Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, вказуючи, що в зареєстрованому шлюбі він з відповідачем перебуває з 09.03.2013 року. Шлюб зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 97. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Подружні стосунки між ними припинені з 01.07.2017 року через різні характери та погляди на сімейне життя, постійні сварки. Спільне господарство не ведеться, відповідач виїхала з квартири і стала проживати разом із своїм співмешканцем у гуртожитку. Спір про розподіл майна, визначення місця проживання дитини та її виховання між ними відсутній. Просив шлюб між ними розірвати, а судові витрати покласти на нього. Позивач в судове засідання не з'явився, завчасно надав заяву, в котрій просив позов задовольнити і шлюб розірвати, а справу розглянути без його участі (а.с. 31). Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду відзив, в котрому не заперечувала проти розірвання шлюбу, просила визначити місце проживання сина з нею, зобов*язати позивача сплачувати аліменти на утримання дитини і повернути їй особисті речі (а.с. 21-22). Також надала заяву, в котрій позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення і справу просила розглянути за її відсутності (а.с. 33). Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.10.2014 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 97 (а.с. 14). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Подружні стосунки між сторонами припинені з 01.07.2017 року, спільне господарство не ведеться. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спору про поділ майна між сторонами немає. За таких обставин суд вважає, що подальше сумісне життя сторін та збереження сім'ї неможливе. Шлюб між сторонами підлягає розірванню. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам дитини, а тому шлюб необхідно розірвати. Оскільки позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини від жодної зі сторін не надходило, а у заявах, поданих до суду, кожна зі сторін просить визначити місце проживання дитини з нею, суд зауважує, що дане питання може бути вирішено судом у разі пред*явлення однією зі сторін позовних вимог відповідно до правил, встановлених діючим цивільно- процесуальним законодавством України.

Outcome: approved