Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача, [PERSON] на його, [PERSON] користь борг в сумі 208845 грн. з якого, 136500 грн. - борг за договором позики, 68250 грн. - штраф за прострочення строку повернення позики, 4095 - 3% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами та судові витрати в розмірі 2088,45 грн., посилаючи на те, що 01.09.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 6500 доларів США, що на момент укладання договору становить 52650 грн. Згідно п.2 договору позики, відповідач був зобов'язаний повернути суму позики в строк до 01.12.2015 року (включно) в тій же самій валюті, що й отримана позика, а в разі неможливості по незалежним від сторін обставин (форс-мажор, зміна грошової політики держави, тощо) в грошовій валюті України за курсом НБУ, що діє на момент повернення. Однак, не зважаючи на взяті зобов'язання, у зазначений строк відповідач суму боргу не повернув та врегулювати даний спір мирним шляхом відмовляється. Згідно п.4 договору позики, в разі прострочення строку повернення позики, відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 50% від несплаченої суми, а також пеню за прострочення грошового зобов'язання відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно довідки ВАТ «Ощадбанк» курс продажу 100 доларів США по відношенню до української гривні, становить 2100 грн. Своїми діями відповідач порушив його права та законні інтереси та норми чинного законодавства України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, просив винести заочне рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що правочин між сторонами було укладено в письмовій формі, відповідно до договору позики від 01.09.2014 року відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] 6500 доларів США, що на момент укладання договору становить 52650 грн. Згідно п.2 договору позики, відповідач зобов'язаний повернути суму позики в строк до 01.12.2015 року в тій же самій валюті, що й отримана позика, а в разі неможливості по незалежним від сторін обставин (форс-мажор, зміна грошової політики держави, тощо) в грошовій валюті України за курсом НБУ, що діє на момент повернення. Однак, не зважаючи на взяті зобов'язання, у зазначений строк відповідач суму боргу не повернув та врегулювати даний спір мирним шляхом відмовляється. Згідно п.4 договору позики, в разі прострочення строку повернення позики, відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 50% від несплаченої суми, а також пеню за прострочення грошового зобов'язання відповідно до вимог чинного законодавства України (а.с.50). Згідно довідки ВАТ «Ощадбанк» курс продажу 100 доларів США по відношенню до української гривні, становить 2100 грн. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ж Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Пунктом 3 частини 1 статті 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Доказів про те, що відповідач на день розгляду справи в суді погасив борг в повному обсязі в судове засідання не представлено, борг відповідача перед позивачем складає 208845 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача зазначену суму боргу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 2 ст.1046 ЦК України встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або речей, визначених родовими ознаками. Тобто, даний договір є реальним і вважається укладеними з моменту передавання грошей. Обов'язки з договору позики виникають тільки для однієї сторони - позичальника - [PERSON], адже, отримавши гроші передані йому позикодавцем [PERSON], позичальник стає зобов'язаний повернути позикодавцю вказану суму грошей. Як вбачається з п.2 договору позики, відповідач повинен був повернути борг до 01.12.2014 року, однак взяте на себе зобов'язання не виконав. Відповідно до вимог ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначається моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача три проценти річних в сумі 4095 грн. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, в підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В статті 60 ЦПК України викладено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Факт невиконання відповідачем взятого на себе зобов'язання згідно договору позики від 01.09.2014 року, позивачем [PERSON] доведено. Відповідно до загального правила на кредитора (позикодавця) покладається обов'язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець, як кредитор, повинен видати позичальнику розписку в отриманні виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ. Згідно до ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася. Оскільки відповідачем не доведено протилежне, суд вважає, що оригінал договору позики засвідчує факт отримання грошових коштів відповідачем по справі [PERSON] і те, що взяте на себе зобов'язання ним виконано не було. Відповідно до ст.11 ЦК України одними з основних підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при звернені до суду було понесено судові витрати, а саме сплачено судовий збір в розмірі 2088,45 грн., що підтверджується квитанцією від 03.06.2015 року (а.с.1). Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved