Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON], третьої особи, в якому просив визнати за ним право спільної часткової власності на 38/100 частки домоволодіння за адресою: м. Миколаїв, вул. Каразіна, 23, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON]; визначити за [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки за адресою: м. Миколаїв, вул. Каразіна, 23; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку вказаної вище земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] Ухвалою суду від 25.01.2018 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача [PERSON] Позивач до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та третя особа до судового засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності та вважали позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] є сином [PERSON] За життя, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.12.2012 року на праві приватної спільної часткової власності належали 20/100 часток житлового будинку №23 по вул. Сафронова в м. Миколаєві. Окрім того, відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 16.11.2010 року [PERSON] та [PERSON] володіли на праві приватної спільної сумісної власності земельною ділянкою за адресою: місто Миколаїв, вул. Сафронова, 23, цільове призначення якої: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вищезазначений державний акт про право власності на землю був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №481013721000274. 22.11.2011 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №4153, згідно з яким вона заповідала належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований з адресою: м. Миколаїв, вул. Сафронова, буд. №23, та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Сафронова, №23, кадастровий номер №4810137200:18:028:0008. 08.02.2016 року [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії І-ФП №236288). Згідно довідки КП ММ БТІ від 18.11.2016 року №2-5493/1, ідеальні частки співвласників житлового будинку №23 по вул. Каразіна, 23 в м. Миколаєві до перерахунку складали: [PERSON] - 80/100, [PERSON] - 20/100. Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 13.02.2015 року №98 житловому будинку літ. Ш-2, який належав [PERSON], надано нову адресу - вул. Каразіна, 23/1. Після перерахунку ідеальні частки співвласників складають: [PERSON] - 62/100, [PERSON] - 38/100. Позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] від 02.08.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері - [PERSON], померлої 08.02.2016 року, оскільки не визначені частки земельної ділянки, на якій розташований будинок по вул. Каразіна (колишня назва Сафронова) відповідно до ідеальної долі домоволодіння, а також заявником не надано оригіналів документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220\~ЦК України\~спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Згідно ч. 1\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON]\~\~на підставі\~ст. 1234 ЦК України\~використала своє право на заповіт і згідно\~ст. 1235 ЦК України\~призначила спадкоємцем свого майна [PERSON] Відповідно до статей\~1233,\~1234,\~1235,\~1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав.\~\~Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно\~статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертоїстатті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.1268 ЦК\~спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до статті\~1217,\~1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).\~\~Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті\~1222,\~1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 1\~ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку Переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 1\~ст. 86 Земельного кодексу України\~земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Із роз'яснень, викладених у п. 21\~Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за №7 від 16 квітня 2004 року, вбачається, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до ст.ст.\~357,\~358 ЦПК України\~частки у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом; право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до\~ч.1\~ст.372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Також відповідно\~до ч.4. 5\~ст. 89 ЗК України\~від 25.10.2001 № 2768-ІІІ співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними,\~якщо інше не передбачено законом\~або не встановлено судом. Відповідно до\~ст. 125 ЗК\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до ч. 1.2.\~ст. 158 ЗК України\~- власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У відповідності до\~ст. 392 ЦК України\~- власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2\~ст. 370 ЦК України\~- у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~- кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~- кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Враховуюче вищевикладене, суд вважає за необхідне визначити частки у праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер: 4810137200:18:028:0008 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Каразіна, 23 в м. Миколаєві: 1/2 частка - за [PERSON] та 1/2 частка - за [PERSON], а також визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку вказаної вище земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 08.02.2016 року. Що стосується позовних вимог в частині визнання права спільної часткової власності на 38/100 частин домоволодіння, то у вказаній частині позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.12.2012 року [PERSON] належали 20/100 частин житлового будинку №23 по вул. Каразіна (Сафронова) в м. Миколаєві, за такого до позивача переходить право власності на зазначену частку домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial