Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 42184,01 грн та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони перебувають у договірних відносинах відповідно до договору приєднання. Позивач належним чином виконав умови договору. Відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати вартість за отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак таких не виконує у зв`язку із чим утворилась заборгованість. Окрім цього, просить вирішити питання про розподіл судових витрат, згідно з ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідачем подано відзив на позов, який містить заперечення на нього. Наводить аргументи про те, що визнає позов частково про стягнення заборгованості, яка виникла після 01 травня 2018 року. Щодо заборгованості, яка виникла до 01 травня 218 року то таку заперечує та просить застосувати строк позовної давності, адже позивач звернувся із позовом за захистом свого порушеного права лише 27 липня 2021 року, тобто за межами трирічного строку. З цього питання відповідачем також подано до суду окремо заяву про застосування строків позовної давності до позовної вимоги за період до 01 травня 2018 року. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, який містить пояснення на заперечення, які викладені у відзиві на позов. Наводить доводи про те, що розмір заборгованості проведено вірно, адже відбулось коригування нарахувань відповідно до Методики № 359. Позивач набув права вимоги щодо стягнення заборгованості до 01 травня 2018 року за договором цесії від 11 жовтня 2018 року, а тому позов подано в межах трирічного строку. Просить позов задовольнити. 28 липня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду за правилам спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонами подано до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін з урахуванням поданих заяв, а відтак згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, що [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, постачання яких здійснює позивач. Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води опубліковано 28 березня 2018 року в газеті «Хрещатик» за № 34. Відповідно до умов оферти договір послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є договором приєднання (далі - договір). Цей договір вважається акцептованим усіма споживачами, які у встановленому порядку не надали заперечення щодо його умов. Таким чином, оскільки зазначений договір є публічним та договором приєднання, то відповідно відповідач приєднався до умов такого шляхом фактичного користування такими послугами. Отже, між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами спеціального законодавства та умовами договору. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1.1 договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Згідно з п. 14 цього договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає, що позивач належним чином виконав умови договору, адже у строки та в порядку надав споживачеві погоджені між ними послуги за зазначеною вище адресою споживання. У зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором та простроченням виконанням грошового зобов`язання у відповідача виникла заборгованість: за послуги з централізованого опалення станом до 01 травня 2018 року в розмірі 5681,86 грн, за послуги з постачання гарячої води станом до 01 травня 2018 року у сумі 965,80 грн; за послуги з централізованого опалення станом з 01 травня 2018 року в розмірі 29412,67 грн, за послуги з постачання гарячої води станом з 01 травня 2018 року у сумі 6123,68 грн. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що відповідач взятих на себе зобов`язань в строки передбачені договором належним чином не виконав, прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому суд приходить до переконання, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення станом з 01 травня 2018 року в розмірі 29412,67 грн, за послуги з постачання гарячої води станом з 01 травня 2018 року у сумі 6123,68 грн, яка визнана відповідачем, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо частини позовної вимоги за період до 01 травня 2018 року, суд прийшов до наступного. Відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. Позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між останнім та позивачем 11 жовтня 2018 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. 27 липня 2021 року позов звернувся до суду за захистом свого порушеного права за період до 01 травня 2018 року, що підтверджено відбитком штампу Подільського районного суду м. Києва. Відтак, слід застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості з централізованого опалення станом до 01 травня 2018 року в розмірі 5681,86 грн, за послуги з постачання гарячої води станом до 01 травня 2018 року у сумі 965,80 грн, а тому суд прийшов до висновку про те, що у цій частині позову необхідно відмовити. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2270,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Також понесено витрати за отримання інформації необхідної для розгляду справи у розмірі 33,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1912,25 грн та витрати за отримання інформації необхідної для розгляду справи у сумі 33,00 грн.

Outcome: partial