей закон не міг застосовуватися до даного спору. Це питання було вирішено після прийняття Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ постанови від 30 березня 2012 року № 5. Позивач не мав можливості вплинути на формування правової позиції Вищих судових інстанцій України щодо визначення сфери застосування Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання представника не направив. Про час та місце розгляду справи повідомлений. До суду направлено заяву про розгляд справи за відсутності представника. Надано письмові заперечення, суть яких зводиться до того, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. [PERSON] уклав договір із ПАТ КБ «Приватбанк» в письмовій формі, вчинив підпис власноруч, маючи при цьому необхідний обсяг цивільної дієздатності. Зазначено, що волевиявлення позивача, як учасника правочину було вільним, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, укладений належним чином з додержанням всіх передбачених законодавством вимог. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Аналізуючи надані докази суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.05.11 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» 11 травня 2011 року укладений Договір приєднання № ZРВ0АD40302534 у відповідності з яким позичальник отримав кредит в розмірі 61182,64 грн., термін повернення 10 травня 2016 року. Процентна ставка встановлена в розмірі 20,04 % річних. Підпунктом «г» пункту 1.2.8 Договору приєднання передбачено сплату інших платежів: … винагорода за резервування ресурсів у роз\-мірі 5,76 % річних від суми зарезервованих ресурсів. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного ви\-значеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих по\-треб. Згідно абз. 3 ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у до\-говорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, пла\-тежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких плате\-жів за дії, які не є послугою у визначенні цього закону, є нікчемною. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь іншої сторони, певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від бо\-ржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є до\-говір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стан\-дартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах, встановле\-них договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 3.2. та п. 3.6. Правил надання банками України інформа\-ції споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердже\-них Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.07 року, кредитний договір має містити графік платежів у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з врахуванням даних, передбачених у додатку до цих правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік забо\-ргованості споживача, тощо). Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності несправе\-дливої умови договору таке положення може бути змінено, або визнане недійс\-ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Суд приходить до висновку, що в договорі приєднання не зазначено в чому саме полягає послуга банка «винагорода за резервування ресурсів» та не вказано в чому полягає її результат та як саме споживач може його отримати. Вказана умова включена відповідачем до змісту договору споживчого кредиту всупереч принципу добросовісності, має наслідком істотний дисба\-ланс прав та обов'язків на шкоду споживача та є несправедливою умовою, в ро\-зумінні ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Суд враховує, що позивач не мав раніше змоги звернутися до суду за захистом своїх порушених прав як споживача фінансових послуг на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки до 2012 року цей закон не міг застосовуватися до даного спору. Це питання вирішено після прийняття Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постанови від 30 березня 2012 року №5. Позивач не мав можливості вплинути на формування правової позиції Вищих судових інстанцій України щодо визначення сфери застосування Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, суд визнає причини пропущення позовної давності поважними, в звязку з чим порушене право позивача підлягає захисту. Враховуючи викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved