Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття ним спадщини нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] . В зв`язку з тим, що за життя спадкодавець не оформила правоустановчі документи на спадкове майно порушує питання про встановлення факту прийняття ним спадщини та визнання за ним права власності на це майно в порядку спадкування за заповітом. Представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Встановлено, що [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] . Належність цього майна померлій стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 жовтня 1985 року, згідно якого будинок [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] належить [PERSON] З рішення Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області № 1294-51-УІ від 10 вересня 2015 року вбачається, що на підставі рішення сесії Димерської селищної ради «Про перейменування вулиць в смт. Димер та с. Рикунь» назву [ADDRESS] змінено на [ADDRESS]. [PERSON] заповіла усе своє майно позивачу, що підтверджується заповітом від 23 жовтня 1985 року, посвідченим секретарем виконкому Димерської селищної ради народних депутатів Вишгородського району Київської області. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть. Інших спадкоємців по справі не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи № ІІ-7/138 від 30 березня 1987 року після померлої [PERSON] . Згідно постанови Вишгородської районної нотаріальної контори Київської області від 05 червня 2019 року видача свідоцтва про право власності на спадщину є неможливою в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно померлої [PERSON] . Як установлено вимогами діючої на той час ст. 548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. При цьому, згідно зі ст. 525 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Позивач є онуком спадкодавця та спадкоємцем за заповітом, який у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року протягом шести місяців після відкриття спадщини подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, позивач у суді довів, що право на житловий будинок належало спадкодавцеві, а відтак має бути ним успадковане. Оскільки позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину в позасудовому порядку, визнання за ним прав на спадкування житлового будинку має відбутися в суді. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що у позивача відсутні умови для видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом, із яким закон пов`язує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Разом з тим обставини, що визначаються згаданими документами, встановлено в судовому засіданні, а тому прийнята позивачем спадщина, за правилами ст. 548 ЦК України 1963 року, вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини і з цих підстав за ним слід визнати право власності на успадковане майно. Щодо позовних вимог в частині встановлення факту прийняття спадщини, то суд вважає, зазначена вимога є недоцільною та не потребує встановлення даного факту, оскільки позивач своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] . Таким чином, заявлене позивачем право підлягає визнанню, а пред`явлений позов - частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial