Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказав, що вони з відповідачем одружені з 5 березня 2011 року. Від спільного життя сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Шлюбні відносини між сторонами припинені з квітня 2015 року, через несумісність характерів, втрату любові, відсутність взаємоповаги та взаємодопомоги. У звязку з чим, позивач вважає, що немає сенсу підтримувати сімейне життя, а тому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач надала до суду письмову заяву в якій свої позовні вимоги підтримала повністю, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, згодний на розірвання шлюбу, просив розглянути справу у його відсутність. Перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 5 березня 2011 року, дійсно було укладено шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ТП № 075194, актовий запис № 307. Від спільного життя сторони малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Сторони однією родиною не проживають, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та їхній дитині. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Cпору про місце проживання дитини немає. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У відповідності до ч. 4. ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За заявою позивача суд вважає можливим залишити їй набуте у шлюбі прізвище «Осипчук». Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За заявою позивача судові витрати покладаються на неї. На підставі вищевикладеного, згідно ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 10, 60, 174, 212-215 ЦПК України, суд,

Outcome: approved