Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики у розмірі 10 000 гривень, 3% річних у розмірі 859,24 грн., індексації суми заборгованості у розмірі 8980 гривень та судові витрати. У судове засідання 10.10.2016 року з'явився позивач та його представник - [PERSON] які позов підтримали та просили його задовольнити. Також просили стягнути 1400 гривень витрат на правову допомогу. В судове засідання з'явився відповідач [PERSON], який визнав позов у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 19.09.2012 року позивач [PERSON] позичив грошові кошти [PERSON] у розмірі 10 000 гривень з кінцевим терміном повернення до 19.09.2013 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач свої зобов'язання по договору позики не виконав, кошти у розмрі 10 000 гривень позивачу не повернув, у зв'язку з чим станом на 30.08.2016 року у відповідача виникла заборгованість по поверненню зазначених коштів, загальна сума якої становить 19 839,24 гривень, з яких: - заборгованість за договором позики - 10 000 гривень; - 3 % річних у розмірі 859,24 грн.; - індексація суми заборгованості в розмірі 8980 грн. На момент розгляду справи доказів погашення боргу, відсотків, інфляційних збитків у суду не має. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення суми заборгованості з урахуванням неустойки обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст.1050 ЦК України. Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначеного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, грошовим зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони. Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом також встановлено, що при подачі позову, позивач сплатила судовий збір у розмірі 551,20 гривень, що підтверджується квитанцією № 0103010001 від 30.08.2016 року, наявною в матеріалах справи (а.с. 1). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому стягненню з відповідача підлягають також судові витрати позивача у вигляді судового збору в розмірі 1 548 (одна тисяча п'ятсот сорок вісім) гривень. Щодо позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1 400 грн., суд вважає за необхідне задовольнити ці вимоги оскільки позивачем надано розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу та квитанцію про сплату 1400 гривень на правову допомогу (а.с. 10-11). Частиною 2 статті 84 ЦПК України визначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд, дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог.

Outcome: approved