Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 листопада 1993 року померла [PERSON]. [PERSON] першої черги спадкування після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними прибудовами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська (колишня вулиця Леніна) буд. 214 була її донька - [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила свої спадкових прав. 13 квітня 2012 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на: житловий будинок з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська, (колишня вулиця Леніна) буд. 214 та на житловий будинок з надвірними прибудовами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська (колишня вулиця Леніна ), буд. 214 [PERSON] першої черги в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 13 квітня 2012 року був брат [PERSON] - [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав на житловий будинок № 214, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська (колишня вулиця Леніна) та на житловий будинок з надвірними прибудовами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська (колишня вулиця Леніна), буд. 214 А. 11 жовтня 2012 року [PERSON] помер. [PERSON] за життя склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу - [PERSON] від 04 жовтня 2012 року, яким заповідав [PERSON] належні йому на праві приватної власності: житловий будинок № 214а з надвірними прибудовами та земельною ділянкою при ньому, що знаходиться за адресою: м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, вул. Кулебівська (колишня - Леніна) та належний йому на праві приватної власності житловий будинок № 214 з надвірними прибудовами та земельною ділянкою при ньому, що знаходиться за адресою: м. Новомосковськ Дніпропетровської області, вул. Кулебівська (колишня - Леніна). Для оформлення спадщини позивач звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, але нотаріусом позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] відмовлено про що видано відповідну постанову від 13 травня 2017 року. Підставою відмови вказано те, що надані до нотаріальної контори свідоцтва про народження: [PERSON], серії ЯС № 167432, виданого 05 липня 1948 року Новомосковським районним бюро ЗАГС Дніпропетровської області містить запис про мати, якою вказано [PERSON]; [PERSON], серії ЯС № 167433, виданого 05 липня 1948 року Новомосковським районним бюро ЗАГС Дніпропетровської області містить запис про мати, якою вказано [PERSON], в той час, як згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, померла [PERSON]. Також довідка Комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради» від 05 травня 2017 року за № 251/15 вказує, що право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська, буд. 214 за [PERSON] не зареєстровано. Згідно з довідкою Комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 05 травня 2017 року за № 251/15 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська, буд. 214 А за [PERSON] не зареєстровано. Факт того, що [PERSON], померла 06 листопада 1993 року була матір'ю [PERSON], що померла 13 квітня 2013 року та [PERSON], який помер 11 жовтня 2012 року можуть підтвердити свідки, яких суд при необхідності може викликати окремою заявою. Помилка в свідоцтві про народження серії ЯС № 167432, виданому 05 липня 1948 року Новомосковським районним бюро ЗАГС Дніпропетровської області, в якому мати записана - [PERSON] та помилка в свідоцтві про народження серії ЯС № 167433, виданому 05 липня 1948 року Новомосковським районним бюро ЗАГС Дніпропетровської області унеможливлює отримання та оформлення спадщини за законом. Представник позивача до суду не з`явився, надавши заяву, в якій підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не подавав. Представниками третіх осіб, надано суду заяви, згідно з якими останні просили розглядати позов у відсутність представників. Не заперечили проти задоволення позову. Судом в судовому засіданні 15 червня 2017 року, 10 липня 2017 року, 06 жовтня 2017 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано спадкові справи після смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також, в судовому засіданні 11 вересня 2017 року витребувано інвентарні справи щодо житлових будинків, розташованих по вул. Леніна, 214 та Леніна, 214а в м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Докази отримано судом 20 червня 2017 року, 15 серпня 2017 року, 04 жовтня 2017 року та 27 жовтня 2017 року. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів архівної справи, отриманої на запит суду судом встановлено, що 02 липня 1987 року техніком БТІ складено схематичний план земельної ділянки та житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Леніна, 214, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області; складено оціночний акт домоволодіння, експлікацію внутрішніх площ до плану житлового будинку. 27 червня 1987 року до БТІ надіслано замовлення [PERSON] на вихід техніка до будинку, розташованого за адресою: вул. Леніна, 214, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області. 25 червня 1982 року у відповідності до [PERSON] проведено відвід земельної ділянки, загальною площею 25,32 кв.м. по вул. Леніна, 214а, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області [PERSON] передана вказана земельна ділянка разом з закріпленими на ній геотехнічними знаками /а.с.19/. 30 червня 1982 року, згідно з рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської Ради народних депутатів № 27/390 від 11 червня 1982 року /а.с.23-24/ укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на право особистої власності, за яким [PERSON] надано право безстрокового користування земельною ділянкою за адресою: вул. Леніна, 214а, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області /а.с.20-21/. Згідно з технічним паспортом на земельній ділянці за адресою: вул. Леніна, 214а, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області протягом 1989-1991 років збудовано житловий будинок, який в цілому складається з: житловий будинок літ. А, загальною площею 46,1 кв.м., житловою 33,5 кв.м., прибудови літ. а, літньої кухні літ. Б, прибудови літ. б, літнього душу літ. В, вбиральні літ. Г, колодязю літ. к, колодязю літ.к1, № 1 огорожі, № 2 хвіртки. 11 липня 1985 року Виконавчим комітетом Новомосковської міської Ради народних депутатів надано дозвіл [PERSON] на забудову земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Леніна, 214а, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області /а.с.18/. 06 листопада 1993 року померла [PERSON] /а.с.30/. У відповідності до отриманої судом копії спадкової справи після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса 02 березня 1994 року звернувся [PERSON] /а.с.77/, вказуючи, що померла є матірю заявника. Свідоцтва про право на спадщину не видавалося. 13 квітня 2012 року померла [PERSON] /а.с.31/. На момент смерті [PERSON] проживала одна /а.с.13/. У відповідності до отриманої судом копії спадкової справи після смерті [PERSON], 04 жовтня 2012 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся [PERSON] /а.с.97/, вказуючи, що померла є сестрою заявника. До заяви долучено копії свідоцтв про народження [PERSON], [PERSON], в яких батьком обох осіб вказано [PERSON], матірю [PERSON] /а.с.98/. 04 жовтня 2012 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] від 04 жовтня 2012 року, яким заповідав [PERSON] належні йому на праві приватної власності: житловий будинок № 214а з надвірними прибудовами та земельною ділянкою при ньому, що знаходиться за адресою: м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, вул. Кулебівська (колишня - Леніна) та належний йому на праві приватної власності житловий будинок № 214 з надвірними прибудовами та земельною ділянкою при ньому, що знаходиться за адресою: м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, вул. Кулебівська (колишня - Леніна). 11 жовтня 2012 року [PERSON], батько [PERSON] /а.с.34/ - помер /а.с.32/. 27 червня 2014 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом та про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернувся [PERSON] /а.с.60/. [PERSON] 27 червня 2014 року звернулася з заявою про обізнаність про право на обовязкову частку у спадщині, право на частку в спільному майні, повідомивши, що звертатися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв не буде /а.с.60/. 18 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про наявність рішення, яким поновлено строк звернення з заявою про прийняття спадщини /а.с.61/. Постановою нотаріуса від 13 травня 2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставою відмови вказано те, що надані до нотаріальної контори свідоцтва про народження: [PERSON], серії ЯС № 167432, виданого 05 липня 1948 року Новомосковським районним бюро ЗАГС Дніпропетровської області містить запис про мати, якою вказано [PERSON]; [PERSON], серії ЯС № 167433, виданого 05 липня 1948 року Новомосковським районним бюро ЗАГС Дніпропетровської області містить запис про мати, якою вказано [PERSON], в той час, як згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, померла [PERSON]. Також довідка Комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 05 травня 2017 року за № 251/15 вказує, що право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська, буд. 214 за [PERSON] не зареєстровано. Згідно з довідкою Комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 05 травня 2017 року за № 251/15 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська, буд. 214 А за [PERSON] не зареєстровано /а.с.9/. При цьому, позивачем суду надано копію заяви [PERSON] до Новомосковської державної нотаріальної контори від 25 січня 1994 року /а.с.62/ з приводу прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак при отриманні від Новомосковської державної нотаріальної контори спадкової справи після смерті [PERSON] означена копія заяви не надана, в звязку з чим суд відхиляє означений доказ, як недопустимий. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності на житловий будинок № 214а, суд виходить з наступного. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ст.1273 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст.1274 ЦК України). Таким чином, оскільки наданими суду доказами в своїй сукупності підтверджується факт набуття [PERSON] за життя права власності на житловий будинок на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, будівництво на наданій земельній ділянці житлового будинку, подання братом померлої (про що свідчать свідоцтва про народження) заяви про прийняття спадщини за законом, відсутність інших спадкоємців (про що свідчать отримані матеріали спадкової справи), не отримання [PERSON] свідоцтва про право власності, суд приходить до висновку про прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] у вигляді житлового будинку. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В зв'язку з наведеним, враховуючи прийняття [PERSON] спадщини після [PERSON], не здійснення державної реєстрації права власності [PERSON], враховуючи те, що матеріали спадкових справ свідчать, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на вказане спадкове майно після смерті [PERSON] та відсутність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині з огляду на надані нотаріусу заяви, враховуючи своєчасність прийняття спадщини позивачем з урахуванням рішення суду, відмову інших спадкоємців від прийняття спадщини, відмову нотаріуса через відсутність державної реєстрації переходу права власності та неможливість здійснення такої реєстрації через смерть особи, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані і підлягають задоволенню та за позивачем належить визнати право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська, буд. 214 А, який належав [PERSON], померлій 13 квітня 2012 року, спадкоємцем якої за законом був її брат [PERSON], який прийняв спадщину після смерті [PERSON], однак не оформив спадкових прав. Вирішуючи вимоги про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності за [PERSON] на житловий будинок з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська (колишня вулиця Леніна), буд. 214 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 11 жовтня 2012 року, суд виходить з наступного. Як зазначено вище, у відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ч.1 ст.1 ЦК України). За ч.1, 2 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч.2 ст.331 ЦК України встановлює, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За чч.1, 4 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Так, суду не надано доказів набуття, реєстрації як [PERSON], так і [PERSON], [PERSON] права власності на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська (колишня вулиця Леніна), буд. 214, доказів, які-б підтверджували підстави набуття або переходу права власності на такий будинок до [PERSON], докази, які-б свідчили про створення означеного житлового будинку, будівництво його [PERSON], як то акту прийняття в експлуатацію, акта приймання передачі, тощо, відомостей про створення житлового будинку в установленому законом порядку за зазначеною адресою. Сам по собі наданий технічний паспорт, виконаний ФОП [PERSON] /а.с.10-12/ не є правовстановлюючим документом, а тому не може бути прийнятий до уваги в якості належного доказу на підтвердження набуття права власності. Відтак, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на означений житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 11 жовтня 2012 року. Також, з огляду на те, що підставою звернення з позовом в частині встановлення фактів родинних відносин позивачем вказано саме необхідність встановлення даних фактів для подальшого визнання права власності на житловий будинок розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська (колишня вулиця Леніна), буд. 214, враховуючи висновки суду про відсутність набуття [PERSON] права власності на нерухоме майно та положення ст.315 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині з огляду на те, що позивачем не наведено належних правових підстав, які б вказували на необхідність встановлення даного факту, оспорення його та які особисті чи майнові права позивача виникнуть, зміняться або припиняться встановленням даного факту, а тому в задоволенні позову в цій частині також належить відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial