Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просить звільнити з-під арешту 1/2 частку квартири [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0155га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS], державний акт [NUMBER] зареєстрований 4.11.2008 № 010826100775, кадастровий [NUMBER], накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони його відчудження ВП № 44601354, виданої міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції в Київській області 29.01.2015. Вимоги обґрунтував тим, що 11.12.2009 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Якименською Л.Л., зареєстрованого в реєстрі № 2191, придбав у [PERSON] вищевказану квартиру. Даний договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 11.12.2009 за № 3752999. Також 11.12.2009 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Якименською Л.Л., зареєстрованого в реєстрі № 2193, придбав у [PERSON] вищевказану земельну ділянку. Даний договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 11.12.2009 за № 3753284. В Державному акті на праві власності на земельну ділянку приватним нотаріусом зроблено відмітку про перехід права власності на [PERSON]. 4.03.2015 позивач звернувся до Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області з метою зареєструвати право власності на придбані квартири та земельну ділянку. 5.03.2015 отримав рішення № 19824290, № 19825652 про відмову у державній реєстрації прав власності в зв'язку з тим, що 2.02.2015 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчудження ВП № 44601354, виданої МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ в Київській області від 29.01.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване обтяження № 8585023 на 1/2 частину квартири та обтяження № 8588961 на земельну ділянку. Державним виконавцем встановлено, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 22.12.2014 у справі № 357/17532/14-ц визначено, що [PERSON] як одному з подружжя належить на праві власності 1/2 частка квартири [ADDRESS] та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0155га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS]. Проте, позивач вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові [PERSON], тому звертається до суду з вимогою про зняття з нього арешту. Вимогу про визнання за ним права власності на спірне майно не ставить, оскільки дане право зазначене у договорах купівлі-продажу, які є чинними, ніким не скасованими і не оскарженими. Позивач на правових підставах набув право на майно, користується ним та володіє. Проживає у квартирі, що розташована на спірній земельній ділянці, та проводить ремонтні роботи. Своєчасно позивач не зареєстрував права власності, оскільки є громадянином Російської Федерації, де постійно проживав. За договорами купівлі-продажу продавець відповідач [PERSON] передав, а покупець [PERSON] прийняв майно у власність та сплатив за нього обумовлену договорами грошову суму. До державної реєстрації права власності за новим набувачем продавець не має права розпоряджатися цим майном, оскільки воно є предметом виконаного зобов'язання, яке виникло з договору про відчудження майна. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали. Заперечення обґрунтували тим, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 22.12.2014 у справі № 357/17532/14-ц визначено, що [PERSON] як одному з подружжя належить на праві власності 1/2 частка квартири [ADDRESS] та 1/2 частки земельної ділянки по [ADDRESS]. Дана ухвала набрала законної сили 7.05.2015. У МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ на примусовому виконанні знаходиться виконавчий напис нотаріуса № 2527 від 29.08.2014 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 388 993,92грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 3.09.2014. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що боржник [PERSON] був одружений із [PERSON] у період з 16.09.2003 по 10.06.2014 та в період шлюбу подружжя придбало майно, що було зареєстроване за колишньою дружиною, зокрема і вищевказані земельна ділянка та квартира. Державний виконавець, у відповідності до вимог ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», вжив необхідних заходів примусового виконання рішення, звернувши стягнення на частку майна боржника, що визначена судом за поданням державного виконавця. На день винесення ухвали судом 22.12.2014 про визначення частки боржника у майні подружжя квартира і земельна ділянка належали [PERSON]. Ухвала суду є обв'язковою для виконання, а факти, встановлені в ній не підлягають доказуванню. При проведенні виконавчих дій встановлено, що фактично користується спірним майном [PERSON]. Проте, доказів щодо зміни власника майна у судовому засіданні подано не було. Державної реєстрації права власності позивачем не було здійснено, тому право власності до нього не перейшло. Дії державного виконавця вважає правомірними. Боржник [PERSON] ухиляється від виконання виконавчого напису, тому стягувач [PERSON] заперечує проти зняття арешту з належного йому майна. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином. Представник третьої особи - МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ в Київській області - в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 11.12.2009 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Якименською Л.Л., зареєстрованого в реєстрі № 2191, [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 11.12.2009 за № 3752999. Також 11.12.2009 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Якименською Л.Л., зареєстрованого в реєстрі № 2193, [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0155га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS], державний акт [NUMBER] зареєстрований 4.11.2008 № 010826100775, кадастровий [NUMBER]. Договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 11.12.2009 за № 3753284. В Державному акті на праві власності на земельну ділянку приватним нотаріусом зроблено відмітку про перехід права власності на [PERSON]. 4.03.2015 позивач звернувся до Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області з метою зареєструвати право власності на придбані квартири та земельну ділянку. 5.03.2015 отримав рішення № 19824290, № 19825652 про відмову у державній реєстрації прав власності в зв'язку з тим, що 2.02.2015 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчудження ВП № 44601354, виданої МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ в Київській області від 29.01.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване обтяження № 8585023 на 1/2 частину квартири та обтяження № 8588961 на земельну ділянку. У МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ на примусовому виконанні знаходиться виконавчий напис нотаріуса № 2527 від 29.08.2014 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 388 993,92грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 3.09.2014. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що боржник [PERSON] був одружений із [PERSON] у період з 16.09.2003 по 10.06.2014 та в період шлюбу подружжя придбало майно, що було зареєстроване за колишньою дружиною. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 22.12.2014 у справі № 357/17532/14-ц за поданням державного виконавця визначено, що [PERSON] як одному з подружжя належить на праві власності 1/2 частка квартири [ADDRESS] та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0155га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS]. Тому, державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції в Київській області 29.01.2015 винесено постанову про накладення арешту на майно та заборону його відчудження ВП № 44601354, на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0155га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS], державний акт [NUMBER] зареєстрований 4.11.2008 № 010826100775, кадастровий [NUMBER], що належить [PERSON]. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 10.04.2014 [PERSON] оголошений в розшук за поданням МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ в зв'язку з примусовим виконанням ВП № 44601354. Відповідно до ч.1 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.» Проте, позивач вважає, що він набув права власності на підставі договорів купівлі-продажу, правомірно користується та володіє майном. Згідно зі ст.655 ЦК України: «За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.» Позивачем були укладені та нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, які є чинним, ніким не оскарженими. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.328 ЦК України: «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» Відповідно до ч.1, ч.3, ч.4 ст.334 ЦК України: «Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.» Фактично володіючи та користуючись майном, що визнали сторони, позивач не має права розпорядження ним, оскільки не набув у встановленому законом порядку права на нерухоме майно, а саме не зареєстрував його вчасно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач посилається на те, що підставою припинення права власності, відповідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України, є відчуження власником свого майна. Відповідач [PERSON] продав належне йому майно, передав його позивачу, а позивач прийняв майно та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену договорами. Тобто, сторонами були виконані та дотримані всі умови договорів купівлі-продажу. Натомість, позивач не зареєстрував у державному реєстрі права на нерухоме майно, внаслідок чого і було прийняте рішення судом про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири та земельної ділянки, що перебували у спільній власності подружжя. Відповідно до ст.392 ЦК України: «Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.» Проте, позивач виходить з того, що він має документи, що посвідчують його право на нерухоме майно, зокрема договори купівлі-продажу, які зареєстровані в Державному реєстрі правочинів, і йому необхідно лише зареєструвати право на нерухоме майно, чому перешкоджає арешт на майно та заборона його відчудження, що були накладені після укладення договорів купівлі-продажу. Згідно зі ст.391 ЦК України: «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.» Відповідно до ст.396 ЦК України: «Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.» Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність захисту прав особи, яких вона набула правомірно. Тому, суд вважає за доцільне зняти арешт 1/2 частки квартири та земельної ділянки, накладений на підставі постанови про арешт майна та заборони його відчудження, виданої міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, що перешкоджає реєстрації прав власності позивача. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України: «Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.» Судові витрати позивача становлять 243.60грн., які підлягають до стягнення з відповідачів у рівних частках. На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 334, 246. 392, 391, 396, 655 ЦК України,

Outcome: approved