Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що він є власником автомобілю «Mercedes-Benz Sprinter 211CDS», державний номер [NUMBER]. 18.07.2016р. його автомобіль було пошкоджено в результаті ДТП, яка сталася з вини відповідача [PERSON] Останній згідно з постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.08.2016р., яка набрала законної сили, визнаний винуватим за ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», яка за його заявою виплатила страхове відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 40679,29грн. Однак згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №040/5/16 від 08.09.2016р. повна вартість відновлювального ремонту його пошкодженого автомобілю становить 90159,43 грн. На підставі ст.1194 ЦК України відповідач зобовязаний відшкодувати йому різницю між вартістю відновлювального ремонту в сумі 90159,43 грн. та страховою виплатою в сумі 40679,29грн., що становить 49480,14грн.. Крім того, у звязку з оцінкою спричиненої шкоди він здійснив витрати в розмірі 1000,00грн. на оплату послуг експерта, що також становить матеріальну шкоду. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в загальній сумі 50480,14грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Додатково суду пояснив, що дійсно 18.07.2016р. мало місце ДТП за участю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], в результаті якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль. Відповідальність відповідача була застрахована страховою компанію ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» і позивач після ДТП звернувся до цієї компанії, в звязку з чим останньому було виплачено страхове відшкодування в сумі 40679,29грн. Яким чином і на підставі чого страхова компанія визначила саме такий розмір страхового відшкодування позивачу невідомо. З приводу визначення розміру страхової виплати, незгоди з ним позивач до страхової компанії не звертався і такого намір немає, оскільки це питання стосується винної особи, відповідальність якої була застрахована. Виплачену суму страхового відшкодування позивач не оспорює. Однак отриманих від страхової компанії коштів недостатньо для повного відновлення автомобілю, тому різницю між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою повинен сплатити відповідач як особа винна в ДТП. Крім того, вважає, що вартість відновлювального ремонту та відповідно різниця, яка підлягає стягненню з відповідача, повинні визначитись, виходячи з висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №040/5/16 від 08.09.2016р., складеного експертом [PERSON] на замовлення позивача, а не за звітом №4216 від 01.08.2016р. про оцінку вартості матеріального збитку, складеного оцінювачем [PERSON] на замовлення страхової компанії, оскільки останній не є атестованим експертом. Доказом розміру спричиненої шкоди повине бути саме висновок експерта [PERSON] Також пояснив, що за словами позивача, на даний час він частково відремонтував пошкоджений автомобіль, але правом на уточнення позовних вимог він не бажає скористатись і наполягає на задоволенні позовних вимог, як вони заявлені при зверненні до суду. Просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю, надав письмові заперечення проти позову, додатково пояснив, що дійсно відповівдач є винним в ДТП, в якому було пошкоджено автомобіль позивача. Свою вину він визнав і не оспорює факту завдання шкоди. Однак його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», яка і повинна здійснити відшкодування матеріальної шкоди позивачу в межах ліміту відповідальності 50тис.грн. за вирахуванням франшизи 1000,00грн. Матеріалами справи підтверджено, що страхова компанія сплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 40679,29 грн. При цьому, страхова компанія здійснила розрахунок суми відшкодування, виходячи зі звіту №4216 від 01.08.2016р., складеного субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] за заявою страхової компанії після проведення огляду пошкодженого автомобілю, в т.ч. в присутності позивача. Згідно з цим звітом вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача становить 97873,27 грн., матеріальний збиток, який визначений з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля позивача (0,7), становить 50260,45грн. Як зясувалось в ході судового розгляду, страховою компанією розмір страхового відшкодування був визначений в розмірі 40883,71грн. за відрахуванням розміру ПДВ, оскільки виплата здійснювалась на його особовий рахунок, та франшизи в розмірі 1000,00грн. Фактично позивач отримав 40679,29грн. Разом з тим, він звіт оцінювача ФОП [PERSON], а також розмір отриманого страхового відшкодування не оспорював, незгоди з ними не виказував. Тому посилання позивача та його представника на необхідність врахування висновка експерта [PERSON] є безпідставними. Крім того, з пояснень представника позивача та матеріалів справи вбачається, що позивач на даний час здійснив певні ремонтні роботи по відновленню автомобілю, у звязку з чим матеріальна шкода повинна визначатись на момент розгляду справи, виходячи з реальної вартості виконаних ремонтних робіт. Однак належних та допустимих доказів на підтвердження розміру реально понесених збитків на відновлення пошкодженого автомобілю на час вирішення справи в суді, недостатності їх компенсування за рахунок страхової виплати, позивач не надав, правом зміни, уточнення позовних вимог не скористався. Також просить врахувати, що відшкодування витрат по оплаті ПДВ здійснюється саме страховиком за умови документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Як зазначалось, позивач не надав таких документів, тому не може вимагати компенсування ПДВ, в т.ч. за рахунок винуватої в ДТП особи. Крім того, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобілю), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Отже, позивач немає права вимагати компенсування коефіцієнту фізичного зночу, оскільки ним не надано доказів на підтвердження того, що під час проведення відновлювального ремонту автомобілю ним було здійснено заміну пошкоджених вузлів та агрегатів не на оригінальні, а на нові, іншої модифікації у звязку із зняттям оригінальних деталій з експлуатації. На даний час відповідач повинен сплатити позивачу лише розмір франшизи в сумі 1000,00грн., на яку законно було зменшено суму страхового відшкодування, та різницю між фактично визначеним страховою компанією розміром матеріального збитку та лімітом відповідальності в сумі 300,00грн. Просить в позові відмовити повністю. Представник третьої особи ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на підставі заяви [PERSON] про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору ОСЦПВВНТЗ від 29.07.2016р., заяви про виплату страхового відшкодування від 20.09.2016р., звіту №4216 від 01.08.2016р., складеного ФОП [PERSON], страховою компанією було складено страховий акт №АІ/8561650-1-1 від 21.09.2016р., здійснено розрахунок страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль та прийнято рішення про виплату потерпілому [PERSON] страхового відшкодування в сумі 40883,71 грн.. Вказаний розмір страхового відшкодування визначений з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля, виходячи із ліміту страхової виплати за полісом 50тис.грн. за вирахуванням ПДВ та безумовної франшизи в розмірі 1000,00грн. ПДВ було вираховано у звязку з тим, що за заявою позивача страхове відшкодування перераховувалось на його особовий рахунок, а не на рахунок установи, що здійснювала ремонт. З заявами про проведення ремонту пошкодженого автмобівлю позивач до страхової компанії не звертався, жодних документів не надавав, тому ПДВ йому не компенсувалось. З приводу незгоди з визначеним страховою компанією розміром матеріального збитку та виплаченого страхового відшкодування жодна із заінтересованих осіб до страхової компанії не зверталась. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Згідно з ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди. Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Однак відповідно до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники наземних транспортних засобів зобовязані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст.6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи (п.22.1 ст.22 Закону). У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст.29 Закону). Відповідно до п.34.1, 34.2 ст.34 Закону страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування; протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до п.34.3 ст.34 Закону, якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Відповідно до п.35.1 ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п.36.1, 36.2 ст.36 Закону страховик,

Outcome: partial