Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с. 2-4), в якому просив визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком № 43 по вулиці Робочій в смт. Печеніги, Харківської області (далі за текстом, спірний будинок), оскільки ця обставина обмежує його право власності, гарантоване статтею 321 Цивільного кодексу України. [PERSON] в спірному будинку не проживає з липня 2014 року, належні їй речі в спірному будинку відсутні, витрат на утримання цього будинку вона не несе. Позивач посилався на те, що перешкод в користуванні житловим будинком відповідачці не чинив, [PERSON] добровільно не проживала у цьому будинку, обравши інше місце проживання, тоді як спірним будинком не користується понад шість місяців без поважних причин. Позивач в судовому засіданні не зявився, просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі (а.с. 36). Відповідачка в судове засідання також не зявилася, про дату та час слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином (а.с. 24, 29), через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала (а.с. 34). Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності осіб, які беруть участь в справі, відповідно до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Як убачається з матеріалів справи, будинок № 35 (№ 43) по вулиці Робочій в смт. Печеніги, Харківської області, належить на праві приватної власності [PERSON] Демяну Дмитровичу відповідно до договору дарування серії ВВТ № 519828 від 28 грудня 2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВН № 225135 від 06 січня 2005 року (а.с. 8-10). Рішенням виконавчого комітету Печенізької селищної ради народних депутатів Харківської області № 14 від 5 лютого 1996 року затверджено нумерацію будинків по вулиці Робочій, відповідно до якої вищезазначений будинок № 35 змінив нумерацію на № 43 (а.с. 11). Відповідно до довідки виконавчого комітету Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області № 3111 від 29 серпня 2016 року в спірному будинку зареєстрована [PERSON], але фактично за даною адресою не проживає з липня 2014 року (а.с. 12). З записів в паспорті відповідачки вбачається, що вона дійсно зареєстрована в спірному будинку з 4 червня 1993 року (а.с. 35 зворотній бік). Згідно з актом, складеним 27 серпня 2016 року депутатом Печенізької селищної ради [PERSON] в присутності сусідів: [PERSON], [PERSON], на предмет фактичного проживання осіб у спірному будинку, встановлено, що в цьому будинку зареєстрована відповідачка [PERSON], але фактично з 2014 року за цією адресою не проживає (а.с. 13). 03 листопада 2015 року рішенням Печенізького районного суду Харківської області по справі № 633/425/15-ц розірвано шлюб між позивачем та відповідачкою. Рішення набрало законної сили 24 листопада 2015 року (а.с. 14-15). З липня 2014 року відповідачка, яка була дружиною позивача (ступінь родинних звязків сторонами не заперечується), не проживає в спірному будинку, тобто на день розгляду справи в суді відповідачка відсутня за місцем реєстрації понад один рік. Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а у разі їх відсутності без поважних причин понад один рік, вони втрачають право на користування цим житлом, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначив позивач, відповідачка участі в утриманні спірного будинку та сплаті комунальних платежів не бере, спільного господарства з позивачем не веде, будь-яких речей в спірному будинку не має та з липня 2014 року фактично там не зявляється. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснив, що у справах про визнання члена сімї наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Оскільки відповідачка наведені в позові обставини визнала та проти задоволення позову не заперечувала, суд вважає встановленим період її відсутності в спірному житлі без поважних причин з липня 2014 року до теперішнього часу, тобто понад 1 рік. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а згідно частини 1 статті 319, частини 1 статті 321 цього ж Кодексу власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, при цьому він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним цих прав. Через наявну реєстрацію відповідачки позивач позбавлений можливості реалізовувати своє законне право вільно користуватись та розпоряджатись належним йому майном. Судом не встановлено наявності будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідачки за місцем реєстрації та збереження за нею права користування спірним житлом відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність без поважних причин відповідачки у спірному будинку понад один рік, що відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України є підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним житлом, та є належним способом захисту порушеного права власності [PERSON] відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України.

Outcome: approved