Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.11.1993 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина в тому числі на житловий будинок з частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою: с. Ворожба, вул. Низова, 7, Лебединського району Сумської області. Померла відповідно до договору купівлі-продажу від 05.07.1975 року була єдиним власником вказаного майна, а після її смерті спадщину фактично прийняла її дочка [PERSON] шляхом спільного проживання. 20.04.2017 року позивач придбав зазначене домогосподарство разом з присадибною земельною ділянку загальною площею 0,30 га. за ціною 14\~000,00 грн. Договір був оформлений письмовою розпискою без нотаріального посвідчення, так як на той час [PERSON] спадщина не була оформлена належним чином. 11.05.2017 року [PERSON] померла і з цих підстав договір купівлі-продажу оформлений між ними не був. Тому позивач просив встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON], визнати дійсним договір купівлі продажу від 20.04.2017 року та визнати за ним право власності на придбане домогосподарство та земельну ділянку в с. Ворожба по вул. Низова, 7, Лебединського району, Сумської області. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися. Позивач в наданій заяві свої вимоги підтримав та просив справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача в заяві, адресованій суду, проти позову не заперечив, справу також просив розглянути без його участі. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги повязані зі спорами про спадкове право, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 15.11.1993 року померла [PERSON], яка була власником майна, розташованого за адресою: с. Ворожба, вул. Низова №7, Лебединського району Сумської області. Після смерті останньої відкрилася спадщина на майно, яке належало їй за життя, до складу якої входить садиба, розташована на території с. Ворожба, вул. Низова № 7, Лебединського району Сумської області, яка складається з житлового будинку деревяного під літ. «А», 1948 року побудови, загальною площею 38,3 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м. 75 % зносу, веранди дощатої під літ. «а» та земельної ділянки загальною площею 0,30 га. в т. ч.: 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку; 0,25 - для ведення особистого селянського господарства 0,25 га. Дану спадщину прийняла її дочка [PERSON], але належним чином не оформила. 20.04.2017 року за усним договором купівлі-продажу [PERSON] продала вказану садибу позивачеві, а 11.05.2017 року [PERSON] померла. У звязку з цим право власності [PERSON] до цього часу належним чином не оформлене, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обовязковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобовязання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони договору вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для визнання за [PERSON] права власності на спірне майно.

Outcome: approved