Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.12.12 р. між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого внаслідок передачі кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників на застане майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами забезпечення. Позивач вказав, що внаслідок укладення указаного договору відбулась заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 20-6388/2-1 від 19.12.2007 року позичальником згідно якого є [PERSON]. 19.12.2007 року ПАТ «АК Промінвестбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір з подальшим внесення змін та доповнень, відповідно до умов якого кредитор зобов'язався надати [PERSON] кредит у сумі 348140,19 грн. Так, зазначено, що банк свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит, а відповідач свої зобовязанння не виконував належним чином, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 31.01.14 р. становить: 2548140 грн. 19 коп. - заборгованість за кредитом; 92369,23 грн. - заборгованість за відсотками; 9303,90 грн. - пеня. Також позивач зазначив, що 19.12.2007 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та Українським консорціумом «Екосорб» був укладений договір поруки № 20-6390/3-3, та [PERSON] договір поруки № 20-6391/3-3, відповідно до умов яких відповідачі відповідають перед позивачем за порушення обов'язків за договором, як солідарні боржники. У зв'язку з зазначеним, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідачів солідарно на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість в розмірі 359813,32 грн., а саме: за кредитом - 258140,19 грн., за відсотками - 92369,23 грн., пеню - 9303,90 грн., та судовий збір в сумі 3598,13 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених вище, просив позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні, а також просила застосувати строки позовної давності. Представник відповідача УК «Екосорб» проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. 19.12.2007 між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 20-6388/2-1, відповідно до умов якого сторони погодили, що банк надає позичальнику кредит у сумі 348140 грн. 19 коп. на умовах, передбачених договором, зі встановленою процентною ставкою в розмірі 14,5% річних, та кінцевим терміном повернення кредиту - 18.12.2027 (а.с.а.с. 5-8). Відповідно до п. 2.4 кредитного договору, погашення кредиту здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку (додаток №1), який є невід'ємною частиною цього договору. Згідно п. 3.2 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом починається з дати перерахування коштів з позичкового рахунку № [NUMBER] на поточний рахунок продавця облігацій по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів використовується метод «факт/факт», виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Проценти за користування кредитом нараховуються банком за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця першого числа наступного місяця та в день остаточного погашення кредиту. Відповідно до п. 3.4 кредитного договору, у випадку прострочення позичальником зобов'язань по погашенню одержаного кредиту, проценти за користування ним продовжують нараховуватись відповідно до п. 3.2 цього договору. Згідно до п. 6.3 кредитного договору, за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, та нараховується за кожен день прострочення платежу. Відповідно до п. 5.3.4 кредитного договору, банк має право відступити право вимоги за цим договором за наступним повідомленням позичальника про особу нового кредитора протягом 5 днів з моменту укладення банком з цього приводу договору. Додатком № 1 до кредитного договору № 20-6388/2-1 від 19.12.2007 року встановлено графік погашення кредиту (а.с.а.с. 9-11). 28.11.2008 між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] був укладений договір про внесення змін № 20-2222/2-1 до зазначеного кредитного договору (а.с. 17). 30.03.2010 між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] був укладений договір про внесення змін № 20-0456/2-1 до вказаного кредитного договору (а.с. 18). 19.12.2007 між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та Українським консорціумом «Екосорб», [PERSON] був укладений договір іпотеки № 20-6390/3-3, відповідно до умов якого Український консорціум «Екосорб» в якості поручителя зобов'язався виконати зобов'язання по погашенню заборгованості у випадку невиконання та/або прострочення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (а.с.а.с. 19-20). Відповідно до п. 3.1 договору іпотеки, у випадку невиконання зобов'язань позичальником у строки, визначені кредитним договором, кредитор зобов'язаний звернутися з письмовою вимогою на адресу поручителя. 30.03.2010 між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та Українським консорціумом «Екосорб», [PERSON] був укладений договір про внесення змін та доповнень № 20-0457/3-3 до договору поруки № 20-6390/3-3 від 19.12.2007 (а.с. 21). 19.12.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки № 20-6391/3-3, відповідно до умов якого [PERSON] в якості поручителя зобов'язалась виконати зобов'язання по погашенню заборгованості у випадку невиконання та/або прострочення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (а.с.а.с. 22-23). 17.12.12 р. між ПАТ «АК ПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає кредитний портфель та зобов'язується сплатити за нього первісному кредиторові грошову винагороду (ціна продажу) на умовах, визначених цим договором (а.с.а.с. 36-46). Відповідно до п. 2.2 вказаного договору, внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників на заставлене майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. При цьому передача прав вимоги за забезпеченнями, що випливають з договір застави/поруки (якщо вони укладені у письмовій формі з нотаріальним посвідчення) та іпотечних договорів, укладених первісним кредитором з позичальниками, оформлюються окремими договорами про передачу прав вимоги за забезпеченнями, що випливають з договорів застави/поруки (якщо вони укладені у письмовій формі з нотаріальним посвідчення) та іпотечних договорів, які будуть укладені сторонами в дату укладення цього договору на тих самих умовах, що і цей договір. Права вимоги за забезпеченням, що випливають з договорів, укладених в письмовій формі без нотаріального посвідчення, передаються новому кредитору на підставі договору. Також п. 2.2 договору відступлення прав вимоги передбачено, що у випадку, коли забезпеченням є іпотека, що також забезпечує виконання зобов'язань позичальників первісного кредитора, які не вказані у реєстрі позичальників і по зобов'язанням, які не є предметом цього договору, передача прав по такому забезпеченню, не породжує відступлення новому кредитору прав вимоги по зобов'язанням, що не є предметом цього договору. З даних витягу з реєстру позичальників (додаток № 1) до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012, укладеного між ПАТ «АК ПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» вбачається, що право вимоги було передано щодо кредитного договору № 20-6388/2-1 від 19.12.2007, укладеного зі [PERSON], з основною непогашеною сумою кредиту в розмірі 258140,19 грн., сумою нарахованих, але не виплачених процентів - 50225,88 грн. (а.с. 47). ТОВ «Кредитні ініціативи» листами від 06.02.14 р. направило на адреси відповідачів вимоги про досудове врегулювання спору (а.с.а.с. 31-33), зазначивши, що 17.12.2012 року між ПАТ «АК ПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір про відступлення прав вимоги. Також у вимозі зазначено, що станом на 31.01.2014 загальна сума заборгованості становить 359813,32 грн., а саме: за кредитом - 258140,19 грн., за відсотками - 92369,23 грн., пеня - 9303,90 грн. Про направлення вказаних листів свідчить реєстр поштових відправлень (а.с. 34) та квитанція від 07.02.14 р. (а.с. 35). Зі змісту даних повідомлення ПАТ «АК ПІБ» від 11.01.11 р. за № 05-03-19/16, направленого на адресу [PERSON] вбачається, що станом на 11.01.11 р. у останнього наявна прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом, наданих згідно кредитного договору № 20-6388/2-1 від 19.12.2007 року, в сумі 21048,01 грн. (а.с. 122). Позивачем також надано розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.а.с. 210-211), зі змісту якого вбачається, що остання сплата [PERSON] була здійснена 10.12.12 р. в сумі 5000 грн. Представником відповідача суду також надано було копії квитанцій за період з 2008 року (а.с.а.с. 165-191), з яких також вбачається, що остання сплата за кредитним договором була здійснена [PERSON] від 07.12.2012 року в сумі 5000 грн. (а.с. 166). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Поручителем може бути одна особа, або кілька Згідно ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Стаття 512 ЦК України передбачає можливість заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема, передбачає можливість відступлення права вимоги кредитора у зобов'язанні , а не відступлення права стягнення грошових коштів на підставі судового рішення. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. З матеріалів справи вбачається, що представник УК «Екосорб» звертався до суду з заявою, в якій зазначав про те, що позивачем пропущено строк пред'явлення вимоги про повернення отриманих боржником у кредит коштів за кредитним договором, у зв'язку з чим просив визнати припиненим договір поруки (а.с.а.с. 142-144). Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється після встановлення строку, встановленого в договорі, а також, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Така правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові № 6-53 цс14 від 17 вересня 2014 року, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суддів. Крім того, як вбачається з умов договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012, в порушення п. 2.2 даного договору, між первісним та новим кредитором не було укладено договір про передачу прав вимоги за забезпеченнями. У зв'язку з зазначеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідачів задоволенню не підлягають. Представник відповідача [PERSON] звертався до суду з заявою, в якій просив застосувати до щомісячних платежів по відсотках у сумі 21048,01, нарахованих банком до 25.02.2011 року, строки позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Однак, як вбачається з даних розрахунку, наданого позивачем, остання сплата [PERSON] була здійснена 10.12.12 р., а відсотки за користування кредитом нараховувались, починаючи з 31.12.12 р. згідно графіку погашення заборгованості, в межах строку позовної давності, оскільки позовну заяву позивачем було пред'явлено до суду 04.03.14 р. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що зі [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 258140 грн. 19 коп., заборгованість за відсотками в розмірі 92369 грн. 23 коп., пеня в розмірі 9303 грн. 90 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, зі [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3598 грн. 13 коп. На підставі ст.ст. 251, 252, 256, 257, 261, 512, 526, 553, 554, 559, 610, 1048, 1050, 1054, 1077, 1078, 1081, 1082 ЦК України,

Outcome: dismissed