Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, 16.11.2003 року, у якому в сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та залишити проживати неповнолітніх дітей з позивачем. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя у сторін не склалося, протягом останніх декількох років відносини з дружиною розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривали час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування. На час звернення до суду із позовом сторони проживають окремо, спільного життя не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Підстав для примирення позивач не вбачає. Перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача та дітей. Шлюб носить формальний характер, а тому просить суд такий розірвати. 08.09.2020 року провадження у справі відкрито. 25.02.2021 року на адресу суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому остання позов визнала в частині розірвання шлюбу, проти чого не заперечує. В частині позовної вимоги про визначення місця проживання дітей із батьком просить суд відмовити. В обґрунтування зазначає, що діти лише зареєстровані з батьком за адресою: [ADDRESS] , однак фактично проживають із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Діти навчаються у Комунальному закладі Львівської обласної ради «Винниківська загальноосвітня санаторна школа I-III ступенів», який у листі ствердив, що дітьми займається лише мати, діти завжди охайні та доглянуті, між дітьми та мамою існує взаєморозуміння, панує повага та злагода, а батька в школі не бачили жодного разу оскільки останній до школи не навідується та не цікавиться дітьми. В судове засідання позивач не з`явився подала на адресу суду заяву, в якій позов підтримав, просить розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача подав на адресу суду заяву, в якій позов визнала в частині розірвання шлюбу в решті позовних вимог позов заперечують, з підстав наведених у відзиві. Просить розгляд справи проводити у відсутності відповідача та її представника. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши думку сторін, висловлену у поданих ними заявах, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. З свідоцтва про шлюб, виданого Чишківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 16.11.2003 року серія [NUMBER] , вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.11.2003 року, актовий запис №30. Судом встановлено, що у шлюбі в сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що вбачається із наявних в матеріалах справи копій свідоцтва про народження дітей. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім`єю. Сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім`ї. Сторони стали чужими один одному. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, проти чого відповідач не заперечила та визнала позов у цій частині, внаслідок чого позов в частині позовної вимоги про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам подружжя, а тому формально існуючий шлюб слід розірвати. В частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Право особи на судовий захист визначено ст. 16 Цивільного кодексу України, а також ст.4 ЦПК України згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи із зазначених положень, позов на захист свого права заявляється до особи, яка порушує, не визнає чи оспорює права, свободи чи інтереси особи. Жодного обґрунтування заявленої позовної вимоги про визначення місця проживання дітей з позивачем суду не представлено, чим суду не доведено наявність спору батьків щодо визначення місця проживання їхніх дітей. З довідки Давидівської сільської ради ОТГ Чишківського старостинського округу Пустомитівського району Львівської області № 434 від 29.07.2020 року вбачається, що діти сторін: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , - зареєстровані за адресою проживання їх нього батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, з наданою відповідачем суду довідки виконавчого комітету Винниківської міської ради м. Львів № 0146 від 18.02.2021 року встановлено, що діти сторін: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають із матір`ю, [PERSON] , 1983 року народження, без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , згідно акту Винниківської міської ради від 18.02.2021 року. Таким чином, судом встановлено, що діти сторін фактично проживають із матір`ю відповідачем у справі. Окрім того із наявного в матеріалах справи листа Комунального закладу Львівської обласної ради «Винниківська загальноосвітня санаторна школа I-III ступенів», встановлено, що дітьми сторін, які навчаються у цьому навчальному закладі займається лише мати, діти завжди охайні та доглянуті, між дітьми та мамою існує взаєморозуміння, панує повага та злагода, а батька в школі не бачили жодного разу оскільки останній до школи не навідується та не цікавиться дітьми. Також, за змістом принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Частиною 3 статті 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них. Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року визначено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: - упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; - у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; - надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною. Частина 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зважаючи на викладене, суду не доведено наявності передбачених законом підстав для визначення місця проживання дітей із батьком, а тому в задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Outcome: dismissed