Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з зазначеним\~позовом посилаючись на те, що 19.10.2006 р. між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» було укладено кредитний договір №09/10/2006/840-К/355 та надано [PERSON] кредит у сумі 65 000 доларів США 00 центів. \~ \~ \~ \~Цільове використання кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 19.10.2006 р., що укладений між [PERSON] та [PERSON], згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно (квартира) за адресою: [ADDRESS]. Банком надано кредит на строк до 18.02.2021 р. За користування ним встановлено плату у вигляді відсотків, які розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 9 % відсотків річних. Пунктом1.3.5. Кредитного Договору визначено плату за управління кредитом, яку повинен сплачувати Позичальник щомісячно із розрахунку 0,14 % від розміру фактичного залишку заборгованості за Кредитом, зазначеним у п. 1.1. цього Договору. Щодо повернення суми кредиту, то воно повинно здійснюватися рівними платежами щомісячно у сумі 741 долар США. В якості забезпечення виконання зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитних договором було укладено договір іпотеки квартири №41 загальною площею 69, 2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, кредитний договір № 09/10/2006/840-К/355 від 19.10.2006 р. недійсним, так як банком при укладенні кредитного договору було порушено вимоги та Закону України «Про захист прав споживачів» та інших актів Цивільного законодавства України. Ухвалою суду 27 січня 2017 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. 20.04.2017 року ухвалою суду призначено судово - бухгалтерську експертизу з переліком питань. 25.06.2018 року поновлено провадження по справі на підставі висновку експертизи. В судовому засіданні представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання з'явилася, заперечила проти позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.10.2006 р. між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» було укладено кредитний договір №09/10/2006/840-К/355 та надано [PERSON] кредит у сумі 65 000 доларів США 00 центів. Цільове використання кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 19.10.2006р., що укладений між [PERSON] та [PERSON], згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно (квартира) за адресою: [ADDRESS]. Банком надано кредит на строк до 18.02.2021 р. За користування ним встановлено плату у вигляді відсотків, які розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 9 % відсотків річних. Пунктом1.3.5. Кредитного Договору визначено плату за управління кредитом, яку повинен сплачувати Позичальник щомісячно із розрахунку 0,14 % від розміру фактичного залишку заборгованості за Кредитом, зазначеним у п. 1.1. цього Договору. Щодо повернення суми кредиту, то воно повинно здійснюватися рівними платежами щомісячно у сумі 741 долар США. В якості забезпечення виконання зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитних договором було укладено договір іпотеки квартири №41 загальною площею 69, 2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даними висновку судово бухгалтерської експертизи №3106-33108/17-26 від 29.05.2018 року встановлено, що розмір щомісячного платежу, визначеного ПАТ КБ «Надра» в кредитному договорі № 19/10/2006/840-К/355 від 19.10.2006 року у розмірі 741 доларів США не відповідає відсотковій ставці договору 9,00% річних. Реальна процентна ставка за кредитного договору №19/10/2006/840-К/355 від 19.10.2006 року на момент укладання та при виконанні розрахунку платежів в іноземній валюті складає 11,75 процентів річних. Розбіжності даних дослідження з даними кредитного договору №19/10/2006/840-К/355 від 19.10.2006 року щодо реальної процентної ставки склали у бік її збільшення на 2,75%. Сукупна вартість кредиту, отриманого згідно кредитного договору №19/10/2006/840-К/355 від 19.10.2006 року становить 129 180,03 дол. США. Реальна процентна ставка за додатковою угодою №2 від 22.05.2012 року до кредитного договору № 19/10/2006/840-К/З55 від 19.10.2006 року на момент укладання та при виконанні розрахунку платежів в іноземній валюті складає 11,35 процентів річних. Розбіжності даних дослідження з даними додаткової угоди №2 від 22.05.2012 року до кредитного договору №19/10/2006/840-К/355 від 19.10.2006 року щодо реальної процентної ставки склали у бік її збільшення на 2,35%. З врахуванням платежів, здійснених [PERSON] за період з 19.10.2006 року по 22.05.2012 року, сукупна вартість кредиту, згідно кредитного договору №19/10/2006/840-К/З55 від 19.10.2006 року та додаткової угоди №2 від 22.05.2012 року до кредитного договору №19/10/2006/840-К/З55 від 19.10.2006 року становить 129 708,70 дол. США. Відсоткова ставка кредитного договору - 9,00 % річних не визначається відповідно до вимог пункту 3.2 глави 3 Розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №255. Реальна процентна ставка відповідно до вимог пункту 3.2 глави 3 Розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №255 в кредитному договорі № 19/10/2006/840-К/355 від 19.10.2006 року і додатковій угоді №2 від 22.05.2012 року до кредитного договору №19/10/2006/840-К/З55 від 19.10.2006 року. Судом не береться до уваги вище зазначений висновок судово бухгалтерської експертизи так, як встановлені у висновку обставини не є підставою для визнання недійсним укладеного кредитного договору між сторонами. Судом враховується, що позивач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, а саме - АКБ «Надра», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору, що відповідає положенням ст.ст.19,\~47,\~49 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,\~статтей 3-5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявив додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та виконував його умови, що свідчить про прийняття ним таких умов. Загальні підстави недійсності правочину встановлені\~статтею 215 Цивільного кодексу України. Згідно з частиною 1\~статті 215 Цивільного кодексу України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 1-3\~статті 203 Цивільного кодексу України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною3\~статті 215 Цивільного кодексу України\~встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні підстави недійсності правочину встановлені\~статтею 215 Цивільного кодексу України. Згідно з частиною 1\~статті 215 Цивільного кодексу України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 1-3\~статті 203 Цивільного кодексу України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 3\~статті 215 Цивільного кодексу України\~встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним відповідно до положень статтей\~203,\~215,\~230 ЦК України\~- як укладений унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статтей\~11,\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності банку та несправедливих умов договорів, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними, а позивач не довів введення його в оману під час укладення договорів, оскільки перед їх підписанням він мав можливість ознайомитися з текстами та умовами договорів та власноручно їх підписати. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року, справа № 6-1341цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Показання представника позивача, що перед укладенням договору споживач [PERSON] був позбавлений права на отримання повної,\~необхідної,\~доступної,\~достовірної та\~своєчасної інформації про вищевказані умови кредитування, сукупну вартість споживчого кредиту, що позбавило його можливості свідомого та компетентного вибору не знайшли підтвердження у судовому засіданні та спростовуються дослідженими доказами у судовому засіданні. Крім цього, представником позивача також, не доведено, що ненадання банком вищевказаної інформації відповідно до ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» є діями та/або бездіяльністю що підпадають під поняття нечесної підприємницької практики, а саме такої що ввела в оману споживача [PERSON] Також на думку суду помилковий є висновок позивача, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо\~плати за\~обслуговування кредиту,\~і це\~є підставою\~для визнання\~таких положень недійсними а також, що умова кредитного договору щодо плати Споживачем за обслуговування кредиту є несправедливою. \~ \~ Суд\~вважає,\~що твердження\~позивача що\~сукупна вартість\~кредиту є\~заниженою та\~не відповідає реальній сукупній\~вартості кредиту,\~що відсоткова\~ставка не\~відповідає умовам даного\~договору (так\~як є\~завищеною в\~порівнянні із\~реальною відсотковою ставкою яка\~є набагато\~нижчою),\~а також\~те,\~що сума\~щомісячного платежу\~не відповідає відсотковій ставці кредитного договору та є завищеною не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним. \~ \~ \~ \~ \~Зважаючи на\~викладене суд\~вважає,\~що представником\~позивача не\~доведено у\~судовому засіданні\~та не\~представлено доказів\~щодо порушення\~прав позивача\~укладеним кредитним\~договором,\~ не встановлено порушення таких прав і у судовому засіданні тому позов є необґрунтований та не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed