Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з наступних підстав: 11.02.2013 року [PERSON] був прийняти й на посаду менеджера регіонального розвитку ТОВ «СІНЕРГІЯ-ПЛЮС». 17.04.2013 року позивач подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, однак йому було відмовлено в прийнятті заяви. Із-за відмови у звільненні у позивача погіршився стан здоров*я і тому з 17.04.2013 року по 27.04.2013 року він перебував на лікарняному, про що своєчасно повідомив посадових осіб ТОВ «СІНЕРГІЯ-ПЛЮС», однак зареєструвати листок непрацездатності або підписатися в його отриманні посадові особи відповідача відмовились, тому [PERSON] був вимушений надіслати лікарняний поштою. 01.05.2013 року, після спливу двотижневого строку від дня подання заяви про звільнення за власним бажанням, директор ТОВ «СІНЕРГІЯ-ПЛЮС» відмовив позивачу у видачі трудової книжки. Після чого позивач неодноразово намагався отримати трудову книжку, однак отримував відмови. 21.05.2013 року [PERSON], рекомендованим листом, надіслав на адресу відповідача заяву про звільнення з роботи згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України у зв*язку з порушенням трудового законодавства роботодавцем, який було отримано ним 23.05.2013 року. 24.05.2013 року відповідач звільнив позивача з займаної посади за прогули згідно п.4 ст.40 КЗпП України. З питань порушення трудового законодавства позивач звертався до Прокуратури Київської області після чого директора ТОВ «СІНЕРГІЯ-ПЛЮС» було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення трудового законодавства. Однак відповідач так і не змінив причину та дату звільнення з роботи, тому позивач вимушений був звернутися до суду і просить визнати наказ № 9/13-ОК від 24.05.2013 року ТОВ «СІНЕРГІЯ-ПЛЮС» недійсним в частині формування причини та дати звільнення, зобов*язати відповідача змінити формування причини звільнення та дату звільнення, визнати недійсним запис до трудової книжки [PERSON] про звільнення з роботи за прогули, зобов*язати відповідача внести зміни до трудової книжки, вказавши причину звільнення, як «звільнено за власним бажанням згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України, дата звільнення: 06.06.2013 року.», стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за квітень-травень 2013 року в розмірі 1191,73 грн., стягнути з відповідача середній заробіток за період з 25.05.2013 року по день фактичного розрахунку за затримку розрахунку при звільненні, стягнути з відповідача грошову виплату в розмірі 541,89 гривень за час вимушеного прогулу у зв*язку з затримкою видачі трудової книжки та стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі 3793,23 грн. Позивач в судове засідання не з*явився, однак надав суду заяву в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та у разі повторної неявки відповідача постановити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з*явився, хоча повідомлення про час та місце розгляду справи направлялось за адресою його реєстрації, що згідно до ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням і дає суду право розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 11.02.2013 року [PERSON] був прийнятий на посаду менеджера регіонального розвитку Товариства з обмеженою відповідністю «СІНЕРГІЯ-ПЛЮС» на підставі наказу № 7/13 від 11.02.2013 року. 24.05.2013 року позивача звільнено з посади менеджера регіонального розвитку за ст. 40 п.4 КЗпП України згідно наказу № 9/13 від 24.05.2013 року. 17.04.2013 року позивач звертався до відповідача з проханням звільнити з займаної посади за власним бажанням, однак заяву не було прийнято. Відповідно до листка непрацездатності [PERSON] в період часу з 17.04.2013 року по 25.04.2013 року перебував на лікарняному до роботи повинен був стати 27.04.2013 року. 21.05.2013 року [PERSON] знов звернувся до відповідача з заявою про звільнення з займаною посади за власним бажанням у зв*язку з неодноразовим порушенням власником законодавства про працю. Крім того позивачем були надіслані заяви про надання лікарняного та довідки про роботу та заробітну плату в ТОВ «СІНЕРГІЯ-ПЛЮС». Вказані документи були направлені відповідачу рекомендованим листом. Згідно наказу ТОВ «СІНЕРГІЯ-ПЛЮС» № 19/13-ОК від 24.05.2013 року [PERSON] с 24.05.2013 року був звільнений з посади менеджера з регіонального розвитку за прогули згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Невикористана відпустка за період часу з 11.02.2013 року по 27.04.2013 року складає 5 календарних днів. [PERSON] з наказом ознайомлений не був. Підпис [PERSON] про отримання трудової книжки в наказі про звільнення відсутній. Згідно довідки наданої ТОВ «СІНЕРГІЯ-ПЛЮС» від 24.05.2013 року [PERSON] був звільнений з займаної посади 24.05.2013 року за прогули згідно ст. 40 п.4 КЗпП України, тому що не повідомив про те що за період часу з 17.04.2013 року по 27.04.2013 року перебував на лікарняному та 27.04.2013 року не став до роботи. Згідно довідки ТОВ «СІНЕРГІЯ-ПЛЮС» від 24.04.2013 року [PERSON] отримував заробітну плату за період з лютого 2013 року по травень 2013 року. Відповідно до заяви від 19.06.2013 року [PERSON] звертався до Прокуратури Київської області з проханням провести в ТОВ «СІНЕРГІЯ-ПЛЮС» перевірку з питань дотримання законодавства про працю. Згідно довідки 13.09.2013 року Територіальною державною інспекцією з питань праці у Київській області, за дорученням Прокуратури Обухівського району Київської області, було проведено перевірку ТОВ «СІНЕРГІЯ-ПЛЮС». В ході перевірки встановлено, що керівництвом підприємства [PERSON] не були роз*яснені права та обов*язки, він не був ознайомлений з посадовою інструкцією під розпис, також він не був проінформований, під розпис, про умови праці, про правила внутрішнього трудового розпорядку, про умови колективного договору, його не було проінструктовано, під розпис, з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці, протипожежної охорони. Крім того, перевіркою було встановлено, що до звільнення за прогули від [PERSON] не були витребувані письмові пояснення про причини порушення трудової дисципліни, не були надіслані письмові попередження про те, що його може бути звільнено у разі порушення трудової дисципліни, також не було повідомлено про факт звільнення за прогули, не ознайомлено, під розпис, з наказом про звільнення. За результатами перевірки на директора ТОВ «СІНЕРГІЯ-ПЛЮС» було складено адміністративний протокол. Відповідно до постанови Обухівського районного суду Київської області від 24.09.2013 року директора ТОВ «СІНЕРГІЯ-ПЛЮС» [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 41 ч.1 КУпАП та накладено штраф на користь держави в розмірі 850 гривень. Згідно довідки Зорянської амбулаторії Володарського району Донецької області [PERSON] знаходився на лікування з 01.07.2013 року по 01.11.2013 року. Згідно до положень п.2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерством юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). На підставі досліджених судом доказів встановлено, що наказ про звільнення позивача з займаної посади №19/13-ЩК від 24.05.2013 року з формуліровкою про звільнення за прогули без поважних причин згідно ст..40 ч 4 КЗпП України не відповідає вимогам закону, тому що винесений з порушенням норм ст..149 ч1,4 КЗпП України, а саме при винесенні наказу про звільнення за прогули не була проведена службова перевірка, не витребувані письмові пояснення від [PERSON] про поважність причин неявки на роботу, що привело до того, що наказ про звільнення був винесений в день, коли [PERSON] перебував на лікарняному, що суперечить нормам КЗпП України. Наказ не було оголошено працівнику під розпис. Відповідно до ст.38 ч 3 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за вдасним бажанням якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Порушення трудових прав позивача встановлено перевіркою Териториальної державної інспекції з питань праці у Київській області від 13.09.2013 року та Постановою Обухівського районного суду Київської області від 24.09.2013 року про притягнення керівника відповідача до адміністративної відповідальності по ч.1 ст41 КУоАП, яка набрала законної сили і відповідно до ст..61 ЦПК України не потребує доказуванню. За змістом ч. 3 ст. 235 КЗпП України в разі визнання звільнення таким, що не узгоджується із чинним законодавством, суд на прохання працівника, який у звязку з допущеним щодо нього порушенням законодавства про працю не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, може визнати звільнення незаконним і, не поновлюючи працівника на роботі, змінити дату звільнення та формування його причин з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Позивач не бажає поновлення на роботі, а просить про зобов»язання відповідача змінити формулювання причин звільнення з ч2 ст.40 КЗпП України на ст.. 38 ч 3 КЗпП України ( за власним бажанням у зв2язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю), а тому визнавши наказ ТОВ «СІНЕРГІЯ-ПЛЮС» № 19/13-ОК від 24.05.2013 року про звільнення [PERSON] з роботи з 24.05.2013 року за прогули згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України незаконним, суд вважає, що ці вимоги позивача про зміну дати та формування причин звільнення підлягають задоволенню . З цих же підстав суд вважає,що підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання недійсним запису в трудовій книжці [PERSON] про звільнення з роботи за прогул згідно ст..40п4 КЗпП України та зобов»язати відповідача внести зміни в запис про звільнення , вказавши причину звільнення « за власним бажанням згідно ч 3 ст.38 КЗпП України, зазначивши дату звільнення « 06.06.2013 року» . На думку суду підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь грошову виплату за 5 днів тимчасової втрати працездатності відповідно до листка непрацездатності серії АВШ « 529807, за яким позивач перебував на лікарняному з 17 по 26 квітня 2013 року, що відповідає ч2 ст. 2 КЗпП України, ч2 ст.35 Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та втратами , зумовленими похованням». Визначаючи розмір відшкодування, суд виходить із норм Порядку обчислення середньої заробітної плати ( доходу,грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням , затвердженого Постановою КМ України від 26.09.2001 року №1266 ( надалі - Порядок №1266) , а саме п.п.3,5, 14,15,20 зазначеного Порядку №1266. Виходячи із записів трудової книжки, згідно якої позивач розпочав роботу у відповідача з 11.02.2013 року , а тимчасово втратив працездатність 17.04.2013 року, середня заробітна плата повинна обчислюватись в період роботи з 01.03.2013 по 31.03.2013 року шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати з якої сплачувались страхові внески, на кількість відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді, а в подальшому шляхом множення суми денної виплати на кількість днів, які підлягають оплаті за графіком роботи підприємства. Таким чином п»ять днів тимчасової втрати непрацездатності [PERSON] з 17.04.2013 року включають 3 робочі дні - 17,18,19 квітня 2013 року за які відповідач повинен відшкодувати (1300грн /20 дн) *3 = 195 грн. Також суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заробітної плати за квітень-травень 2013 року та кошти за затримку розрахунку при звільненні. Судом встановлено, що 21.05.2013 року позивач звертався до відповідача про проведення остаточного розрахунку за відпрацьований час із заявою про звільнення за ч.3 ст38 КЗпП України із зазначенням про реквізити банківського рахунку, але ж вимоги позивача в повному обсязі не виконані , не сплачено заробітну плату за квітень-травень 2013 року в сумі 1191.73 грн . Згідно ст..117ч1 КЗпП та Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» ( п.20) суд на підставі сь117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Таким чином, враховуючи що до дня розгляду справи кошти не були сплачені, та відповідач не надав доказів на відсутність його вини в цьому, то з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за період з 25.05.2013 року по день фактичного розрахунку. Окрім того підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення коштів за час вимушеного прогулу т.щ судом встановлено, що наказ про звільнення був винесений 24.05.2013 року а трудову книжку він отримав лише 06.06.2013 року , а тому підлягає стягненню з відповідача середня заробітна плата за 9 робочих днів, що виходячи із довідки про заробітну плату позивача складає 60.21грн.(денна заробітна плата) *9днів =541.89грн. Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення вихідної допомоги згідно вимог ст..44 КЗпП України у розмірі передбаченому колективним договрором але не менш тримісячного середнього заробітку. Виходячи із середньоденної заробітної плати 60.21грн середній заробіток складає 1264.41 грн,що в трикратному розмірі становить 1264.41грн*3 місяці =3793.23 грн. Крім того, суд вважає причину пропуску строку для звернення з позовом до суду [PERSON] поважною, так як в період часу з 01.07.2013 року по 01.11.2013 року він знаходився на лікуванні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 229,40 гривень.

Outcome: approved