Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, де просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] Свої вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право приватної власності від 04.07.1990 року виданого на основі рішення виконкому Олександрійського районної ради №261. [PERSON] та [PERSON] вибули з житлового будинку в травні 2008 року, не несуть ніяких витрат по його утриманню, не сплачують комунальні послуги, їх особистих документів та речей в будинку немає. [PERSON] посилається на ст. 405 ЦК України та просить з врахуванням того, що відповідачі не користується житлом, визнати їх такими що втратили право користування житловим будинком. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. За таких обставин, з врахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено наступне. Згідно згідно свідоцтва про право приватної власності від 04.07.1990 року виданого на основі рішення виконкому Олександрійського районної ради №261, позивачу належить на праві власності житловий будинк [ADDRESS] Згідно довідки виданої Добронадіївською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані в житловому будинку [ADDRESS] але за вказаною адресою не проживають. Таким чином, суд вважає встановленим, що з травня 2008 року відповідачі не проживають в житловому будинку [ADDRESS] що перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належним йому на праві приватної власності будинку, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи відсутність відповідачів за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про визнання особи втративши право користування жилим приміщенням, розглядається відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст., ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідачів в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України.

Outcome: approved