Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до[PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01 грудня 2017 року о 16 год. 20 хв. в м.Києві по вул.С.Скляренка, буд.9, [PERSON] керуючи транспортним засобом «Dodge», державний номер [NUMBER], був неуважний, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «KIA», державний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортного засобу «KIA», чим порушив вимоги п.п.2.3 б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 15 січня 2018 року встановлено, що винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Dodge», державний номер [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», проте ліцензія страховика на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на послуги у сфері страхування в частині проведення певних видів страхування, розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, анульовано, тому позивач посилаючись на зазначені обставини та на підставі ст.1192 ЦК України подав до суду позов про стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Позивач в судове засідання не з»явився, проте згідно письмової заяви просив розгляд справи проводити без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являється через невручення рекомендованих поштових відправлень, які були повернуті до суду Укрпоштою за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Місце ж проживання відповідача [PERSON], [INFO] згідно з довідкою відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради від 10 грудня 2018 року зареєстроване за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У зв'язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: У відповідності до ст.55 Конституції України та ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Крім того, рішенням Конституційного Суду від 09 липня 2002 року за №15-рп/2002, визначено, що кожна особа має вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, а тому така можливість не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Відповідно до положень ч.ч.1 та 2 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року за №1961-IV. Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон №1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону №1961-IV). Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом закону №1961-IV (стст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст.1194 ЦК, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК). Відповідно до ст.511 ЦК зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із чч.1 та 4 ст.636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808 цс15. Зокрема, судом встановлено, що згідно постанови Оболонського районного суду міста Києва від 15 січня 2018 року у справі №3-279/18 (ун.№756/16527/17), 01 грудня 2017 року [PERSON] о 16 год. 20 хв. в м.Києві по вул.С.Скляренка, буд.9, керуючи транспортним засобом «Dodge», державний номер [NUMBER], був неуважний, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «KIA», державний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортного засобу «KIA», чим порушив вимоги п.п.2.3 б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Постанова набрала законної сили 26 січня 2018 року (а.с.8). У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов»язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд вважає, що не підлягає доказуванню той факт, що 01 грудня 2017 року трапилася дорожньо-транспортна пригода в тому числі за участю [PERSON], який керував транспортним засобом «Dodge», державний номер [NUMBER] та транспортного засобу «KIA», державний номер [NUMBER]. При цьому, судом встановлено, що оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Dodge», державний номер [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», 01 лютого 2018 року [PERSON], як власник транспортного засобу «KIA», державний номер [NUMBER], який отримав механічні пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 01 грудня 2017 року, подав заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.9). Зокрема, згідно копії Акту виконаних робіт за №128 від 22 грудня 2017 року та квитанції до прибуткового касового ордера №128, вбачається, що за ремонт автомобіля «KIA», державний номер [NUMBER] позивач заплатив 7 440 грн. (а.с.10). Проте, згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 07 червня 2018 року за №866, анульовано ліцензію Товаристу з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на проведення господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на послуги у сфері страхування в частині проведення конкретних видів страхування, в тому числі обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника)… За таких обставин, оскільки, судом встановлено, що 01 грудня 2017 року о 16 год. 20 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом транспортним засобом «Dodge», державний номер [NUMBER] в м.Києві по вул.С.Скляренка, буд.9 порушив вимоги п.п.2.3 б, 12.1, 13.1 ПДР України, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом«KIA», державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], що призвело до пошкодження транспортного засобу «KIA»; та згідно Постанови Оболонського районного суду міста Києва від 15 січня 2018 року винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди є саме [PERSON], і дані обставини, у довідності до норм ч.6 ст.82 ЦПК України є обов»язковими для суду, та враховуючи, що на даний час ліцензія страховика ТОВ «СТ «Домінанта», яке застрахувало цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «Dodge», анульована, тому позовні вимоги у відповідності до норм ст.1192 ЦК України, підлягають задоволенняю в повному обсязі. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, судом було задоволено позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави і судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved