Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні майном та земельною ділянкою, посилаючись на те, що на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.03.1990 року йому на праві приватної власності належить 51\\100 частини будинковолодіння розташованого в [ADDRESS]. Інша частина будинковолодіння, а саме 49\\100 частини належить відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування від 18.08.1993 року та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.03.1990 року. Окрім відповідача [PERSON], його частиною будинковолодіння користується відповідачка [PERSON] 28 вересня 1992 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси була затверджена мирова угода, згідно якої між ними був визначений порядок користування земельною ділянкою. Так як відповідачі порушували порядок користування земельною ділянкою, незаконно встановили парканна землі загального користування і самовільно захопили половину даної земельної ділянки, тому він звернувся до суду з відповідною позовною заявою. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.09.2011 року його позов було задоволено. Зобов'язано [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] майном та земельною ділянкою шляхом демонтажу паркану (металевих воріт), встановлених на земельній ділянці загального користування, розташованій по [ADDRESS]. В подальшому відповідачі завірили, що самостійно виконають рішення суду та знесуть паркан встановлений на земельній ділянці загального користування. Тому виконавчий лист він не отримував та до виконання його не пред'являв. Також з жовтня 2011 року по листопад 2012 року він перебував у тривалому відрядженні за межами України, повернувшись додому, він помітив, що відповідачі ніяких дій щодо самостійного виконання рішення суду не здійснили, паркан не демонтували. Крім того, самовільно побудували на земельній ділянці, яка перебуває в спільному користуванні, приміщення веранди. Просив суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні майном та земельною ділянкою шляхом демонтажу веранди побудованої на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні, розташованої по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задоволити. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні відмовити. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2015 року позовні вимоги в частині зобов'язання [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні майном та земельною ділянкою шляхом демонтажу паркану (металевих воріт), встановлених на земельній ділянці загального користування провадженням закрито. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами земельного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.03.1990 року позивачу на праві приватної власності належить 51\\100 частини будинковолодіння розташованого в [ADDRESS]. Інша частина будинковолодіння, а саме 49\\100 частини належить відповідачу [PERSON] згідно договору дарування від 18.08.1993 року та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.03.1990року. Окрім відповідача [PERSON], його частиною будинковолодіння користується відповідачка [PERSON] Статтею 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). За змістом вказаної статті право добросусідства являє собою сукупність прав власників та користувачів земельних ділянок на найбільш повне, безпечне та комфортне користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення. 28 вересня 1992 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси була затверджена мирова угода, згідно якої між сторонами був визначений порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] та виділено [PERSON] в користування 490 кв.м., а [PERSON] та [PERSON] (попередньому співвласнику) 471 кв.м. У загальному користуванні залишено 19 кв.м. Комунальним підприємством «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» за ухвалою суду було проведено обстеження домоволодіння [ADDRESS] та встановлено, що до кв. [NUMBER] в житловому будинку літ. А-1 збудована прибудова: на бетонному ганку, стіни цегляні та дерев'яні, вікна та двері металопластикові, перекриття дерев'яне, підлога керамічна плитка, покрівля азбестоцементні листи. Відповідно до Єдиного класифікатора будинків затвердженого наказом Держбуду України № 215 від 30.09.1998 року дана прибудова належить до 5-го класу (термін служби 70 років). Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджує, що дана прибудова побудована так, що за своїми розмірами виходить на земельну ділянку, яка перебуває у спільному користуванні сторін. Натомість, відповідачі стверджують, що добудову веранду вони здійснили в межах ганку, при цьому розмірів ганку не збільшували і ніяким чином не порушують прав позивача. У відповідності зі с т. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Із наданої позивачем відповіді інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області від 16.04.2014 року вбачається, що зведена [PERSON] веранда не належить до об'єктів самочинного будівництва, а через відсутність межових знаків неможливо встановити чи знаходиться вищевказана веранда на землі загального користування. З урахуванням того, що для з'ясування питання яким чином зведення веранди порушує прав позивача, в тому числі чи знаходиться вона на земельній ділянці, яка перебуває у загальному користуванні сторін необхідні спеціальні знання, а висновок експерта є одним із доказів у справі, судом неодноразово роз'яснювалось позивачу його право заявити клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи, проте він таким правом не скористався. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивач не довів в судовому за сіданні порушення своїх прав зі сторони відповідачів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні його позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed