Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на підставі договорів дарування належить 1/2 частина квартири, розташованих за адресою: [ADDRESS], а також 1/2 частина земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою. Відповідачі по справі, які є співвласниками вищевказаного майна, чинять перешкоди позивачеві у користуванні та розпорядженні його частиною майна, у звязку з чим позивач просить суд зобовязати відповідачів не чинити йому перешкод у здійсненні права користування його власністю 1/2 частиною квартири [ADDRESS], а також 1/2 земельної ділянки за тією ж адресою та вселити [PERSON] в квартиру за вказаною адресою. В судове засідання позивач не зявився, на адресу суду від представника позивача адвоката [PERSON] та позивача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій позивач та його представник просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити, відносно винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про місце, дату та час слухання справи було повідомлено належним чином, причини неявки суду не відомі. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідачів та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна Згідно ч. 2 ст. 318 ЦК України, усі субєкти права власності є рівними перед законом. Також, згідно ч. 3 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Крім цього, Житловим кодексом передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством (ст. ст. 150, 155 ЖК). З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що на підставі Договору дарування частки квартири від 29.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Голопристанського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №4563 та Договору дарування частки земельної ділянки від 30.10.2013, посвідченого приватним нотаріусом Голопристанського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2252, позивачеві [PERSON] належить 1/2 частина чотирьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], а також ? частина земельної ділянки за тією ж адресою, що також підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З матеріалів позовної заяви вбачається також, що відповідачі чинять перешкоди позивачеві [PERSON] у здійсненні права користування його власністю 1/2 частиною квартири [ADDRESS], а також 1/2 земельної ділянки за тією ж адресою. За правилами ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved