Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить змінити розмір аліментів, який був визначений судовим наказом у справі №334/4938/20 на 1/6 частину від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі вищевказаного судового наказу з нього стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає, що розмір аліментів має бути зменшений з 1/4 частини до 1/6 частини заробітку (доходів), посилаючись на те, що він сплачує кошти на утримання ще однієї дитини - сина [PERSON] , який народився [INFO] від шлюбу з [PERSON] . Після розірвання шлюбу рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2009 позивач домовився з [PERSON] про розмір та періодичність сплати коштів на утримання сина. Про вказані обставини, а саме про існування ще однієї дитини, кошти на утримання якої надаються позивачем, [PERSON] не зазначила, подаючи заяву про видачу судового наказу. Крім того, позивач офіційно працює у КП «Водоканал» та із отриманої заробітної плати окрім аліментів на сина повинен купувати їжу, сплачувати комунальні послуги та вартість навчання у Запорізькому національному університеті, де він навчається за фахом «Електроенергетика, Електротехніка та Електромеханіка». Зазначені обставини суттєво впливають на майновий стан позивача та відповідно, можливість сплачувати аліменти на доньку в тому об`ємі, який зазначено в судовому наказі. Відповідачка відзив на позов не надала. Ухвалою від 05.11.2020 по справі відкрито провадження. Розглянувши у судовому засіданні клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів добровільної сплати на користь відповідачки аліментів до її звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, суд постановив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки вказані позивачем докази не стосуються предмету доказування у справі. Розглянувши клопотання відповідачки про долучення матеріалів справи письмових доказів щодо хвороби батька та її звільнення з роботи, суд відмовив у задоволенні клопотання, оскільки вказані докази подані відповідачкою на стадії судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Пояснив, що він сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] добровільно у сумі 1300 гривень щомісячно. З серпня він не сплачував аліменти відповідачці, оскільки сторони не дійшли згоди щодо їх розміру. До цього сплачував аліменти у сумі 1300 гривень щомісячно. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що спільна дитина сторін потребує додаткових витрат на лікування та навчання. У неї погіршився майновий стан, оскільки вона втратила роботу та у неї захворіли батько та баба. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.170 ЦПК України питання про скасування судового наказу про стягнення аліментів не може бути вирішено шляхом подання заяви про його скасування. Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу (стягнення аліментів за судовим наказом) боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Таким чином питання зменшення розміру аліментів необхідно вирішувати у позовному провадженні. Стаття 182 Сімейного кодексу України, передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме при визначенні розміру аліментів суд враховує: (1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; (2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; (3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 192 Сімейного кодексу України, передбачає зміну розміру аліментів, а саме розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Аналогічна позиція зазначена в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів», відповідно до якої розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Суд встановив, що судовим наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2020 у справі № 334/4938/20 стягнуті з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 04 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] також має іншу малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка народилась від шлюбу з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, свідоцтвом про одруження. Рішенням Шевченківського районного суду від 14.12.2009 у справі №2-5127/09 шлюб між позивачем та [PERSON] розірваний. Позивач [PERSON] навчається у Запорізькій державній інженерній академії на платній основі, що підтверджується договором №145/18 про надання освітніх послуг та додатковими угодами до вказаного договору. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України, нормами якого та ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини гарантовано, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з частинами 8, 9 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Крім того, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Як вбачається з позовної заяви та наданих доказів, позивач просить суд змінити розмір стягуваних з нього аліментів з 1/4 частини заробітку на 1/6 частину щомісяця через погіршення свого матеріального стану, на підтвердження чого не надав жодного документу. Як підставу для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, [PERSON] зазначив, що у нього на утриманні перебуває син від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] , а також те, що він несе додаткові матеріальні витрати на сплату вартості навчання у Запорізькому національному університеті, оплату комунальних послуг, купівлю їжі та одягу. На момент видачі судового наказу від 16.09.2020 у справі №334/4938/20 суду не було відомо про існування у позивача дитини від попереднього шлюбу - сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, суд при ухваленні рішення бере до уваги лише утримання позивачем іншої дитини, оскільки права дитини повинні бути захищені законодавством та не можуть бути погіршеними. На підтвердження зміни стану здоров`я чи сімейного стану позивач доказів не надав. Посилання позивача на те, що він несе додаткові матеріальні витрати на сплату вартості навчання у Запорізькому національному університеті, оплату комунальних послуг, купівлю їжі та одягу суд не бере до уваги, оскільки вказані обставини є обставинами, які відповідно до ст.192 СК України не можуть впливати на розмір стягуваних аліментів. Також, суд відхиляє аргументи відповідачки про те, що погіршився її майновий стан через втрату роботи та хворобу батьків, оскільки відповідні докази у встановленому ст. 83 ЦПК України порядку відповідачкою не надані. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, понесені відповідачкою витрати на лікування та навчання дитини не враховуються при визначенні розміру аліментів, а можуть бути підставами для окремого позову. При прийнятті рішення щодо зменшення розміру аліментів, суд бере до уваги те, що аліменти є необхідністю для забезпечення нормальних матеріальних умов життя неповнолітньої дитини, а також наявність на утриманні позивача іншої дитини, у зв`язку з чим дійшов висновку про задоволення позову та зменшення розміру аліментів, стягуваних з позивача на підставі судового наказу. При цьому, судом враховані також інтереси іншої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України з моменту набрання рішенням законної сили судовий наказ по справі №334/4938/20, виданий 16.09.2020 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, є таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з припиненням обов`язку боржника [PERSON] . Суд не визнає належними доказами у справі квитанції АТ КБ «Приватбанк» та витяги з рахунку позивача, які не містять інформації щодо предмета доказування.

Outcome: approved