Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 14.06.2017 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] був укладений договір позики №206978 в електронній формі, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 5000 грн. на строк 30 днів, а позичальник зобов`язалась повернути позику та сплатити проценти за її користування. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання та перерахував суму позики на картковий рахунок відповідача, однак відповідач у вказані строки не повернула кошти, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 02.07.2020 року становить 210917,75 грн., з яких 5000 грн. основний борг, 103033,75 грн. заборгованість по відсоткам, 102884 грн. заборгованість за простроченими відсотками, яку просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, де зазначив про підтримання позову в повному обсязі, не заперечує ухваленню заочного рішення суду. Відповідач, в судовому засіданні позов визнала частково, пояснила, що дійсно отримала від позивача позику 5000грн. на строк 30 днів, однак у визначений строк її не повернула із-за важкого матеріального становища, пов`язаного витратами на лікування батька. Суму позову вважає необґрунтованою. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір в межах позовних вимог, суд знаходить позов підлягаючим до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VІІІ від 03.09.2015 року, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, що передбачено п.2 ст. 11 Закону № 675-VІІІ. Судом встановлено, що [PERSON] згідно п.п. 4.1, 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики (далі Правила) оформила на сайті ТОВ «Веллфін» заявку для отримання позики у розмірі 5000 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просить перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайту товариства. На підставі заповненої відповідачем заявки, 14.06.2017 між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] укладено Договір позики №206978, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику через тридцять днів та сплатити проценти, що передбачено п.п. 1.1, 1.3 даного договору. Відповідно до п.п. 6.10, 6.11 Правил Товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в Заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше одного робочого дня з дати підписання Договору позики сторонами. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики. Нормою ст. 639 ЦК України\~передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 14 липня 2017 року в сумі 7850 грн., з яких 2850 грн. сума процентів за користування позикою. Згідно ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦК України. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Як вбачається з даних довідки щодо заборгованості за договором №206978 від 14.06.2017 року, станом на 02.07.2020 року загальна сума заборгованості позичальника [PERSON] становить 210917,75 грн., з яких заборгованість за основною сумою позики складає 5000 грн., заборгованість по відсоткам 103033,75 грн., за простроченими відсотками 102884 грн., загальна кількість днів простроченої позики становить 1084 грн. Разом з тим, суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» підлягає стягненню лише основна сума за договором позики у розмірі 5000 грн. та заборгованість за процентами в межах строку дії договору, тобто за 30 днів у сумі 2850 грн. з наступних підстав. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048\~та ч.1 ст. 1054 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, та яка повинна бути застосована в даній справі щодо спростування нарахованих позивачем процентів (як за загальними, так і за простроченими). За наведених обставин, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» підлягає стягненню основна сума за договором позики у розмірі 5000 грн. та заборгованість за процентами в межах строку дії договору, тобто за 30 днів у сумі 2850 грн. З вимогами про стягнення грошових коштів на підставі ст. 625 ЦК України позивач не звертався. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем ТОВ «ВЕЛЛФІН» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період з 15 липня 2017 року по 02 липня 2020 року є безпідставною та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить 78 грн. 19 коп. (7850 становить 3,72% від 210917,75. 3,72% від 2102 = 78,19). \~ \~ \~ \~

Outcome: partial