Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що домоволодіння [ADDRESS] у місті Дніпропетровську належало на праві власності [PERSON]. 05 листопада 1955 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], від сумісного життя з якою є син - [PERSON], [INFO], який постійно проживає та зареєстрований у вказаному домоволодінні. [PERSON] рішенням Амур- Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2007 року визнаний недієздатним. Відповідно до вказаного рішення суду позивач призначена опікуном над [PERSON] та є його законним представником. В період з 1955 по 1977 роки батько [PERSON], перебуваючи у шлюбі з [PERSON], збудував домоволодіння [ADDRESS] у м.Дніпропетровську, яке на праві спільної сумісної власності належало подружжю у рівних частках. Також під час шлюбу була приватизована земельна ділянка, на якій знаходиться вищевказане домоволодіння. [INFO] року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки [ADDRESS] у м.Дніпропетровську, грошового вкладу, предметів побуту та домашнього вжитку. Спадкоємцями за законом першої черги після її були чоловік - [PERSON] та син - [PERSON]. 20 березня 2003 року останнім державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, яке складається з грошових внесків. Спадкові права [PERSON] на 1/4 частину домоволодіння та земельної ділянки [ADDRESS] у місті Дніпропетровську оформлені не були, однак позивач зазначає, що [PERSON] фактично прийняв спадщину. [INFO] року помер [PERSON], який 10 листопада 2006 року лишив заповіт, відповідно до умов якого спадкоємцем всього майна, належного на час смерті спадкодавцеві, призначена відповідач, яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, позивач зазначає, що [PERSON], як повнолітній, недієздатний син спадкодавця, має право на обов'язкову частку майна, незалежно від наявності заповіту, а отже має право на 3/8 частин у праві власності на домоволодіння спірне домоволодіння та 3/4 частин на грошові внески. Отже, загальна частка [PERSON] становить 5/8 частин домоволодіння. Відповідачці ж по справі повинно належати 3/8 частин домоволодіння. З листа нотаріальної контори від 13 жовтня 2013 року позивачу, як законному представнику [PERSON], стало відомо про видачу відповідачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 13.11.2013 року на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] у м. Дніпропетровську та 1/2 частину земельної ділянки, що позивач вважає незаконним. У звязку з цим, позивач просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] державним нотаріусом за реєстровим №2-1731, визнати за [PERSON] право власності на ? частину спірного житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування після смерті матері та на 3/8 частини зазначеного нерухомого майна в порядку спадкування після смерті батька. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні викладеним в змісті позову. Відповідач, та прокурор, який представляв інтереси відповідача по справі, в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, зазначивши, що позивачем пропущено строк позовної давності. Представники третіх осіб до судового засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву, в яких просили розглянути справу за їх відсутності та винести рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, прокурора, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору про право на забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 14 листопада 1953 року за реєстровим № 1-2111 належало домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, про що 18.01.1977 року зроблено запис в реєстровій книзі №332 за реєстровим №32. Також йому на праві власності належала земельна ділянка за тією ж адресою, площею 0,0543 гектарів на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д*№001606, виданого Дніпропетровською міською радою народних депутатів Дніпропетровської області 06 березня 1997 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 19.12.1996 року № 1803, кадастровий № 1210100000:01:277:0007. 05 листопада 1955 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], від сумісного життя з якою є син - [PERSON], [INFO], який постійно проживає та зареєстрований у вказаному домоволодінні, та який страждає психічним захворюванням та є інвалідом 2 групи. Рішенням Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2007 року останній визнаний недієздатним. Відповідно до вказаного рішення суду позивач призначена опікуном над [PERSON] та є його законним представником. [INFO] року померла [PERSON] Спадкоємцями першої черги після її смерті були [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до вимог ст.22 КПШС України домоволодіння [ADDRESS] у м. Дніпропетровську належало батькам [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] - на праві спільної сумісної власності подружжя у рівних частках, оскільки побудоване подружжям під час шлюбу, що визнається сторонами та не підлягає доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України . А отже померлій [PERSON] належала 1/2 частина спірного домоволодіння, а її спадкоємцям по 1/4 частині. Спадкоємці вступили у користування та володіння спадковим майном, оскільки на момент смерті [PERSON] проживали разом з нею, а отже, вважаються такими, що прийняли спадщину відповідно до вимог ст.ст. 529, 549 ЦК України (в редакції 1963 року). [INFO] року помер [PERSON]. За свого життя, 10 листопада 2006 року він склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів відповідачу по справі. 13 листопада 2013 року остання отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину спірного житлового будинку, посвідчене державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С., зареєстроване в реєстрі за № 2-1731, а також свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину спірної земельної ділянки, посвідчене державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С., зареєстроване в реєстрі за № 2-1733. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частина). Оскільки на момент смерті батька [PERSON] був непрацездатним, оскільки є був інвалідом другої групи та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2007 року був визнаний недієздатним, то він має право на обов'язкову частину у спадщині. А отже, його частина у спадщині, що відкрилась після смерті батька складається з 3/8 частин будинку, оскільки його батькові належало 3/4 домоволодіння - 1/2 частина, як забудовнику у праві спільної сумісної власності подружжя та 1/4 частина в порядку спадкування за законом після смерті дружини. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С.,зареєстроване в реєстрі за №2-1731, відповідачу по справі на спадщину за заповітом, що відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, у вигляді ? частини житлового будинку [ADDRESS] в м Дніпропетровську є частково недійсним в частині визначення частки в спадковому майні, а частка відповідача у праві на спадщину у вигляді житлового будинку [ADDRESS] в м Дніпропетровську становить 3/8 частини. В свою чергу за [PERSON] підлягає визнанню право власності на 1/4 частину будинку [ADDRESS] в м Дніпропетровську в порядку спадкування після смерті матері, та на обов'язкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті батька, яка складається з 3/8 частин будинку [ADDRESS] в м Дніпропетровську. Що стосується позовних вимог щодо визнання права власності на частину земельної ділянку в порядку спадкування, то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено й у статті 70 СК України. За змістом частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України. Таким чином громадянин одержує у власність частку із земельного фонду, а тому земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю. Отже, спірна земельна ділянка була особистою приватною власністю спадкодавця [PERSON], тому порушень при видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом в частині визначення частки спадкового майна судом не встановлено, як і не встановлено перешкод для спадкоємця [PERSON] в отримання свідоцтва про право на обов'язкову частку у спадщині у вигляді частини земельної ділянки в установленому законом порядку. Одночасно суд зазначає, що відповідно до ст. 11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, виданого [PERSON], позивачем не ставилось. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову відповідача, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами. Крім того, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки відповідно до вимог ст. 548 ЦК (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати необхідно віднести на рахунок держави, оскільки сторони по справі звільнені від сплати судового збору відповідно до вимог п.9 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial