Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.06.2009 року з [PERSON] на його користь стягнуто борг у сумі 82617,21 грн., судові витрати по справі, а всього сума 83533,39 грн. Дане рішення набрало законної сили. Також рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2010 р. на його користь з [PERSON] стягнуто борг в сумі 91196,3 грн., судові витрати по справі, а всього сума 92228,26 грн. Вказане рішення також набрало законної сили. На підставі вказаних рішеннях суду були видані виконавчі листи, які були предявлені для примусового виконання до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2011 р., яка набрала законної сили, була визнана неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого відділу ДВС [PERSON] щодо виконання виконавчих листів № 2-385 від 04.08.2009 р. та № 2-9703 від 10.03.2011 р. про стягнення з [PERSON] на його користь грошових коштів на загальну суму 175761,65 грн.; зобовязано [PERSON] відділ ДВС Луцького міського управління юстиції здійснити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, спрямовані на примусову реалізацію належного боржнику [PERSON] нерухомого майна. Відповідно до інформаційної довідки Волинського обласного бюро технічної інвентаризації від 13.10.2009 року № 3645 боржник [PERSON]О є власником 1/4 частки квартири [ADDRESS] та 3/8 часток квартири [ADDRESS]. Станом на 02.07.2013 року ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року [PERSON] відділом Державного міського управління юстиції не виконана. Відповідач у даній справі, [PERSON] відділ Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, ігноруючи ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року, не визначивши частку боржника [PERSON] у спільному майні та не здійснивши дій щодо примусової реалізації належного боржнику нерухомого майна на прилюдних торгах за ринковими цінами, завдав (завдає) збитків позивачу у даній справі у вигляді грошових коштів, які останній міг би отримати від продажу арештованого нерухомого майна на прилюдних торгах за ринковими цінами. Вищезазначені кошти могли б хоча б частково погасити наявну заборгованість боржника [PERSON] перед ним (позивачем). З листа Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області від 22.04.2013 року слідує, що до складу зведеного виконавчого провадження про стягнення коштів з [PERSON] входить 19 виконавчих документів на загальну суму заборгованості 1908607,12 грн., в тому числі і виконавчі провадження позивача на загальну суму 175761,65 грн. (83533,39 + 92228,26). Таким чином, частка позивача у даному зведеному провадженні становить 9,20 % (175761,65 грн./1908607,12 грн.). Відповідно до довідки Волинської агенції нерухомості від 02 липня 2013 року ринкова вартість житлових квартир, а саме однокімнатної квартири на першому поверсі по проспекту Перемоги, 11 становить 18000 грн., а двокімнатної на третьому поверсі по проспекту Перемоги, 18 - 240 000,00 грн. Таким чином, ринкова вартість належної боржнику [PERSON] 1/4 частки у однокімнатній квартирі № 36 по проспекту Перемоги у м. Луцьку становить 45000 грн. (180000 : 4), а ринкова вартість належної боржнику [PERSON] 3/8 частки квартири [ADDRESS] становить 90000 грн. (240000 х 0,375). Таким чином, частки боржника [PERSON] у вищезазначених обєктах нерухомості могли бути продані за 135000 грн. (45000 + 90000). Позивач з його часткою у вищезазначеному провадженні (9,20 %) у випадку продажу часток боржника [PERSON] на прилюдних торгах за ринковою ціною у розмірі 135000 грн. міг одержати грошові кошти у розмірі 12420 грн. (135000 х 9,20 %). Таким чином, йому як стягувачу у виконавчому провадженні завдана шкода на суму 12 420 грн. Вищезазначена шкода є наслідком бездіяльності [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, який не виконує ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року.У результаті бездіяльності [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції порушуються права позивача, гарантовані ст.6 та ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції. Просить суд стягнути з [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції на його користь заподіяну шкоду у розмірі 12420 грн., судові витрати у справі покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції позов не визнала, суду пояснила, що в ході проведення виконавчих дій за зведеним виконавчим провадженням щодо боржника [PERSON] було встановлено, що останній є власником лише 3/8 часток квартири, розташованої за адресою: м. Луцьк, проспект Перемоги 18/12. Право власності у квартирі, розташованій за адресою: м. Луцьк, проспект Перемоги, 11/36 боржнику [PERSON] не належить, власником вказаної квартири є ПП «Енерго-Ресурс». Належна боржнику частка у квартирі розташованій за адресою: м. Луцьк, проспект Перемоги 18/12 13.01.2015 року державним виконавцем описана та арештована. Також вважає, що позовні вимоги позивача грунтуються на припущеннях, оскільки йдеться про майно яке могло би бути продано. Вказана у позові сума не може бути актуальною враховуючи обставини, які стали відомі після предявлення позову, а саме, що частка у квартирі, розташованій за адресою: м. Луцьк, проспект перемоги, 11/36 боржнику [PERSON] не належить. Крім того, можливість реалізації належної боржнику частки нерухомого майна не втрачена. На теперішній час державним виконавцем виконані всі можливі виконавчі дії. Просить у задоволенні позову відмовити за необгрунтованістю. Представник відповідача Державної казначейської служби України позов не визнала, суду пояснила, що позивачем [PERSON] не доведено факт спричинення йому шкоди та наявності причинного звязку між протиправною поведінкою і настанням шкоди, належним чином не обґрунтовано розмір заподіяної йому шкоди. Крім того, районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції є юридичними особами, які мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті. Стягнення грошових коштів з таких рахунків для задоволення вимог про відшкодування шкоди, завданої діями, бездіяльністю ВДС є неможливим, воно можливе лише з рахунків Головного управління юстиції у Волинській області. Просить у задоволенні позову відмовити за необгрунтованістю. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.06.2009 року, ухваленому за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу на користь позивача було стягнуто борг у сумі 82617,21 грн., судові витрати по справі, а всього суму 83533,39 грн. (а.с. 8 т. 1). Дане рішення набрало законної сили. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2010 р., ухваленому за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу на користь позивача з [PERSON] стягнуто борг в сумі 91196,3 грн., судові витрати по справі, а всього суму 92228,26 грн. (а.с. 9 т. 1). Вказане рішення набрало законної сили. За вказаними рішеннями Луцьким міськрайонним судом Волинської області були видані виконавчі листи - № 2-385 від 04.08.2009 р. та № 2-9703 від 10.03.2011 р., які предявлені для примусового виконання до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. З листа Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області від 22.04.2013 року (а.с. 16-18 т. 1) слідує, що до складу зведеного виконавчого провадження про стягнення коштів з [PERSON] входить 19 виконавчих документів на загальну суму заборгованості 1908607,12 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Солтисюка А.П. щодо виконання виконавчих листів № 2-385 та № 2-9703, виданих 04 серпня 2009 року та 10 березня 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів на загальну суму 175\~ \~\~761,65 гривень. Зобов'язано [PERSON] ВДВС Луцького МУЮ здійснити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, спрямовані на примусову реалізацію належного боржнику [PERSON] нерухомого майна (а.с. 12-13 т. 1). Оскільки бездіяльність державного виконавця була визнана неправомірною, тому в силу\~ст. 61 ЦПК України\~цей факт не потребує доказування. Судові рішення про стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошових коштів до теперішнього часу не виконані. Відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майна, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 02.07.2014 р. (а.с. 34, 35, 38-39 т. 2) власником квартири [ADDRESS] є Приватне підприємство «Енерго-Ресурс», а боржник [PERSON] є власником лише 3/8 часток квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. встановленому законом. Статтею 16 ЦК України встановлена, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання зобовязання в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Питання відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди вирішено статтею 22 ЦК України. Так, відповідно до ч. 2\~ст. 22 ЦК України\~збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Суд вважає, що сума у розмірі 12420 грн. зазначена позивачем, яка не була стягнута через протиправну бездіяльність державного виконавця, не може бути визнана майновою шкодою в розумінні ст. 22 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», оскільки за своєю правовою природою не є шкодою, заподіяною державним виконавцем, а є сумою боргу, що стягнута відповідно до рішень Луцького міськрайонного суду Волинської області. Стягнення цієї суми з державного бюджету фактично означає заміну сторони виконавчого провадження та покладення на державу відповідальності за борговими зобов'язаннями [PERSON] Твердження позивача та його представника про те, що належна боржнику [PERSON] частка нерухомого майна вартує 135000 гривням, а відповідна частка позивача у зведеному виконавчому провадженні дорівнює 12420 грн. ґрунтується на припущеннях і належними доказами, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, не підтверджене. Крім того, суд вважає, що на день розгляду даної справи судом, можливість отримання коштів від реалізації частки нерухомого майна боржника [PERSON], внаслідок неналежного виконання посадовими особами державної виконавчої служби, позивачем не втрачена. Відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання відповідних органів. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним або юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній або юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) в порядку, визначеному законом. Зі змісту ст. 2 ЦК України слідує, що держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. П.п. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затв. Указом Президента України № 460/211 від 13.04.2011 року, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного та місцевого бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до п. п. 4 п.3 Положення про Міністерство юстиції України, затв Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 р. № 228 завданнями Міністерства юстиції України є забезпечення представництва інтересів держави у судах України. Судом було розяснено представнику позивача питання про притягнення до участі у справі належного відповідача, проте клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача ніж Державна казначейська служба України, представником позивача заявлено не було. За таких обставин суд вважає, що до участі у справі не було залучено належного відповідача, який має представляти інтереси держави у даних правовідносинах. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON], предявлених до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої невиконанням судового рішення слід відмовити за необгрунтованістю. На підставі ст. 1173 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. 25 Бюджетного Кодексу України,

Outcome: dismissed