Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] шляхом визнання за позивачем права власності на вказане майно; судові витрати покласти на відповідачів. Позов обґрунтований наступними обставинами. 08 липня 2008 року ВАТ «Сведбанк» уклав із [PERSON] кредитний договір №1504/0708/55-016, за яким [PERSON] отримав від банку грошові кошти у розмірі 60000,00 доларів США зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом. 08 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір, який передбачає надання квартири [ADDRESS] в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. [PERSON] зобовязання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 20.07.2015 року за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 886959,66 грн. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі у судові засідання не зявлялися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подали. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 08 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №1504/0708/55-016 (кредитний договір «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості»). Відповідно до п. п. 1.1., 1.3. та 1.4. договору банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 60000,00 доларів США на строк по 08 липня 2018 року включно, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Кредитні кошти призначені на споживчі потреби. Згідно п. 3.1. кредитного договору, починаючи з 11.08.2008 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 857,36 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. Відповідно до п. 2.1. договору, забезпеченням виконання зобовязань позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у звязку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, повязаних з одержанням виконанням, виступає іпотека обєкта нерухомості, а саме: квартира № 54 в будинку № 68, що знаходиться за адресою: 65076, Одеська обл., м. Одеса, вул. Генерала Петрова, загальною площею 68,4 кв.м. 08 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір № 1504/0708/55-016-Z-1, яким забезпечується належне виконання [PERSON] вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №1504/0708/55-016 від 08 липня 2008 року. Іпотечний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до п. 2. іпотечного договору, на забезпечення виконання основного зобовязання іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю належне їм на праві спільної часткової власності нерухоме майно, а саме: квартиру № 54, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Генерала Петрова в будинку № 68, та складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 40,9 кв.м. та підсобних приміщень, загальною площею всієї квартири 68,4 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві приватної спільної часткової власності, в рівних частинах кожному на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 17 березня 2008 року згідно з розпорядженням №210432 від 17 березня 2008 року. На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», до останнього перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та іпотечного договору від 08.07.2008 року. Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у звязку із невиконанням відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, які забезпечені іпотекою, суд вважає, що спірні відносини регулюються Розділом І Книги пятої ЦК України, які містять загальні положення про зобовязання та забезпечення виконання зобовязання, а також Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що позичальник свої зобовязання по договору не виконав, тіло кредиту не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив у визначений договором термін. Таким чином, позичальник порушив істотні умови укладеного договору, у звязку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 20.07.2015 року становить загальну суму у розмірі 886959,66 грн., що підтверджується відповідним розрахунком в матеріалах справи. Таким чином, зобовязання [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк», які виникли із кредитного договору № 1504/0708/55-016 від 08.07.2008 року, відповідачем в повному обсязі не виконані. Відповідно до п. 11. іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання позичальником основного зобовязання повністю або частково, у т.ч. якщо позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Пункт 12.3.1. іпотечного договору від 08 липня 2008 року, містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є законними, обґрунтованими та такими, що необхідно задовольнити. Разом із цим, суд враховує положення Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до змісту цього Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки вказаним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Оскільки судом встановлено сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому, задовольняючи позов, суд вважає необхідним вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що відповідає вимогам ст. 217 ЦПК України, яка надає суду право визначити порядок виконання рішення, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання. Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved