Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 29.02.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 11055,55 доларів США на термін до 27.02.2013 року, згідно укладеного між сторонами договору № MR14А800000057 від 29.02.2008 року. Відповідно умов зазначеного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно умов договору. Також зазначає, що відповідач зобовязався повертати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом, однак ним не виконуються належним чином зобовязання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання. Станом на 02.04.2015 року заборгованість становить 19995,79 доларів США, з яких: 4145,49 доларів США заборгованість за кредитом, 1195,83 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1856,58 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 11835,57 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також 10,65 доларів США штраф (фіксована частина), 951,67 доларів США штраф (процентна складова). В звязку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № MR14А800000057 від 29.02.2008 року в розмірі 19995,79 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.04.2015 року (23,48 грн.) складає 469501,17 грн. та судові витрати у виді судового збору в розмірі 3654,00 грн. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 25.05.2015 року, позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Також суду пояснила, що 29.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № MR14А800000057 від 29.02.2008 року, згідно з умовами якого йому було надано кредит в розмірі 11055,56 доларів США на придбання автомобіля, з кінцевим терміном повернення 27.02.2013 року. Проте, відповідач не виконував належним чином зобовязання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання. Виникла заборгованість, з відсотками пенею, та штрафними санкціями. В звязку з чим, він у 2011 році добровільно повернув автомобіль Банку, який було реалізовано за 6960,71 доларів США, але суми за яку був проданий автомобіль не вистачило для повного погашення заборгованості. Рішенням Володарського райсуду від 20.03.2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача про стягнення суми боргу за даним кредитним договором було задоволено та стягнуто суму боргу, яка виникла станом на 19.12.2011 року з урахуванням суми, отриманої після реалізації автомобілю в розмірі 6717,68 доларів США. Однак відповідач не виконав грошових зобовязань перед Банком і станом на 02.04.2015 року загальна сума заборгованості за весь час дії договору склала саме 19995,79 доларів США, яку і просила стягнути. Також пояснила, що відповідач дійсно зареєстрований і фактично мешкає в зоні АТО, однак до нього ніяких обмежень щодо нарахування пені та штрафних санкцій за кредитом, Банком за останній рік не застосовувалося. Однак, в останнє судове засідання представник позивача не зявилася. Надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні, яке відбулося 14.05.2015 р. та 25.05.2015 року, позовні вимоги не визнав у повному обсязі та заперечував проти їх задоволення. Суду пояснив, що дійсно він 29.02.2008 року уклав з позивачем кредитний договір на суму 11055,56 доларів США для покупки автомобіля. Через деякий час він, в звязку з виниклим тяжким матеріальним становищем, добровільно повернув автомобіль до «Приватбанк», в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Даний автомобіль було продано та за його даними сума за продажу автомобіля склала 7158,68 доларів США. Тому вважає, що кредит погашено в повному обсязі, тим паче, що з початку він вносив на користь Банку деякі суми боргу за кредитним договором. Також, зазначив, що рішенням Володарського районного суду від 20.03.2012 року з нього вже стягнуто суму заборгованості за цим же кредитним договором в розмірі 6717,68 доларів США. Крім цього, просив звернути увагу на те, що він проживає в зоні АТО, а тому не має можливості сплачувати кредит. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, про що також надав суду письмові заперечення на позовну заяву. Проте, в останнє судове засідання відповідач не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, місце і час розгляду справи. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми суд закінчив розгляд справи у відсутність незявившихся сторін. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, розглянувши письмові заперечення відповідача, ознайомившись з письмовою заявою представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно кредитно-заставного договору № MR14А800000057 від 29.02.2008 року [PERSON] одержав від ПАТ КБ Приватбанк грошові кошти в сумі 11055,56 доларів США з кінцевим терміном повернення 27.02.2013 року та зобовязався сплатити відсотки, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов Договору. Відповідно до акту приймання автомобіля позичальника від 11.07.2011 року [PERSON] передав заставний автомобіль ПАТ КБ «Приватбанк» та доручив йому передати автомобіль на реалізацію за ринковою вартістю, виручені кошти направити на погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно рішення Володарського районного суду Донецької області № 2/507/34/2012 від 20.03.2012 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № MR14А800000057 від 29.02.2008 року, яка виникла станом 19.12.2011 року, в розмірі 4145,49 доларів США, заборгованість за відсотками в розмірі 1014,47 доларів США, заборгованість за комісією в розмірі 861,63 доларів США, заборгованість з пені в розмірі 346,36 доларів США, заборгованість по штрафу фіксованої складової в розмірі 31,33 долари США та 318,40 доларів США, а всього 6717,68 доларів США та в зустрічному позові [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено і дане рішення набуло законної сили 31.03.2012 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» за договором № MR14А800000057 від 29.02.2008 року, станом на 02.04.2015 року становить 19995,79 доларів США, з яких: 4145,49 доларів США заборгованість за кредитом, в т.ч. прострочене тіло, 1195,83 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1856,58 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 11835,57 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також 10,65 доларів США штраф (фіксована частина), 951,67 доларів США штраф (процентна складова). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 610 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином; порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). \~ Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). \~ Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи, що вищезазначеним рішенням суду від 20.03.2012 року, яке набуло чинності 31.03.2012 року, з відповідача на користь позивача вже було стягнуто тіло кредиту за кредитним договором № MR14А800000057 від 29.02.2008 року в розмірі 4145,49 доларів США, т.б. право позивача в цій частині вже було захищено в судовому порядку і повторному стягненню не підлягає, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення заборгованості (прострочене тіло кредиту) за даним кредитним договором в розмірі 4145,49 доларів США з даних підстав задоволенню не підлягає, а тому в цій частині позову слід відмовити. Проте, враховуючи, що після винесення рішення суду, кредитні правовідносини між сторонами не припинилися, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобовязання згідно умов договору, що призвело до нарахування відсотків за користування кредитом, а також враховуючи, що позивачем надано докази, щодо суми нарахованих відсотків, які відповідачем погашені не були, суд вважає, що право позивача саме в цій частині порушено та підлягає судовому захисту, в звязку з чим з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за відсотками за користування кредитом, яка виникла за період з 19.12.2011 року (час стягнення відсотків за минулим рішенням суду) по 02.04.2015 року в розмірі 1195,83 доларів США, що станом на 09.06.2015 року за курсом НБУ (21,10) еквівалентно 25232,01 грн., задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованості за комісією, пенею та штрафів слід зазначити наступне. Так, згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами\~та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися, у період\~з\~14 квітня 2014 року, з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори\~зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню\~та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами\~і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ч.2 ст. 1 цього Закону територія проведення АТО це територія України на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому КМ України переліку, де проводиться АТО розпочата відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014. Згідно паспорту серії ВА 329965 виданого Володарським РВ УМВС України в Донецькій області 21.06.1996 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], де фактично і проживає, що також не заперечується стороною позивача. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженому Кабінетом Міністрів України 30.10.2014 року за №1053-р, яке є діючим, оскільки розпорядження КМУ № 1079-р від 05.11.2014 року, яким дію вищезазначеного розпорядження було зупинено, як вбачається з ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року в судовому порядку було визнано нечинним, с. Македонівка Володарського району Донецької області, де зареєстрований та мешкає відповідач відноситься до населених пунктів Донецької області, на території яких здійснюється АТО, в звязку з чим за спірними правовідносинами існують обставини (мораторій) на стягнення пені та штрафів з 14 квітня 2014 року, а тому з цього часу позовні вимоги, щодо стягнення пені та штрафів у тому числі і комісії, право вимоги по яким у позивача згідно ст.ст. 256, 258 ЦК України виникає за позовною спеціальною давністю тільки за останній рік задоволенню не підлягають, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Суд не бере до уваги ствердження відповідача в обґрунтування своїх заперечень, щодо реалізації транспортного засобу та сплати ним частини суми боргу, оскільки дані обставини вже були предметом розгляду справи в суді та їм вже давалася відповідна правова оцінка, а надані відповідачем квитанції суд також не бере до уваги, оскільки вони підтверджують внесення грошових коштів на рахунок кредитора за 2008 2009 роки, т.б. за період, який не є предметом розгляду даної справи. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачем при зверненні до суду було сплачено вірну суму судового збору в розмірі 3654,00 грн. і суд задовольнив 5,37 % заявлених позивачем позовних вимог від суми 469501,17 грн., суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційна розміру задоволених позовних вимог в розмірі 196,22 грн., решта суми судового збору пропорційна розміру позовних вимог в яких позивачу відмовлено стягненню на користь останнього не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial