Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.05.2016 між сторонами у простій письмовій формі укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] одержав грошові кошти у розмірі 1200,00 доларів США та зобов'язувався повернути одержані кошти у строк до 01.01.2017. Однак, станом на 21.09.2017 [PERSON] позичені кошти не повернув. Від виконання своїх зобов'язань за вищевказаним договором позики відповідач ухиляється, на телефонні дзвінки не відповідає. Позивач, посилаючись на правову позицію ВСУ, норми Конституції України та цивільного законодавства, зазначає, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню й інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти). Таким чином, заборгованість [PERSON] підлягає перерахуванню у гривню по курсу НБУ на день подання позову. Згідно відомостей, шо містяться на офіційному сайті НБУ, офіційно встановлений курс гривня/долар США станом на 21.09.2017 становить 2618,9634 гривень за 100 доларів США. З огляду на це, як вказує позивач, заборгованість [PERSON] по вищевказаному договору позики становить 31427,56 грн. Крім того, як вважає [PERSON], відповідач має додатково сплатити йому 676,77 грн як три проценти річних від простроченої суми та інфляційни витрати у сумі 2545,63 грн . Ухвалою суду від 27.11.2017 року на підставі заяви представника позивача, відповідно до п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в частині вимог щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 2545,63 грн. залишено без розгляду. В іншій частині представник позивача у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду повторно за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.05.2016 [PERSON] (ІПН [NUMBER], паспорт серії [NUMBER]), отримав в позику від [PERSON] грошову суму в розмірі 1200 доларів США, які зобов'язався повернути в строк до 01.01.2017, що підтверджується договором позики, оригінал якого досліджено у судовому засіданні та копія якого міститься в матеріалах цивільної справи (а.с. 5-6). Свої зобов'язання позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти в розмірі 1200 дол. США. В порушення умов договору позики відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав та дотепер борг у повному обсязі не повернув. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з положень ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Нормою ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Однак, відповідач в порушення зазначених норм закону щодо своєчасного повернення грошових коштів в строк, передбачений договором, та на дату звернення [PERSON] до суду з позовною заявою, не повернув суму грошових коштів в розмірі 1200 дол. США, у зв'язку з чим має заборгованість перед позивачем. Тому, зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення позики, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача суми позики. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ч. 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту боргової розписки вбачається, що відповідачеві надавалася позика до 01.01.2017. Прострочення виконання відповідачем його зобов'язань з повернення позивачу боргу складає період часу з 02.01.2017 по 20.09.2017, що складає 262 дні. Згідно ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Про що також зазначено у правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно відомостей, які містяться на офіційному сайті Національного Банку України станом на 21 вересня 2017 року 100 доларів США становить 2618,9634 гривень, у зв'язку з чим суд стягує гривневий еквівалент заборгованості за договором позики від 18.05.2016 у розмірі 31427,56 грн та три відсотки річних від простроченої суми позики за період з 02.01.2017 по 20.09.2017 у сумі 676,77 грн. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 2), судовий збір у сумі 640 грн. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача та стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 31427,56 грн , 676,77 грн - три проценти річних від простроченої суми та судового збору у сумі 640 грн.

Outcome: approved