Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 18.10.2013 року Фурсівською сільською радою було прийнято рішення про ліквідацію Фурсівського сільського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді (далі - ФСЦСССДМ), і доручено директору ФСЦСССДМ [PERSON] здійснити усі необхідні реєстраційні дії з ліквідації центру у відповідних органах влади згідно з чинним законодавством України. Розпорядженням сільського голови від №95 від 27.12.2013 року відповідача було звільнено із займаної посади, а для подальшого виконання повноважень ліквідатора з відповідачем було укладено трудовий договір на строк до 28.02.2014 року, пунктом 8.3 якого передбачалось, що сторони дійшли згоди про те, що невиконання працівником пунктів 3.2.2 та 3.2.3 договору до закінчення строку його дії не звільняє працівника від обов'язку виконати умови, передбачені цими пунтами, після закінчення дії договору без додаткової оплати праці. Однак своїх обовязків відповідач не виконав, не повідомив та не звільнив з посади провідного спеціаліста центру [PERSON], що призвело до витрат бюджету сільської ради у вигляді 1700 грн. єдиного соціального внеску при нарахуванні допомоги по вагітності та пологах. Враховуючи викладене, позивач просив зобов'язати відповідача [PERSON] відшкодувати матеріальну шкоду бюджету Фурсівської сільради в розмірі 1700 грн. В судове засідання позивач свого представника не направив, про час та день слухання справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву, в якій позов підтримав та просив слухати справу за відсутності його представника. Відповідач, в судове засідання не з'явився, про час та день слухання повідомлений належним чином, направив до суду письмові заперечення на позов із заявою про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18.10.2013 року Фурсівська сільська рада прийняла рішення про ліквідацію Фурсівського сільського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді, доручивши директору цього центру - відповідачу по справі [PERSON] здійснити всі необхідні дії по ліквідації центру у відповідних органах влади, що підтверджується копією вказаного рішення Фурсівської сільради від 18.10.2013 року за № №31-686. Також, судом встановлено, що між сторонами по справі 31.12.2013 року був укладений трудовий договір строком на два місяці, тобто з 01.01.2014 по 28.02.2014 р., з покладенням обовязку на відповідача провести ліквідацію ФСЦСССДМ, що підтверджується копією трудового договору №3 від 31.12.2013 року. Як вбачається з позову, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача [PERSON] відшкодувати матеріальну шкоду бюджету Фурсівської сільради в розмірі 1700 грн., посилається на норми ст.ст. 629, 631 ЦК України, якими передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач ні до початку розгляду справи судом по суті, ні під час розгляду справи по суті, не подавав письмової заяви про зміну предмету або підстави позову. До суду лише було направлено клопотання позивача щодо розгляду справи за його відсутності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено ухвалою ВССУ від 16.11.2016 року, винесеною у даній справі, між сторонами по справі мають місце правовідносини, що регулюються нормами трудового законодавства, а тому посилання позивача на норми цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 611, 629, 631 ЦК України, як на підставу своїх позовних вимог, є безпідставними. Отже, судом встановлено, що позивач в обґрунтування своїх вимог не посилається на норми закону, які б містили способи захисту порушених прав, які заявлялися позивачем в прохальній частині позову, а суд в силу положень ст. 11 ЦПК України позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог. А тому, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, виходячи з аналізу вищенаведених правових норм, суд вважає позов необґрунтованим і відмовляє в його задоволенні.

Outcome: dismissed