Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у березні 2019 року він домовився з відповідачкою про купівлю - продаж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та двох земельних ділянок по [ADDRESS] за 3500 доларів США, що склало 88422 грн. В послідуючому він придбав дане майно, на підтвердження чого [PERSON] надала дві розписки від 29.03.2019 року та від 05.09.2019 року. При цьому сторони домовилися посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально згодом після того як відповідачка оформить свої спадкові права на будинок та земельні ділянки. Однак, до цього часу договір не укладено, оскільки [PERSON] від вчинення даних дій ухиляється. Тому позивач просив визнати договір купівлі-продажу, укладений між ним та відповідачкою, дійсним та визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивач вказав, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачка проти задоволення позову не заперечує. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно розписок від 29.03.2019 року та від 05.09.2019 року [PERSON] придбав у [PERSON] (за ціною 3500 доларів США, що склало 88422 грн.) садибу, розташовану по [ADDRESS] , яка складається з житлового будинку під літ. «А» загальною площею 60,1 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м. та надвірних споруд: сараю шлакоблочного під літ «Б», сараю цегляного під літ. «б», літньої кухні дерев`яної під літ «В», веранди дерев`яної під літ «в», вбиральні дощатої під літ. «Г», погреба цегляного під літерою « п/г», огорожі дощатої під № 1-2, земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 5910500000:01:016:0226 та земельної ділянки площею 0,0993 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 5910500000:01:016:0472. Таким чином, між сторонами відбувся договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким продавець отримав від покупця обумовлену договором купівлі - продажу грошову суму за продане майно, а покупець отримав у своє фактичне володіння придбану садибу. Однак, посвідчити даний договір нотаріально їм не видалося за можливе у зв`язку з тим, що відповідачка ухиляється від взятих на себе зобов`язань щодо оформить своїх спадкових прав на вказаний будинок та земельні ділянки і послідуючого укладення договору купівлі-продажу з позивачем. Тому право власності [PERSON] на придбану садибу до цього часу належним чином не оформлене, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо його усіх істотних умов, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на спірне майно.

Outcome: approved