Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 20.08.2018 року мотивуючи тим, що 13.08.2018 року о 13:26 [PERSON] виступаючи під час зібрання громадян міста біля приміщення театру ім. Саксаганського за адресою: Київська область, м. Біла Церква, Клубний провулок, 1, поширив інформацію: «Не достоєн бути в театрі. Він не зміг зробити оркестр театральний. Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство. Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство, єдина за 12 років. Ніхто, він єдиний пропонував мені схеми як красти гроші в театрі і сьогодні його хотіли завести в театр.». Це зібрання знімалося засобами масової інформації та пересічними громадянами і в подальшому почали з'являтися у фейсбуці (Інтернет ресурс) репости різних авторів. Також, [INFO] року о 21 годині на сторінці телеканалу «Крокус» у фейсбуці (Інтернет ресурс) був розміщений відеоматеріал. Щодо змісту відеоматеріалу: з 4 хвилини 06 секунди по 4 хвилину 29 секунду (мова [PERSON]): «Він не зміг зробити оркестр театральний. Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство.» Цим самим [PERSON] безпідставно звинуватив його у причетності до неправомірних дій, які нібито були вчинені ним, а також ганебно висловлювався в його бік, що в цілому призвело до паплюження його честі, гідності та ділової репутації. Поширена [PERSON] інформація є недостовірною. Отже, інформація, яка була поширена відповідачем, доведена до відома невизначеної кількості осіб, користувачів фейсбуку (Інтернет ресурс) та відвідувачів сторінки телеканалу «Крокус», поширена інформація стосувалася безпосередньо його і її недостовірність підтверджується матеріалами справи. Відповідач мав переконатися в її достовірності, послатись на відповідні докази та офіційні джерела такої інформації. Враховуючи те, що твердження, поширені 13.08.2018 року та на сторінці телеканалу «Крокус» [INFO] року відповідачем є негативними для нього, [PERSON], оскільки факти підбурювання ним відповідача до вчинення кримінального злочину, а саме: «єдина людина, яка мене толкала на воровство. Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство, єдина за 12 років. Ніхто, він єдиний пропонував мені схеми як красти гроші в театрі», характеризують його як особу, яка є злочинцем та порушує право на повагу честі, гідності та завдає шкоди діловій репутації. Зазначене твердження з елементами образи не відповідає дійсності, з огляду на відсутність вироку суду, який набрав законної сили, щодо вказаних дій із встановленням його вини у їх вчиненні, тому зазначені відповідачем відомості є недостовірною інформацією, яка не відповідає дійсності, та є фактичним звинуваченням, що порушує презумпцію невинуватості за відсутності доказів доведеності такої вини у порядку, передбаченому законом. Враховуючи, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, як вона була поширена, вважає, що належним способом спростування недостовірної інформації у даному випадку є розміщення відповідачем на сторінці телеканалу «Крокус» резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «[INFO]». Тому, просив, з урахування заяви від 16.10.2018 року, про усунення недоліків позову, визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права та принижує честь, ділову репутацію [PERSON], інформацію, поширену 13.08.2018 року о 13:26 год. [PERSON] під час зібрання громадян міста біля приміщення театру ім. Саксаганського (Клубний провулок,1, м. Біла Церква. Київської області), а саме: «Не достоєн бути в театрі. Він не зміг зробити оркестр театральний. Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство. Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство, єдина за 12 років. Ніхто, він єдиний пропонував мені схеми як красти гроші в театрі і сьогодні його хотіли завести в театр.», а також [INFO] року о 21 годині на сторінці телеканалу «Крокус» в мережі Інтернет, а саме: «Він не зміг зробити оркестр театральний. Це за 12 років єдиналюдина, яка мене толкала на воровство»; зобов'язати відповідачів [PERSON] та Крокус-1 протягом 5 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію про [PERSON] шляхом розміщення на сторінці телеканалу «Крокус» в мережі Інтернет резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «[INFO]»; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 1409,6 грн. 24.10.2018 року, після усунення позивачем недоліків позову, Білоцерківським міськрайоним судом Київської області відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 07.12.2018 року відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанія «Крокус - 1», подав до суду відзив на позов, з якому зазначив, що не погоджується з твердженнями позивача викладеними у позовній заяві з наступних підстав. Так, до редакції Телерадіокомпанії «Крокус-1» подзвонили представники театру імені Саксаганського, м. Біла Церква, та повідомили, що з 12 годин 00 хвилин 13.08. 2018 року, біля приміщення театру за адресою: м. Біла Церква, пров. Клубний, 1, відбудеться мітинг громадськості Київщини на підтримку колективу та [PERSON]. Журналісти «Крокус - 1», з метою з'ясування подій та обставин справи, які відбуваються в театрі імені Саксаганського, прибули на місце та почали знімати сюжет. За результатами професійної діяльності журналістської групи [INFO] року о 21 годині 00 хвилин на офіційній сторінці «Крокус-1» в соціальній мережі FасеЬоок, було опубліковано сюжет під назвою «Білоцерківці ризикують залишитись без театральної творчості». Сюжет містить загальну інформацію, щодо настроїв трудового колективу театру імені Саксаганського, а також реакцію представників влади та громадськості на призначення нового виконуючого обов'язки керівника закладу. Інформація, яка міститься в сюжеті, зібрана у відповідності до вимог ст. 34 Конституції України, якою гарантовано кожному право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Щодо суті сюжету та тверджень [PERSON], які зафіксовані в сюжеті з 03 хвилини 52 секунди по 04 хвилину З0 секунд, яким зазначено: «Він не зміг зробить оркестр театральним. Я йому говорю ти ж не в філармонії, а в театрі і в тебе зовсім інша і музика должна.... І ти должен зовсім іншим за... і звільнився, але я скажу одне слово це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство», то виходячи із аналізу даних висловлювань, які зафіксовані відео сюжетом, не вбачається будь - якої образи та приниження честі та гідності позивача, або звинувачень у скоєні злочину, оскільки в даному випадку була висловлена суб'єктивна оцінка дій позивача, яка є оціночними судженнями [PERSON]. Крім того, фраза «за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство» компрометує більше [PERSON] ніж позивача та відображає лише їх негативні стосунки один до одного, будь - яких звинувачень у скоєні злочинів до позивача сюжетом не зафіксовано. Крім того, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, а отже твердження про приниження гідності, честі чи ділової репутації позивача є виключно його суб'єктивним оцінюванням ситуації, що склалась. 18.12.2018 року, на підготовчому засіданні, представник позивача уточнила позовні вимоги та просила: визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права та принижує честь, ділову репутацію [PERSON], інформацію, поширену 13.08.2018 року о 13:26 [PERSON] під час зібрання громадян міста біля приміщення театру ім. Саксаганського (Клубний провулок,1, м. Біла Церква. Київської області), а саме: «Не достоєн бути в театрі. Він не зміг зробити оркестр театральний. Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство. Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство, єдина за 12 років. Ніхто, він єдиний пропонував мені схеми як красти гроші в театрі і сьогодні його хотіли завести в театр.», а також [INFO] року о 21 годині на сторінці телеканалу «Крокус» в мережі Інтернет, а саме: «Він не зміг зробити оркестр театральний. Це за 12 років єдиналюдина, яка мене толкала на воровство»; зобов'язати відповідачів [PERSON] та Крокус-1 протягом 5 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію про [PERSON] шляхом розміщення на сторінці телеканалу «Крокус» в мережі Інтернет резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «[INFO]»; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 1409,60 грн. 18.12.2018 року Білоцерківським міськрайоним судом Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити вимоги в повному обсязі та зазначив, що 13.08.2018 року перед театром ім.. Саксаганського було зібрання людей з ініціативи [PERSON], де він виступав публічно, а ТРК «Крокус-1» висвітлював дані події. З висловлюваннями відповідача [PERSON] він не погоджується, оскільки ці слова призвели до паплюження його честі та гідності. Він 13.08.2018 року був призначений виконуючим обов'язки керівника театру, йому мали передати печатку та інші речі, але заблокували його дії. Інформація, яка була поширена відповідачами, є недостовірною. Він був диригентом оркестру у театрі з 2015 року по 2017 рік, організатором багатьох заходів у м. Біла Церква та м. Києві, співпрацював з філармоніями, є публічною особою. У 2015 року між ним та [PERSON] була розмова про гастролі в Кореї і він не пропонував останньому гроші, а ініціював поїздку через консульську установу на 1 місць, тому про які схеми висловлювався відповідач невідомо. За реалізацію гастролей ніякої винагороди він не отримував, а намагався, лише, показати театр та перспективу його розвитку. Вислови відповідача « не створив оркестр театральний» не розуміє, оскільки ним було створено класичний повноцінний оркестр, 5 основних програм, театр мав змогу витупати в Жовтневому палаці. Внаслідок вказаного сюжету в м. Біла Церква розповсюдилась інформація, яку він чув від людей, що було неприємно. Негативних наслідків не настало, на репутацію та роботу з колегами не вплинула вказана інформація, однак з моменту виходу даної інформації він вимушений постійно виправдовуватись перед колегами та друзями, і така інформація може вплинути на його суспільну діяльність і настрої у колективі театру. Представник позивача, адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та письмові пояснення у справі, в яких зазначив, що позов не визнає в повному обсязі, та вважає, що жодного немайнового права позивача ним не порушено, а інформація, яку позивач вважає недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію такою не є. Інформацію, яку позивач просить визнати неправомірною та спростувати, є його, [PERSON], особистий виступ 13.08.2018 року о 13.26 під час зібрання громадян міста Біла Церква поряд з приміщенням театру ім. Саксаганського, яка пізніше була поширена в ефірі телеканалу Крокус. Ним під час вказаного виступу, дійсно, було дослівно сказано наступне: «Не достоєн бути в театрі. Він не міг зробити оркестр театральний. Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство. Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство, єдина за 12 років. Ніхто, він єдиний пропонував мені схеми як вкрасти гроші в театрі і сьогодні його хотіли завести в театр». Проголошену інформацію можливо поділити на дві окремих: «Не достоєн бути в театрі. Він не міг зробити оркестр театральний.» та «Це за 12 років єдина людина, яка мене толкача на воровство. Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство, єдина за 12 років. Ніхто, він єдиний пропонував мені схеми як вкрасти гроші в театрі і сьогодні його хотіли завести в театр». Щодо першої частини інформації, то протягом 12 років він, [PERSON], керував Київським академічним обласним музично-драматичним театром ім. П.К.Саксаганського, перебуваючи на посаді генерального директора. В період з січня 2015 року по лютий 2016 року на посаді головного диригента театру працював позивач [PERSON]. Позивач був його підлеглим та керував оркестром театру. Треба зазначити, що під час роботи позивача в театрі у нього, як у керівника, було до позивача багато питань щодо його професійності, як керівника оркестру, які він неодноразово висловлював йому особисто та під час виробничих нарад в театрі. Результатом взаємного незадоволення, з його боку - професійними здібностями, результатами роботи та особистими рисами позивача, а з боку позивача - вимогами, незадоволенням та критикою, стало звільнення пана [PERSON] з роботи за власним бажанням. Дисциплінарних стягнень до позивача не застосовувалось, в зв'язку з відсутністю з його боку порушень трудової дисципліни та внутрішнього трудового розпорядку, а притягти до відповідальності або звільнити за відсутність організаторських здібностей та творчого потенціалу не є можливим в рамках законодавства України про працю. Висловлюючи під час виступу 13.08.2018 року висновок: «Не достоєн бути в театрі. Він не міг зробити оркестр театральний», він висловлював своє оцінююче судження, яке не містило фактичних даних, а було критичною оцінкою наслідків роботи в театрі позивача. Вказані твердження були його власними думками, переконанням, критичною оцінкою певних фактів і недоліків в роботі позивача та були вираженням суб'єктивної думки і поглядів. Крім того, вислів - «Недостоєн бути в театрі» містив геперболічну алегорію, адже кожна особа може купити білет в театр та знаходитись в ньому без оцінки фактору її достойності. Відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням його суб'єктивної думки і поглядів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Таким чином, вважає, що інформація висловлена ним під час виступу 13.08.2018 року була його особистим оцінюючим судженням та не може вважатись предметом судового захисту в даному процесі. Приводом для вислову: «Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство. Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство, єдина за 12 років. Ніхто, він єдиний пропонував мені схеми як вкрасти гроші в театрі і сьогодні його хотіли завести в театр», була реальна існуюча розмова, яка проходила між ним та позивачем наприкінці березня 2015 року в його службовому кабінеті в приміщенні театру. Предметом розмови була пропозиція позивача організувати виїзду оркестру театру для робот в Кореї. Провести виїзд оркестру за кордон позивач пропонував нелегально, а саме без належного оформлення гастролей, крім того запропонував йому офіційно нараховувати заробітну плату працівникам оркестру за весь час їх знаходження за кордоном. За реалізацію вказаної схеми позивач запропонував йому грошову винагороду. Від пропозиції він різко та категорично відмовився, про що повідомив позивача. Схеми запропоновані позивачем неприйнятні для нього та вважає їх незаконними. Наслідком даної розмови стала його пропозиція припинити співпрацю і він запропонував позивачу звільнитись з роботи за власним бажанням. Під час цієї розмови позивач не умовляв його прийняти участь у вигаданій ним схемі, фактично грошей передати не намагався та не погрожував. Також, він не схиляв його до вчинення злочину, не переконував у реальній можливості отримати вигоду та своїми висловами рішимості вчинити запропоновані їм дії у не викликали. Виходячи з аналізу положень ст. 27 КК України стає зрозумілим, що в діях позивача не було ознак підбурювання до вчинення злочину, а в зв'язку з тим, що злочину взагалі не сталось, то і вважати його злочинцем, а точніше співучасником злочину (підбурювачем) не має жодних підстав. Вчинити злочин пан [PERSON] пропонував, але не умовляв, не здійснював підкупу та не погрожував, тому злочинцем не є . Якщо він був би впевнений, що пропозиція провести аферу з неофіційними гастролями оркестру театру за кордоном, з боку позивача, є злочинним підбурюванням - він би беззаперечно звернувся б із заявою в правоохоронні органи з цього приводу, але цього не зробив вважаючи його пропозицію безглуздою, а не злочинною. Виходячи в вище наведеного вважає, що твердження викладені в заяві позивача, про усунення недоліків позовної заяви від 16.10.2018 року, а саме : «....твердження характеризують мене як особу, яка є злочинцем та порушує моє право на повагу до честі, гідності та завдає шкоди моєї діловій репутації» - не відповідають дійсності і у виступі жодних натяків та фактичних даних про вчинення злочину позивачем не було. Таким чином, інформація оприлюднена під час виступу є такою, що відповідає дійсності, вона містить відомості про події, які фактично існували та не були перебільшені або перекручені. Він не називав пана [PERSON] вором, злочинцем, підбурювачем до вчинення злочину, так як не вважав і не вважає його таким. Він не звинувачував позивача у вчиненні злочину, або в порушенні норм чинного законодавства, не проголошував та навіть не натякав на порушення ним принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетичній поведінці в особистому, суспільному чи політичному житті тощо. Вважає, що жодних немайнових прав позивача, а також честі, гідності та ділової репутації не порушував та не принижував. Комунальне підприємство Київської обласної ради «Київський академічний обласний музично-драматичний театр ім. П.К.Саксаганського», є єдиним театром в місті Біла Церква, а людина, яка займає посаду генерального директора зазначеного закладу є публічною і значимою особою в сфері мистецтва в Білоцерківському районі Київської області, крім того генеральний директор є посадовою особою, яка відповідно до посадових обов'язків виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції. Тому, особа, яка займає посаду генерального директора комунального підприємства Київської обласної ради «Київський академічний обласний музично-драматичний театр ім. П.К.Саксаганського» є безумовно публічною особою. Виходячи з аналізу висловлювань, які зафіксовані відео-сюжетом ТРК «Крокус», не вбачається будь - якої образи та приниження честі та гідності позивача або звинуваченій, тверджень, що позивач скоїв злочин, а лише висловлювання суб'єктивної оцінки, яка є оціночними судженнями та не містить фактичних даних. Доказів, що він говорив щось інше, в матеріалах справи немає. Також, позивачем в позовній заяві не зазначено, якої саме шкоди йому завдано та які негативні наслідки настали для нього після виходу сюжету. Також зазначив, що станом на сьогоднішній день в діючому законодавстві України термін «наклеп» відсутній, тому вказані висловлювання є нічим іншим, як оціночне судження в розумінні ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію». Позивачем обрано не передбачений законом спосіб захисту, начебто, порушеного права. Адже він просить спростувати інформацію не у спосіб яким вона була поширена. Свідки, на покази яких позивач посилається в підтвердження обставин справи, повідомили про негативне ставлення до [PERSON], а також про нормальні професійні стосунки з новим керівником театру в особі позивача. Слід також врахувати, що позивач є безпосереднім керівником свідків від якого залежить їх посадові оклади, премії та умови проживання. Як повідомив сам позивач, будь-яких негативних наслідків після вказаного виступу на мітингу 13.08.2018 року для нього особисто не настало. Про відсутність настання негативних наслідків для позивача також повідомили і свідки, які зазначили, що вказані висловлювання не змінили їх особистого відношення до позивача в цілому, оскільки ніхто з них не придав значення цьому виступу. Розпорядженням Київської обласної ради VII скликання від 10 серпня 2018 року № 295, позивача призначено виконуючим обов'язки генерального директора комунального підприємства Київської обласної ради «Київський академічний обласний музично-драматичний театр ім. П.К. Саксаганського». Таким чином, станом на 13.08.2018 року, позивач займав посаду виконуючого обов'язки генерального директора та був публічною особою. Враховуючи зазначене, просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанія «Крокус - 1», за довіреністю у справі, [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків: [PERSON], [PERSON] - [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, з матеріалів справи вбачається та визнається сторонами, що позивач - [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], проживає за адресою: [ADDRESS], розпорядженням Київської обласної ради VII скликання від 10 серпня 2018 року № 295, був призначений виконуючим обов'язки генерального директора комунального підприємства Київської обласної ради «Київський академічний обласний музично-драматичний театр ім. П.К. Саксаганського». З довідки Міністерства внутрішніх справ України ( а.с. 83) вбачається, що [PERSON] станом на 10.12.2018 року до кримінальної відповідності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. З рекомендаційних листів наданих Конкурентній комісії щодо [PERSON], на заміщення посади генерального директора комунального підприємства Київської обласної ради «Київський академічний обласний музично-драматичний театр ім. П.К. Саксаганського» ( а.с. 84-87) вбачається, що позивач характеризується, як талановитий та високопрофесійний митець, досвідчений спеціаліст, художній керівник та диригент, лауреат Всеукраїнського конкурсу молодіжного камерного оркестру «ART NOVA», перспективний керівник, здатний за своїми діловими та моральними якостями, освітнім і професійним рівнем якісно виконувати відповідні посадові обов'язки, має аналітичний склад мислення, цілеспрямованість, наполегливість у досягненні мети, відповідальність та ініціативність, досконало володіє практикою організації і проведення мистецьких заходів на міжнародному рівні, є ініціатором, засновником та автором багатьох із них, як керівник може працювати на посаді директора театру розкриваючи свої кращі професійні якості. На підтвердження обставин справи позивачем надано до суду CD-RW - диск ( а.с. 8), на якому міститься відеозапис, знятий на камеру телефону, виступу відповідача [PERSON], який виступаючи 13.08.2018 року під час зібрання громадян міста поряд з приміщенням театру ім. Саксаганського за адресою: Київська область, м. Біла Церква, Клубний провулок, 1, поширив інформацію: «Не достоєн бути в театрі. Він не зміг зробити оркестр театральний. Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство. Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство, єдина за 12 років. Ніхто, він єдиний пропонував мені схеми як красти гроші в театрі і сьогодні його хотіли завести в театр», «Він не зміг зробити оркестр театральний. Це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство». Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (є частиною національного законодавства) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Разом із тим, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст.32 Конституції України). Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1). Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (ч.3). Згідно роз'яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача, в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно роз'яснень п.19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.471 (на даний час ст.30) Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, враховуючи вказані роз'яснення Верховного Суду України відповідно до ст.277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (а відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст.277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст.37 Закону про пресу, ст.65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Судом встановлено, що [PERSON] станом на 13.08.2018 року та [INFO] року був керівником та диригентом оркестру театру, лауреатом Всеукраїнського конкурсу молодіжного камерного оркестру «ART NOVA», значимою особою в сфері мистецтва, виконуючим обов'язки генерального директора комунального підприємства Київської обласної ради «Київський академічний обласний музично-драматичний театр ім. П.К. Саксаганського», тобто є публічною особою. В абзаці 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що межа допустимої критики щодо публічного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Таким чином, позивач будучи публічною особою потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики, в тому числі у засобах масової інформації, з приводу того, як він виконував або виконує свої функції, та вправі скористатися наданим законодавством правом на відповідь, а також, на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. З наданого відповідачем ТОВ «Крокус-1» CD-R - диску, на ухвалу суду від 03.12.2018 року, про витребування доказів ( а.с. 79), оглянутому в судового засіданні, встановлено, що він містить відеоматеріал сюжету під назвою «Білоцерківці ризикують залишитись без театральної творчості», який був розміщений на офіційній сторінці телеканалу «Крокус» в соціальній мережі «Fасеbоок» [INFO] року о 21 год., сюжет містить загальну інформацію щодо настроїв трудового колективу театру, а також виступи представників влади та громадськості на призначення нового виконуючого обов'язки керівника закладу, на підтримку колективу театру ім. Саксаганського та його керівника [PERSON]. Також, даний запис містить виступ [PERSON] (з 03 хвилини 52 секунди по 04 хвилину 30 секунд) наступного змісту: «Він не зміг зробить оркестр театральним, я йому говорю ти ж не в філармонії, а в театрі і в тебе зовсім інша і музика должна.... І ти должен зовсім іншим за... і звільнився, але я скажу одне слово це за 12 років єдина людина, яка мене толкала на воровство». Виходячи з аналізу даних висловлювань, суд не вбачає приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, звинувачень чи тверджень про те, що позивач скоїв злочин, адже в даному випадку, висловлена лише суб'єктивна оцінка відповідача щодо діяльності позивача, відображає, лише, його негативне ставлення до останнього, та є оціночними судженнями, сюжет не містить фактичних даних щодо звинувачень позивача у скоєнні злочину. Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень (ч.1 ст. 30 Закону України «Про інформацію»). Відповідно до ч. 1 ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції . Норма ч. 2 ст.30 Закону України «Про інформацію» містить виняток - «наклеп», у зв'язку з тим, що на момент набрання законної сили Закону України «Про інформацію» діяла редакція Кримінального кодексу України від 28 грудня 1960 року, яка встановлювала кримінальну відповідальність за наклеп (ст. 125 КК), однак в діючому законодавстві України термін «наклеп» відсутній. Отже, висловлювання відповідача є оціночним судження в розумінні ч. 2 ст.30 Закону України «Про інформацію». На підтвердження обставин про те, що поширена відповідачами інформація порушує особисті немайнові права позивача, завдає шкоди його особистим немайновим благам та перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, в судовому засіданні дали покази свідки: [PERSON], [PERSON] - [PERSON], [PERSON]. Так, свідок [PERSON] зазначив, що він є актором театру ім. Саксаганського, відповідач [PERSON] був керівником театру, 12.08.2018 року в нього закінчився контракт, після нього в/о директора став позивач. 13.08.2018 року він був присутній на зібранні поряд з театром, був мітинг на якому обговорювались три кандидатури на посаду директора театру, виступали депутати, громадські діячі, агітували за [PERSON] На мітингу чув висловлювання [PERSON], який повідомив про конкурс, про осіб, які йдуть на посаду директора театру, говорив про [PERSON] «Не встиг нічого зробити в театрі, але хотів за цей час провернути корупційні ( фінансові) схеми, організував поїздку театру і ніби пропонував гроші, схиляв до хабара», однак це неправдива інформація. У 2016 - 2017 роках позивач прийшов у театр на посаду диригента, оркестр виступав по м. Біла Церква, він вивозив оркестр в інші області з концертами, перед виставами у театрі, також, виступає його оркестр.В театрі до [PERSON] був інший диригент і [PERSON] щодо нього також висловлювався, звинувачував його в схемах, нібито без відома театру той заробляв гроші. [PERSON] ввижається, що хтось щось хоче зробити, однак це все серйозно не сприймається. Відношення до [PERSON] до вказаних подій ніякого не було, під час конкурсу останні намагався його втягнути в свої перепетії, він відмовлявся, тому між ними почались конфлікти. Після висловлювань відповідача почався розкол колективу театру. Свідок [PERSON] - [PERSON] зазначила, що працює у театрі ім.. Саксаганського з 2010 року, позивач працює директором театру з літа 2018 року, до нього був [PERSON] 13.08.2018 року поряд з театром були збори вирішували різні питання, вона була присутня і в приміщенні театру і на мітингу. [PERSON] виступав на зборах, казав різні нехороші речі про [PERSON] і про інших осіб, казав про якісь корупційні схеми. [PERSON] був диригентом театрального оркестру, в нього були якісь програми, але його роботу актори не відслідковували. 13.08.2018 року на зборах крім [PERSON] виступали якійсь депутати, громадські діячі, агітували за [PERSON]. Перебуваючи у трудових відносинах з [PERSON] були моменти коли останній їй погрожував. Висловлюванням [PERSON] на зібранні вона не повірила, оскільки слова останнього звучали не вперше з його уст і вже з цих слів сміялись, та після його виступів ставлення до [PERSON] у колективу не змінилось. Свідок [PERSON] зазначила, що працює у театрі ім.. Саксаганського з 1995 року, [PERSON] знає з 2014-2015 років, коли він прийшов працювати диригентом у театр.13.08.2018 року всі були присутні на мітингу поряд з театром «боротьба [PERSON] за владу». [PERSON], як завжди, казав щось в своє виправдання і звинувачував когось в своїх негараздах, він завжди казав негативну інформацію про своїх опонентів, це для нього нормальні речі, сприйняли його слова, як наклеп, адже чули це не вперше, окрім сміху це нічого не викликало. Оркестр в театрі з 2008 року працює, [PERSON] був керівником оркестру і за час його роботи він виконував свої обов'язки, претензій до його роботи не було. [PERSON] завжди розповідав якісь нісенітниці. До [PERSON] вона відноситься негативно, оскільки він виступав проти її чоловіка. Після висловів відповідача ставлення до [PERSON] не змінилось. Таким чином, з показів свідків вбачається, що вказані позивачем висловлювання відповідача є притаманними манері останнього, його слова не були сприйняті серйозно та не мали негативного наслідку для позивача. Слід зазначити, що показів свідків недостатньо для підтвердження вказаних обставин справи, а інших доказів, які б узгоджувались та стверджували вказані позивачем факти до суду надано не було, враховуючи, що судом роз'яснювались положення ЦПК України щодо подання належних, допустимих та достатніх доказів в підтвердження обставин справи. Отже, в судовому засіданні не було встановлена сукупність обставин, зазначених в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», оскільки позивачем не доведено, що поширена інформація порушує його особисті немайнові права або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Враховуючи, що вказана інформація ніяким чином не вплинула на призначення позивача генеральним директором комунального підприємства Київської обласної ради «Київський академічний обласний музично-драматичний театр ім. П.К. Саксаганського», вказана інформація є оціночним судженням відповідача [PERSON] з урахуванням його точки зору, теми та місця обговорення, застосування засобів мовлення, висловлювання [PERSON] не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, незважаючи на те, що останні містять критичну оцінку подій пов'язаних з діяльністю позивача, а обговорення, які містяться в сюжеті ТОВ «Крокус-1» не містять тверджень, як про встановлені факти, і в даному випадку, відповідач [PERSON] реалізовував своє конституційне право на вільне вираження поглядів, а відповідач ТОВ «Крокус-1», також, реалізував своє право в межах Конституції України та Закону України «Про інформацію». Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Згідно із ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати,я які поніс позивач, не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів.

Outcome: dismissed