Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05 березня 1993 року. Даний шлюб є першим. Від цього шлюбу вони мають дорослу дочку - [PERSON], [INFO], яка живе самостійним життям. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, мають різні погляди на життя, немає згоди з важливих для існування сім'ї питань, що викликало постійні сварки та суперечки і зробили спільне життя неможливим. Її намагання зберегти сім'ю результатів не принесли, стосунки між ними не покращилися, остаточно втрачено повагу один до одного, шлюбні відносини між ними припинилися у 1997 році, за цих умов збереження шлюбу вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є їх спільною власністю немає, мають наміри вирішити це питання у добровільному порядку. У зв'язку з чим, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити їй після розірвання шлюбу прізвище -[PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розглянути справу без її присутності, у разі неявки відповідача просить винести заочне рішення на підставі наявних доказів, після розірвання шлюбу залишити прізвище -[PERSON] (а.с. 21). Відповідач у судове засідання не з'явився, але подав до суду телефонограму, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, просив справу розглянути без його участі (а.с. 19). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що 05 березня 1993 року сторони зареєстрували шлюб у міськвідділі ЗАГС у м. Лозова Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого повторно 31 березня 1993 року міськвідділом ЗАГС м. Лозова Харківської області, актовий запис № 115 (а.с. 7). Від цього шлюбу сторони повнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка живе самостійним життям. Судом встановлено, що між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, до примирення не спрямовані, шлюбні відносини припинилися між ними у 1997 році, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про розподіл спільного майна не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved