Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особу такою, яка втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що він з дружиною є власником квартири [ADDRESS]. Дане житлове приміщення належить їм на праві власності, в даній квартирі також з 24.09.2008 р. зареєстрована їх дочка [PERSON]. В грудні 2014 року, їх дочка [PERSON] не знявшись з реєстрації за місцем мешкання, виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де збирається укласти шлюб. Для оформлення їй виписки з даного житла, її необхідно визнати як таку, що втратила право користування житловим приміщенням, так як вона не мешкає в даній квартирі понад 6 місяців. Сторони у судове засідання не зявилися, направили на адресу суду заяви в яких просять розглянути справу у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Відповідач направила суду нотаріально засвідчену заяву про визнання позовних вимог. Таким чином, на підставі ч.2 ст. 158 та ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 08.06.2001 року, який зареєстрований в Добропільському БТІ в реєстрову книгу за №17 за реєстрованим №11, [PERSON] та [PERSON], (після укладення шлюбу прізвище змінено на Соломко), прийняли в особисту приватну власність квартиру за адресою: м.Добропілля, вул. Ремінного, 11/40. Згідно довідки Добропільського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області від 09.09.2015 року, відповідач [PERSON] дійсно зареєстрована в квартирі позивача. Також, місце проживання відповідача - [PERSON], як члена сім'ї [PERSON], 24.09.2008 року було зареєстровано за адресою [INFO], що підтверджується домовою книгою для прописки громадян, які мешкають за адресою м.Добропілля, вул. Ремінного, 11/40. З позовної заяви позивача, встановлено, що відповідач - [PERSON], не мешкає за адресою м.Добропілля, вул. Ремінного, 11/40, понад рік, так як виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. Дана обставина підтверджується нотаріально посвідченою заявою від [PERSON], в якій остання не заперечує проти визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м.Добропілля, вул.Ремінного, 11/40. В підтвердження даних обставин вказує, що з 04.08.2015р. вона отримала паспорт громадянки РФ, та перебуває на реєстраційному обліку за місцем мешкання в РФ за адресою: Ростовська область, м.Шахти, вул.Каховська,19. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При вирішенні даного судового спору, суд також враховую позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену ним у п.39 постанови пленуму №5 від 07.02.2014\~року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно якого: Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Зважаючи на викладене, враховуючи визнання позову відповідачем та факт відсутності користування відповідачем з грудня 2014 року квартирою № 40 будинку 11 по вул.Ремінного у м. Добропілля, Донецької області, а також не здійснення відповідачем обовязків по утриманню житла та постійне мешкання за межами країни, суд вважає, що відповідача [PERSON], слід визнати такою, що втратила право користування вказаним житлом. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для зняття такої особи з реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved