Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача поділ спільного сумісного майна подружжя, в якій зазначає, що з 30.04.1993 р. по 23.09.2014 р. вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного життя вони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , та повнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що перебуваючи у шлюбі, вони на сумісні кошти придбали автомобіль марки Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , який був зареєстрований 17.09.2013 р. на ім`я відповідача. Про те, що автомобіль був зареєстрований на ім`я відповідача вона дізналася лише в лютому 2020 р. з відповіді на запит до Національної автоматизованої інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, оскільки вважала, що даний автомобіль [PERSON] придбав за довіреністю. З вказаної причини вона вважала, що право на поділ даного майна вона не має, у зв`язку з його реєстрацією за іншою особою. Позивач зазначає, що дізнавшись про те, що автомобіль зареєстрований на відповідача вона вирішила звернутися до суду з даною позовною заявою, з метою захисту свого порушеного права на поділ майна подружжя. В теперішній час ринкова вартість даного автомобіля складає 182660 грн.. Крім того, позивач вказує, що оскільки шлюбного договору вони з відповідачем не укладали, домовленості між ними про поділ автомобіля не має, тому вона має право на 1/2 частку автомобіля Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску, вартість частки якого становить 91330 грн.. В разі, якщо відповідач заперечуватиме стосовно вказаної вартості, для більш точного визначення вартості автомобіля з урахуванням його технічного стану на теперішній час, вона буде просити суд призначити по справі судову автотоварознавчу експертизу. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд поділити між нею та [PERSON] автомобіль марки Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , виділивши автомобіль відповідачу та стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля у розмірі 91330 грн. та понесені нею судові витрати, згідно з доданими квитанціями. 08.05.2020 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з пропуском строку позовної давності, посилаючись на те, що він з відповідачем дійсно перебували у шлюбі з 30.04.1993 р. по 23.09.2014 р., який між ними було розірвано на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04.09.2014 р. по справі № 194/846/14-ц, яке набрало законної 15.09.2014 р.. Також, відповідач вказує, що перебуваючи у шлюбі ними дійсно був придбаний автомобіль марки Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] був зареєстрований на його ім`я 17.09.2013 р., про що було відомо позивачеві ще за час спільного перебування у шлюбі, а саме 17.09.2013 р., оскільки після отримання вищезазначеного свідоцтва він, позивач та їх спільні знайомі святкували дану подію в їхній спільній квартирі. А тому, посилання позивача на той факт, що вона ніби-то дізналася лише в лютому 2020 року про реєстрацію автомобіля марки Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску на його ім`я є надуманим та таким, що вводить суд в оману. Крім того, відповідач звертає увагу суду, що у позовній заяві [PERSON] підтверджує факт саме придбання автомобіля під час шлюбу за сумісні кошти. У відзиві також відповідач зазначає, що позивач заявила вимоги про поділ автомобіля після спливу більше п`яти років з часу розірвання шлюбу. Весь цей час вона була обізнана про наявність зареєстрованого автомобіля на його ім`я (даний факт можуть підтвердити свідки) і не цікавилася належним їй майном, отже знала про стан своїх майнових прав на вищезазначене майно. Окрім цього, відповідач вказує, що [PERSON] у позовній заяві не доводить докази, передбачені ст. 76 ЦПК України, щодо того, що саме у лютому 2020 р. їй стало відомо про реєстрацію автомобіля на його ім`я (а.с. 36-40). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі та пояснила, що вона дійсно перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 1993 року по 2014 рік. В період шлюбу придбали два автомобілі, у 2007 році автомобіль Лада, а в 2013 році за сумісні кошти придбали автомобіль Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску. Відповідач приховав від неї факт реєстрації автомобіля на своє ім`я, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вона в руках не тримала та вважала, що [PERSON] придбав автомобіль за довіреністю. Позивач також пояснила, що від їх доньки дізналась про намір відповідача продати автомобіль Dodge Caliber, у зв`язку з чим, вирішила перевірити вказану інформацію. Позивач вказує, що про своє порушене право вона дізналася у лютому 2020 року. Представник позивача [PERSON] - адвокат Голіцин О.М. у судовому засіданні просив позов задовольнити повністю, зазначив, що він як адвокат має право робити відповідні запити та витяги з реєстрів. Так, за зверненням позивача у лютому 2020 р. він самостійно зробив запит до МВС України про зареєстровані транспортні засоби на ім`я відповідача та отримав відповідний результат запиту, який є в матеріалах справи. Висновок щодо ринкової вартості спірного автомобіля надав судовий експерт, у разі незгоди із вказаною вартістю автомобіля сторона відповідача мала всі можливості заявити відповідне клопотання про призначення експертизи, однак цим правом не скористалася. Крім того, адвокат Голіцин О.М. зазначив, що відповідно до ст. 60 СК України спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, сторони не заперечують, що вони придбали у шлюбі автомобіль Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску, вказаний автомобіль є неподільною річчю та є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, а тому частина майна присуджується одному з подружжя, при цьому позивач згодна на компенсацію 1/2 частини спірного автомобіля. Окрім цього, вказав, що потреби у заявленні вимоги про визнання спірного автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності сторін не має, оскільки він був придбаний у шлюбі, це право закріплено в ст. 60 СК України. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 р. у справі № 523/9268/15-ц. Також, адвокат Голіцин О.М. щодо строку давності до вимоги про поділ майна подружжя, зазначив, що строк давності відповідно до ст. 256 ЦК України починається від дня коли позивач довідалася про порушене право. Крім того, зазначив, що свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні, вказав, що позивач не їздила разом з відповідачем до МРЕВ для оформлення транспортного засобу, аналогічні покази надав у судовому засіданні і свідок [PERSON] , про реєстрацію автомобіля на ім`я відповідача позивачу не було відомо, а тому саме з строку відповіді на адвокатський запит обчислюється строк позовної давності для звернення позивача до суду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що він з позивачем, перебуваючи у шлюбі, придбали дві квартири та спірний автомобіль, однак компенсації за цей автомобіль [PERSON] не заслуговує, оскільки кошти на автомобіль заробив саме він, внеску позивача у придбання автомобіля не було. Крім того, відповідач вказав, що автомобіль Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску, дійсно зареєстрований на його ім`я, при цьому позивачу було відомо про факт реєстрації автомобіля на нього, оскільки на придбання автомобіля позивач надала усну згоду, після покупки автомобіля йому видали гарні номерні знаки та він разом з позивачем і друзями в себе вдома святкували цю подію, технічний паспорт на автомобіль Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску, бачили всі і позивач також. На святкуванні були [PERSON] із дружиною, [PERSON] , їх син також бачив техпаспорт на автомобіль та йому було відомо, що авто зареєстровано за ним. Після розірвання шлюбу вони домовились, що ніхто нікому нічого не винен, позивач спірним автомобілем не користувалася, він ремонтував його декілька разів та оскільки автомобіль розсипається, він має намір його продати. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Тарковська Т.В. у судовому засіданні просила відмовити [PERSON] у позові, оскільки позивач після розірвання шлюбу пропустила трирічний строк звернення до суду та звернулася з вимогою про поділ майна подружжя після спливу п`яти років. Також, адвокат Тарковська Т..В. зазначила, що перебіг строку позовної давності починається з часу, коли особа довідалася про своє порушене право, однак позивач знала, що спірний автомобіль зареєстрований ім`я відповідача ще у 2013 році. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду № 390/1740/18 від 19.02.2020 р.. Так, факт придбання автомобіля був та позивач знала, що автомобіль зареєстрований за відповідачем саме з часу покупки спірного автомобіля, оскільки вони з відповідачем разом святкували покупку автомобіля. Окрім цього, адвокат Тарковська Т.В. вказала, що позивач звернулася до суду лише з вимогою про поділ спірного автомобіля, проте з вимогою про визнання вказаного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя не зверталася. Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні, зазначив, що з [PERSON] має добрі, дружні стосунки. В вересні 2013 р. [PERSON] пригнав спірний автомобіль з м. Донецьк з червоними номерними знаками та він допоміг йому у МРЕВ його переоформити. Вони разом вибрали номерний знак на автомобіль Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску та зареєстрували його. Свідок також зазначив, що у вечорі того ж дня вони приїхали до [PERSON] та святкували покупку та реєстрацію автомобіля, [PERSON] знала, що вони святкують та повинна була бачити технічний паспорт на спірний автомобіль, знала як вони обирали номери для реєстрації автомобіля. На святкуванні ще був присутній кум [PERSON] , а саме [PERSON] .. Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні, зазначив, що з [PERSON] та [PERSON] у нього нормальні, дружні стосунки, він хрестив їхню дитину. Крім того, вказав, що восени 2013 року [PERSON] у м. Донецьк купив автомобіль на червоних номерах, в подальшому переоформив та цю подію вони святкували разом. Свідок зазначив, що на святкуванні був він з дружиною, [PERSON] зі своєю жінкою, та [PERSON] з дружиною. [PERSON] показував технічний паспорт на автомобіль Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску, оскільки номер був красивий, а саме [NUMBER]. [PERSON] була на святкуванні і все бачила, технічний паспорт на автомобіль [PERSON] тримав у руках та показував всім. Окрім цього, свідок вказав, що в день покупки автомобіля [PERSON] з [PERSON] під`їхали до нього, автомобіль був з красними номерними знаками. [PERSON] за довіреністю автомобіль не купував. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні, зазначила, що з [PERSON] має дружні стосунки, з [PERSON] стосунки нормальні. Їй відомо, що позивач хоче половину вартості автомобіля, який вона з [PERSON] придбали в період шлюбу. Під час святкування події щодо придбання спірного автомобіля вона була присутня, їй подзвонила [PERSON] та запросила на святкування. Свідок зазначила, що їй не відомо, які були номерні знаки, також їй невідомо за ким був зареєстрований автомобіль, а також не відомо на якій правовій підставі подружжя придбало автомобіль. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач з 30.04.1993 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 8). 04.09.2014 р. шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04.09.2014 р., яке набрало законної сили 15.09.2014 р. (а.с. 6-7). Вказане рішення суду не містить вимоги щодо розподілу спільного майна подружжя придбаного у шлюбі. В судовому засіданні встановлено, що за час спільного проживання та перебування у шлюбних відносинах, сторонами було придбано автомобіль марки Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1798, про що не заперечують сторони та підтверджується показами свідків. Вказаний автомобіль 17.09.2013 р. був зареєстрований в Павлоградському ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, власником якого згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] зазначений [PERSON] (а.с. 40), що також підтверджується витягом з Національної автоматизованої системи Міністерства внутрішніх справ України від 24.02.2020 р., зробленим адвокатом позивача після отримання листа з Територіального сервісного центру № 1247 РСЦ МВС в Дніпропетровській області про відмову у наданні інформації (а.с. 9-10, 69) та поясненнями відповідача, показами свідків [PERSON] , [PERSON] , наданими у судовому засіданні. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України). Транспортний засіб набуто у шлюбі, що не спростовано сторонами, дане не є спірним, відтак, у сенсі положень статті 60 СК України транспортний засіб як майно є спільною сумісною власністю подружжя. Право спільної сумісної власності подружжя на кожну річ, набуту за час шлюбу, презюмується, відповідно, той з подружжя, який вважає, що майно (його частка) належить йому особисто в силу того, що майно набуто за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто, має довести ці обставини та, у разі не визнання цих обставин іншою стороною, підтвердити судовим рішенням про визнання права особистої приватної власності на майно (його частину). Судом встановлено, що спірний транспортний засіб був придбаний у період перебування сторін у шлюбі. Відповідач не надав судового рішення про визнання за ним права особистої приватної власності на спірний транспортний засіб, відтак, слід виходити з закріплених у частині 2 статті 60, частині 1 статті 70 СК України правил віднесення кожної речі, набутої за час шлюбу, до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя та рівності часток дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Письмових доказів, зокрема, шлюбного договору, існування домовленості між подружжям щодо іншого визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя у разі поділу майна суду не надано. Транспортний засіб зареєстровано за відповідачем, є неподільною річчю, тому в разі поділу майна неподільна річ підлягає присудженню одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Доказів такої домовленості суду не надано, транспортний засіб фактично знаходиться у відповідача [PERSON] , позивач [PERSON] згодна на присудження їй в порядку поділу майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частки спірного майна. Оскільки домовленості між сторонами по справі ніякої не було, шлюбний договір не укладався, то придбаний під час шлюбу сторонами спірний транспортний засіб, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 р. у справі № 523/9268/15-ц. Крім того, частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 05.10.2020 р. у справі № 537/78/19 та від 03.06.2020 р. у справі № 520/15019/13-ц. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, доводи відповідача [PERSON] , що на спірний автомобіль не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя та грошові кошти, які витрачено в шлюбі на придбання автомобіля є його особистими коштами і внеску позивача в придбання спірного автомобіля не було, суд не може прийняти до уваги, оскільки відповідачем не надано до суду належних доказів, необхідних для спростування вимог позивача. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] має намір продати автомобіль, про що у судовому засіданні не заперечував відповідач. З правових позицій, викладених у п.п. 23, 25, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» видно, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Виходячи з вищевикладеного, при вирішенні питання про поділ майна подружжя, суд враховує, що позивач [PERSON] згодна на отримання грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля марки Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та входить до складу майна, що підлягає поділу. Окрім того, відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» вартість спільного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано. В судовому засіданні встановлено, що згідно з експертним інформаційним повідомленням судового експерта-автотоварознавця [PERSON] на запит [PERSON] від 28.02.2020 р., довідкова ринкова вартість автомобіля марки Dodge Caliber SXT, V=1798 см.куб., 2007 року випуску, без урахування технічного стану складає 182660 грн. при нормальному пробігу 265200 км (а.с. 11). Так, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню, для цілей грошової компенсації частки такого з подружжя у вартості спірного майна, підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно, та узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 03.10.2018 р. у справі № 61-9018сво18. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 р. у справі № 755/ 29949/13-ц. Враховуючи те, що сторони не дійшли згоди щодо вартості спірного автомобіля, а також те, що відповідач має намір продати спірний автомобіль, іншого висновку експерта щодо дійсної ринкової вартості спірного транспортного засобу саме при його технічному огляді відповідачем не надано та будь-яких клопотань з цього питання заявлено не було, суд вважає, що наявне у матеріалах справи експертне інформаційне повідомлення судового експерта засвідчує довідкову ринкову вартість автомобіля на час розгляду справи, отже позивач має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля від тієї суми, яка визначена судовим експертом як довідкова ринкова вартість автомобіля. Щодо посилань відповідача та його представника на те, що позивачем пропущено строк позовної давності із зверненням до суду з вимогою про поділ майна подружжя, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується насамперед з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 р. за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивний (сам факт порушення права) так і суб`єктивний (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 520/15019/13-ц. З огляду на викладене, трирічний строк позовної давності у спірних правовідносинах рахується не з часу розірвання шлюбу, про що зазначає представник відповідача у відзиві на позов та у судовому засіданні, а саме від дня, коли особа-позивач довідалась про порушення свого права. Враховуючи те, що позивачу стало відомо про намір відповідача продати спірний автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя, а також те, що саме у лютому 2020 р. позивач довідалася про те, що автомобіль марки Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску, на праві власності 17.09.2013 р. зареєстрований за відповідачем і в березні 2020 р. позивач звернувся з позовом до суду про захист свого порушеного права, то позивачем не було пропущено строку позовної давності для звернення із позовом до суду про поділ спільного майна подружжя. Посилання відповідача на те, що позивач знала, що спірний автомобіль зареєстрований за ним на праві власності, оскільки вони у вересні 2013 р. разом святкували подію покупки спірного автомобіля, та [PERSON] бачила технічний паспорт на автомобіль марки Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску, в якому власником вказаного автомобіля зазначено [PERSON] , не спростовують доказів позивача досліджених у судовому засіданні, а саме відповіді Міністерства внутрішніх справ України від 24.02.2020 р. на запит позивача про право власності на спірний транспортний засіб. Крім того, свідки у судовому засіданні підтвердили факт того, що подружжя дійсно у 2013 році придбало спірний автомобіль та вони разом святкували цю подію. Жоден із свідків не зазначив у судовому засіданні, що сторони разом їздили до МРЕВ і переоформлювали спірний автомобіль на відповідача, як на власника транспортного засобу, а також правову підставу покупки спірного транспортного засобу. Також, враховує те, що свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] показував всім технічний паспорт на спірний транспортний засіб, однак бере до уваги покази свідка, що [PERSON] тримав технічний паспорт на автомобіль у своїх руках. Враховуючи, що спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя, позивачем не пропущено строку позовної давності для звернення із позовом до суду про поділ спільного майна подружжя, позивач згодна на присудження їй в порядку поділу майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частки спірного майна, а також те, що відповідачем не надано до суду належних доказів, необхідних для спростування вимог позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача вартість 1/2 частки довідкової ринкової вартості автомобіля марки Dodge Caliber SXT, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , встановлена судовим експертом-автотоварознавцем [PERSON] згідно з експертним інформаційним повідомленням від 28.02.2020 р., а саме 91330 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 913,30 грн. на користь позивача.

Outcome: approved