Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] , а саме - виділити у користування [PERSON] : ізольовану кімнату площею 12,9 кв.м. (за планом 4) та ізольовану кімнату площею 12, 7 (6) (за планом 7) з балконом (лоджією), що розташована поряд з житловою кімнатою; та - виділити у користування [PERSON] : ізольовану кімнату площею 19,0 кв.м (за планом 3) з балконом (лоджією), що розташована поряд з житловою кімнатою; - в спільному користуванні співвласників залишити: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню (санвузол), інші приміщення. На обґрунтування позовну послався на наступні обставини. Позивач та відповідач перебувають у родинних відносинах, як брат та сестра. Проте, між ними виник спір, щодо порядку користування квартирою - [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності по Ѕ частки кожному на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. За вказаною адресою зареєстроване їх місце проживання. Згідно технічного паспорта спірна квартира складається з трьох відокремлених житлових кімнат та підсобних приміщень. В квартирі кімнати за планом 3-и та 7-м межують з балконом (лоджією), а кімната за планом 4-и не обладнана балконом. Також вказана квартира має допоміжні приміщення: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор. Особовий рахунок на квартиру оформлений на ім`я відповідача. Також в квартирі зареєстровані діти відповідача - повнолітній [PERSON] , 2000 р.н. та малолітня - [PERSON] , 2010 р.н. та малолітня донька позивача - [PERSON] , 2014 р.н. Між позивачем та відповідачем, після оформлення спільного права власності, був погоджений та встановлений порядок користування квартирою, а саме: у користуванні позивача - дві кімнати за планом 7-м та 4-и, що складає - 25,6 кв.м, а у користування відповідача залишилася велика кімната за планом 3-и, що становить 19,0 кв.м. Проте незважаючи на встановлений та погоджений порядок користування квартирою, відповідач повністю заволоділа кімнатами квартири та балконами, а його неодноразові звернення з проханням дотримуватися встановленого порядку користування квартирою відповідачем постійно ігноруються. Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а конфліктні відносно сини між співвласниками перешкоджають домовитися про порядок користування квартирою. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.04.2019 відкрито провадженні у справ та призначене підготовче засідання (а.с. 15-17). 02.07.2019 від [PERSON] на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач просила суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що у спірній квартирі зареєстрований позивач та зареєстровані та проживають вона та її повнолітній син та малолітня донька, а також зареєстрована, але фактично не проживає малолітня донька позивача [PERSON] Після смерті батьків без всяких домовленостей між сторонами, позивач став проживати в житловій кімнаті площею 12,7 (6) кв. м, а відповідач з двома дітьми в житлових кімнатах, площею 12.9 кв.м та 19,0 кв.м, тобто між ними склався фактичний порядок користування квартирою, зокрема її житловими кімнатами. Позивач весь цей час безперешкодно користувався житловою кімнатою, площею 12.7 (6) кв.м, із якої є вихід на балкон і ніяких суперечок і конфліктів між співвласниками, щодо користування житлом не виникало. Житлова площа квартири складає 44,5 кв.м, а отже належна позивачу Ѕ частина (ідеальна частина) складає 22,25 кв.м., а тому вимоги позивача перевищують його частку, що призводить до штучного погіршення житлових умов іншого співвласника і членів його сім`ї, та призводить до штучного погіршення житлових умов членів сім`ї відповідача, зокрема малолітньої дитини. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.07.2019 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. (а.с. 39). 29.07.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача в якому позивач вказав на те, що відповідач заволоділа більшою частиною спільною квартирою, у співвідношенні ѕ до ј частина, ігнорує позовні вимоги щодо встановлення порядку користування відповідно, якого на його користь відійде 3,2 кв.м житлової площі, які у разі необхідності він має відшкодувати їх вартість. Чоловік відповідача та батько дитини, незважаючи на проживання у спірній квартирі, має у власності інше нерухоме майно, інше місце своєї реєстрації та відповідно дитина має право на проживання за місцем реєстрації її батька [PERSON] 31.07.2019 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача. В яких відповідач вказав, на те, що 3, 35 кв.м для неї є істотними, та оскільки мова не йде про поділ майна в натурі посилання позивача, що він може сплатити компенсацію за 3,5 кв.м вона не приймає до уваги. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви, пославшись на обставини зазначені в заявах по суті справи. Відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні позову, пославшись на обставини вказані в заявах по суті відповідача. Відповідач зазначила, що поставила металопластикові вікна в кімнатах то самостійно сплачує за комунальні послуги, а позивач в цьому участь не приймає, позивач періодично проживає в кімнаті 12.6 кв.м, її повнолітній син - в кімнаті 12.9 кв.м., а вона з цивільним чоловіком [PERSON] та малолітньою донькою в кімнаті - 19 кв.м. Просила стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати понесені та праву допомогу у розмірі 3 600 грн. 00 коп. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності у розмірі по Ѕ частині позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] (до шлюбне прізвище - [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 17.12.1997 на квартиру [ADDRESS] та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.03.2019 (а.с. 8, 9, 11, 28) В квартирі зареєстровано п`ять осіб, серед яких сторони та їх діти, у позивача - малолітня донька, у відповідача - повнолітній син и малолітня дочка. (а.с. 5, 10, 14). Також сторонами не оспорювалось, що позивач одружений та мешкає зі своєю дружиною та малолітньою донькою у іншій квартирі, та час від часу проживає у спірній квартирі. Відповідно до технічного паспорта квартири [ADDRESS] , та плану квартири (а.с. 6-7), квартира складається з трьох кімнат, жилою площею 44.5 кв.м, у тому числі: 1-а кімната - 19.0 кв .м , 2-а кімната - 12.9 кв.м, 3-я кімната - 12.6 кв.м, кухня - 10.6 кв.м, ванна кімната - 2.7 кв.м, вбиральня (приєднана) - 1.2 кв.м. Квартира обладнана балконом, (терасою) 1,0 кв.м, лоджією 2.0 кв.м. Загальна площа квартири - 80.1 кв.м, висота приміщень - 2.65 м. Між сторонами виникала конфліктна ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільною квартирою між співвласниками. Частиною 3 ст. 319 ЦК України передбачено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. За таких обставин, враховуючи, розмір часток співвласників у власності, розмір житлової площі, яка припадає на кожного співвласника, стать співвласників квартири, та встановлений порядок користування квартирою на даний момент, суд вважає можливим встановити наступний порядок користування житловим приміщенням: виділивши у користування [PERSON] ізольовану кімнату площею 19.0 кв.м (за планом 3) в квартирі [ADDRESS] та виділити у користування [PERSON] ізольовану кімнату площею 12.9 кв.м (за планом 4) та кімнату площею 12.6 кв.м (з балконом 1,0 кв.м) (за планом 7) в квартирі [ADDRESS] та залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] приміщення: кухню 10,6 кв. м (з лоджією 2,0 кв.м), коридор 18,1 кв. м, ванну кімнату 2,7 кв. м, вбиральню 1,2 кв. м, в квартирі [ADDRESS] . Суд вважає, що саме такий варіант порядку користування квартирою найбільш буде враховувати частки сторін у власності на спірне житлове приміщення та інтереси членів сім`ї сторін які мають право користуватись житлом, що не в повній мірі враховано запропонованими обома сторонами варіантами. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладені вище обставини, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що доводи позову лише частково ґрунтуються на законі та матеріалах справи, тому позов слід задовольнити в межах доведених вимог. Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн., який підлягає стягненню з відповідача в розмірі 384,20 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3600 грн. та підтверджені договором про надання правової допомоги від 01.07.2019, додатковою угодою до договору, та актами прийому-передачі виконаних робіт від 02.07.2019, 02.10.2019, документами на підтвердження сплати наданих послуг, які визнаються судом пов`язаними з розглядом справи, обґрунтованими та пропорційними до предмета спору підлягають стягненню з позивача в розмірі 1800 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. (а.с.31-33, 34) Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти на позивача обов`язок сплатити різницю судових витрат відповідачу, у розмірі 1415 грн. 80 коп.

Outcome: partial