Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 7208 грн. 05 коп. та витрати на надання правової допомоги в розмірі 500 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 18.11.2014 р. о 16-40 год. відповідач на автомобілі скоїв наїзд на позивача, внаслідок чого позивач отримав тілесні ушкодження, які відповідно до висновку СМЕ відносяться до категорії середньої ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознаками тривалості розладу здоровя. Після отриманих тілесних ушкоджень позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Лисичанської ЦМЛ ім. Тітова з 18.11.2014 по 16.02.2015. Вироком Лисичанського міського суду відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями і знаходженням на лікуванні позивачем на придбання ліків було витрачено 20360 грн., частина з яких в сумі 12800 грн. відповідачем була відшкодована добровільно. Після проведення операції позивачем додатково витрачено грошові кошти на придбання ліків в сумі 7208 грн. 05 коп. Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати матеріальну шкоду позивачу, у звязку з чим він змушений звернутись за захистом своїх порушених прав. Витрати на отримання правової допомоги складають 500 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Відповідач в судовому засідання позов не визнав, бо понесені витрати підтверджують тільки чотири фіскальні чеки, надані товарні чеки не мають номерів, на них не видаються фіскальні чеки, тому вони доказом витрат служити не можуть. Окрім того, він добровільно заплатив позивачу згідно розписок не 12800 грн., як вказано у позові, а 12875 грн.. Суд, вислухавши пояснення представника позивача і відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні…, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок…, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст. 22 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила… для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). В судовому засіданні встановлено, що 18 листопада 2014 р.\~ о 16-40 год.\~відповідач,\~ керуючи\~ автомобілем\~ «GREAT WALL»,\~ державний реєстраційний номер - АН 0399 НХ, рухаючись по проїжджій частині\~\~ пр.-ту Леніна\~ м. Лисичанська в бік вул. Гарибальді,\~\~грубо порушив вимоги п. 18.1. Правил дорожнього руху України, внаслідок чого правою передньою частиною автомобіля скоїв наїзд на позивача, який перетинав автодорогу по пішохідному переходу від ТЦ «Лимон» в напрямку ТЦ «Донбас». Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди позивач\~отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритого перелому лонної та\~ сідаліщної кісток зі\~ зміщенням, закритого перелому3-4-5-6 ребер справа, травматичної пневмонії справа, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров'я. Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 25.08.2015 відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України /а.с.28-31/. У звязку з дорожньо-транспортною пригодою позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ЦМЛ ім. Тітова міста Лисичанська з 18.11.2014 по 16.02.2015 з діагнозом: політравма, закритий перелам лонної і седаліщної кісток зі зміщенням, струс головного мозку, садна голови, закритий перелам 3-4-5-6 ребер справа, травматична пневмонія справа. Суд, оцінюючи надані позивачем докази витрат на лікування, виходить з епікризу хвороби (а.с.91) та не приймає довідку (а.с.32-33), бо з неї не вбачається, що перелічені в ній медпрепарати та інш. було придбано у звязку із призначенням лікарем, тоді як у епікризі зазначене саме це. Тому суд бере до уваги товарні чеки на а.с.6-11, 14-17, 20-23, 25-27, 34-43, 47,48-50 (за вирахуванням нижченаведеного), виписані на імя [PERSON], на придбання ліків та товарів медичного призначення всього у сумі 4869,75 грн.. При цьому суд вважає відповідно ст.82 ч.3 ЦПК України загальновідомою та такою, що не потребує доказування, обставину, що внаслідок недостатнього фінансування у медичних закладах пацієнти вимушені купувати не тільки ліки, але й допоміжні і супутні товари бинти, печатки, шприци, простирадла, спирт та інші дезінфікуючі засоби на кшталт йоду та його аналогів тощо. Тому суд враховує зазначені товари, які хоч і не призначалися, але за характером отриманих позивачем тілесних ушкоджень та лікування були необхідними під час лікування. Суд не приймає у якості доказу витрат на лікування товарні чеки від 05.12.2015 р. і 30.11.2015 р. (а.с.12, 46), бо вони виписані позивачу поза межами часу лікування; товарні чеки від 05-07.12.2014 р. на придбання серрати, тівортину (а.с.13, 16, 17, 34), від 07.12.2014 р. на придбання гепаринової мазі (а.с.18, 47), від 08.12.2014 р., 12.12.2014 р., на повні суми (а.с.19,24), від 24.11.2014 р., 25.11.2014 р., 26.11.2014 р., 27.11.2014 р., 28.11.2014 р., в частині придбання лефлоцину, азитроленуса, лефлацину, лазолвану, амідолу, деклесину, демиксиду, ліфозолину, гепарину, гепаринової мазі, бангінолу, барбовалу, ритолиту+, (а.с.34, 35, 37, 40, 43-46, 49, 50), оскільки такі препарати позивачу не призначалися. Суд вважає, що надані позивачем товарні чеки є належними і допустимими доказами у справі, бо згідно ст.9 п.6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій. Фізична особа-підприємець [PERSON], якою видані товарні чеки, є платником єдиного податку, що підтверджує надане свідоцтво. Відповідно до розяснень ДПАУ у листі від 27.04.2011 р. №7966/6/23-7015/515 товарний може мати довільну форму, в ньому повинно бути зазначено назва і адреса господарчої одиниці, кількість та вартість придбаних товарів, вартість одиниці виміру товарів, найменування та загальна вартість придбаних товарів дата проведення розрахункової операції і підпис особи, що здійснила розрахунок. Надані товарні чеки зазначеним вимогам відповідають. Як вбачається з розписки позивача від 24.11.2014 р., він отримав від відповідача 2875 грн. за ліки, придбані за період з 18 по 22 листопада 2014 р., претензій за цей період не має (а.с.93). Оскільки до позову надані товарні та фіскальні чеки з 24 листопада 2014 р., суму за якими і просить стягнути. Тому суд не приймає заперечень відповідача щодо виплати шкоди за вказаною розпискою, бо вона згідно ст.77 ч.1 ЦПК України не є належним доказом у справі, т.я. не стосується позовних вимог. Однак, з розписки від 04 грудня 2014 р. вбачається, що позивач отримав від відповідача в рахунок оплати операції 10000 грн. (а.с.73). Позивачем не надано доказів такої оплати, тому суд вважає, що вказана сума є відшкодуванням понесених позивачем загальних витрат на лікування. У позові позивач вказав, що витратив на лікування з 18 листопада 2014 р. по 16 лютого 2015 р. 20360 грн., які були частково відшкодовані відповідачем, невідшкодований залишок склав 7208,05 грн.. Однак доказів витрат ні на 20360 грн., ні на 17485 грн. за період з 23 листопада 2014 р. по 18 лютого 2015 р. (тобто за вирахуванням періоду з 18 по 24 листопада 2014 р. за розпискою на 2875 грн.), суду не надано. Як зазначено вище, наданими доказами підтверджуються витрати позивача тільки в розмірі 4869,75 грн., які були повністю відшкодовані відповідачем ще 04 грудня 2014 р. за розпискою на 10\~000 грн.. Тому позов не підлягає задоволенню за безпідставністю вимог. Враховуючи, що у позові відмовлено за безпідставністю вимог, а позивач звільнений від сплати судових витрат відповідно до п. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати на правничу допомогу адвоката стягненню не підлягають, судовий збір відноситься на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed