Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та зняти їх з реєстраційного обліку місця проживання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 17 липня 2009 року він з [PERSON] перебував у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 04.05.2012 року шлюб між подружжям був розірваний та рішенням Київського районного суду м.Харкова від 07.08.2012 року позивач був позбавлений батьківських прав. Також зазначив, що йому на підставі договору дарування від 19.02.2009 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], в якій на сьогоднішній день зареєстровані позивач та відповідачі по справі. При цьому [PERSON], після народження дитини приблизно через чотири місяці виїхала разом з дитиною [PERSON] з України на територію Російської Федерації, де і знаходиться постійно до теперішнього часу. У зазначеній вище квартирі не проживає. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив справу розглядати у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Представник третьої особи - ВСГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Також надав письмові заперечення, згідно яких вважає вимоги позивача необґрунтованими, оскільки вони порушують права малолітньої дитини, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Зі згоди представника позивача суд приймає рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши поясненні представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 19.02.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, внесеного до реєстру за № 124 на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Цей факт підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25391935 від 23.02.2010 року. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, інших осіб. Згідно вимог ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно довідки від 05.06.2012 року, наданої КП «Жилкомсервіс», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Факт реєстрації зазначених осіб за вказаною адресою підтверджується й довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Харківській області від 07.05.2014 року та 06.06.2014 року. Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції 15.02.2011 року, актовий запис №598, [PERSON] народилася [INFO]. Батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 04.05.2012 року шлюб, зареєстрований 17 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міського управління юстиції (актовий запис 1014), було розірвано. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] та [PERSON] за адресою реєстрації не проживають з 2011 року. Цей факт підтверджується показами свідка [PERSON], який в судовому засіданні показав, що він останні півтора роки знайомий з позивачем. Також зазначив, що відповідачів та їхніх речей жодного разу не бачив за адресою проживання позивача. Зі слів позивача лише знає, що у останнього була дружина та є донька. Також, свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, показала, що вона останні 2 роки знайома з позивачем, заходить до нього у гості приблизно кожні 2 тижня. Також зазначила, що відповідачку, її доньку та їхніх речей жодного разу не бачила за адресою проживання позивача. Крім того, [PERSON] скаржився їй, що сплачує за колишню дружину та доньку комунальні послуги, хоча останні у квартирі не проживають. Вказані вище факти підтвердив також свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, який зазначив, що він є другом позивача останні 3-4 роки, з [PERSON] не знайомий, відповідачів та їхніх речей жодного разу не бачив за адресою проживання позивача. Отже [PERSON] та [PERSON] не користуються житловим приміщенням, де вони зареєстровані. Не проживають за цією адресою без поважних причин. За комунальні послуги не сплачують. Згідно з положеннями ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм Закону, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги про визнання [PERSON], та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], так як останні добровільно без поважної причини залишили вказане приміщення і на час розгляду справи не проживають в ньому більше одного року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Оскільки згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням, вимога позивача щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачів задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial