Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування уточнених позовних вимог він зазначив, що правовідносини між ними вже розглядалися в апеляційному суді Дніпропетровської області, рішенням якого від 22.12.2014 року було скасовано рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.10.2014 року в частині поділу майна подружжя і виділ 1/2 частини гаража [ADDRESS]. При цьому вході розгляду справи з'ясовувались обставини справи щодо протиріччя у двох довідках наданих сторонами щодо реєстрації гаражу в органах виконавчої влади і також колегією апеляційного суду, було заявлено, що вразі з'ясування цих обставин справи, гараж можливо визнавати спільним майном подружжя, тому позивач по справі звернувся до гаражного кооперативу «Юг» і отримав відповідну довідку і подав позов про поділ спірного гаражу. Позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні підтримали уточнений позов та просили задовольнити пред'явлені позовні вимоги у повному обсязі, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину гаража [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні надали письмові заперечення, у яких вважали позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, тому просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, заслухавши представника третьої особи Німковича В.В., який надав свої пояснення щодо суті позову, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази в сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що між сторонами вже розглядалися правовідносини щодо поділу майна подружжя, у тому числі гаража [ADDRESS]. Зокрема рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2014 року було скасовано рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.10.2014 року в частині поділу майна подружжя і виділ 1/2 частини гараж [ADDRESS] та відмовлено у виділі 1/2 частини спірного гаража [ADDRESS] і дане рішення апеляційного суду не оскаржувалося та набрало законної сили. Згідно ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4. 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попередньою внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій. а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, та встановлено у судовому засіданні, спірний гараж відповідно довідки голови правління ГК «Юг» від 30.10.2015 року, відповідачка [PERSON] не являється членом гаражного кооперативу «Юг», тобто вона не є власником чи користувачем будь-якого гаражу в гаражному кооперативі «Юг» в смт. Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Також, згідно Довідки від 06.02.2016 року, виданої головою правління гаражного кооперативу, судом встановлено, що [PERSON] була членом кооперативу «ЮГ» у період з 2011 року по 2015 рік та була користувачем гаража [ADDRESS]. Проте, на підставі заяви та у зв'язку з переїздом у 2015 році, передала в постійне користування гараж [ADDRESS] іншій особі. Крім того, з даної довідки вбачається, що відповідачка власником гаража [ADDRESS] не являлася, право власності на зазначений гараж, в гаражному кооперативі «ЮГ» не оформлювалося та не набувалося. Таким чином, у зв'язку з відсутністю у [PERSON] права власності на гараж [ADDRESS] у гаражно-будівельному кооперативі «Юг» та відсутністю у неї на даний момент права на користування ним, а також беручи до уваги позицію колегії суддів апеляційного суду при ухваленні рішення про поділ спірного гаража, суд приходить до висновку про необґрунтованість та не доведеність позовних вимог [PERSON] про поділ майна подружжя. Частиною 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.10 ЦПК України). Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. 1 ЦПК України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Виходячи з наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя у натуральному вигляді, у судовому засіданні не знайшли свого ґрунтовного підтвердження, суперечать нормам чинного законодавства, тому задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed