Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 3 листопада 2004 року. Крім нього в зазначеній квартирі, зареєстрована його колишня дружина [PERSON] та його сини: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], які з жовтня 2013 року і по теперішній час за вказаною адресою не проживають, їх особисті речі там не перебувають, зобов'язання з утримання будинку не виконують. При цьому, 27 вересня 2016 року він одружився з [PERSON], та перебуваючи у шлюбі, на ім'я [PERSON] вони спільно придбали у власність двокімнатну квартиру №244, яка знаходиться за адресою: м Харків, [ADDRESS]. На підставі викладеного просить визнати за неповнолітніми - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], право користування житловим приміщенням та право реєстрації, розташованому за адресою: м Харків, [ADDRESS], та визнати [PERSON] та синів: [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. При цьому, зауважує, що [PERSON] згодна на визнання за його дітьми від попереднього шлюбу права користування житловим приміщенням та права реєстрації, розташованому за адресою: м Харків, [ADDRESS]. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, надали суду заяви з проханням про розгляду справи за їх відсутності, задоволенням заявлених вимог, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі повідомлялись про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, не сповістивши суд про причини неявки, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник Служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляду справи за його відсутності, з урахуванням законних прав та інтересів дітей. Третя особа [PERSON] судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням про розгляду справи за її відсутності. Представник Служба у справах дітей Дзержинського району управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявився, не сповістивши суд про причини неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.10.2013 року шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 07 грудня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя, актовий запис № 1000, був розірваний. Від шлюбу сторони мають двох синів [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-НО №100095 від 24.10.2006 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-НО №334710 від 19.04.2010 року. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.12.2004 року за № 5717981, [PERSON] є власником квартири за адресою: м Маріуполь, [ADDRESS] на підставі договору дарування від 3 листопада 2004 року за № 9-2016. Відповідно до акту, складеного ТОВ «Житло-25» 07.06.2017 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: м Маріуполь, [ADDRESS], проте не мешкає за вказаною адресою з жовтня 2013 року. Згідно свідоцтво про шлюб серії I-BЛ №297876, 27 вересня 2016 року у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління територіального управління юстиції Харківської області між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що складено актовий запис №2346, після реєстрація якого остання змінила своє прізвище на прізвище чоловіка. Перебуваючи у вказаному шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], [PERSON] придбала у власність двокімнатну квартиру №244, яка знаходиться за адресою: м Харків, пр. Перемоги, д.66-д. Вирішуючи даний позов по суті, суд виходить з наступного. У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористалась позивач, як власник квартири за адресою: м Маріуполь, [ADDRESS]. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Крім того відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вище наведені норми законодавства, та конкретні обставини справи, а саме те, що відповідачі в спірному жилому приміщенні без поважних причин не проживають понад встановленого законодавством строку, що в свою чергу перешкоджає позивачу здійсненню його права користування та розпорядження належної квартири, позов підлягає задоволенню, а відповідачів слід визнати такими, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст.160 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ст.60 СК України, яка діє на даний час, яка передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина 1); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 2) (частина 2). При цьому, відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи, що квартира №244, яка знаходиться за адресою: м Харків, пр. Перемоги, д.66-д, була придбана [PERSON] у період шлюбу з [PERSON] за спільні грошові кошти, то вона належить останнім на праві спільної сумісної власності, а тому [PERSON] має рівні права на володіння, користування і розпоряджання цим майном, зокрема щодо визнання за його неповнолітніми дітьми права користування вказаним житловим приміщенням та права реєстрації у ньому. Згідно з ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України зобов'язаний зареєструвати місце свого проживання. При цьому, особа може мати декілька місць проживання і її реєстрація здійснюється лише за однією адресою. Відповідно до ст. 176 СК України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. У відповідності до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Тому з метою забезпечення прав неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] на житло, та враховуючи, що сторони не заперечують щодо визнання за неповнолітніми право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: м Харків, [ADDRESS], та право реєстрації у ньому, що в свою чергу відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved