Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором та судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що 04.12.2012 року між відповідачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено Договір Банківського поточного (карткового) рахунку № [NUMBER] , ліміт кредитної лінії становить 50 000,00 грн, процентна ставка за користування кредитом становить 18,0% річних. 28.01.2019 між ПАТ «Укрсоцбанком» та ТОВ «ФК ВЕСТА» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги за вказаним договором. 29.01.2019 між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло прав вимоги за кредитним договором № 0833\\016744-ZP від 04.12.2012. Позивач вказував, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, станом на 21.08.2020 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 34556,30 грн, яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту - 10217,68 грн; - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 16103,77 грн; - заборгованість за нарахованими відсотками з моменту відступлення права вимоги - 2917,81 грн; - 3 % річних - 920,73 грн; - втрати від інфляції - 2047,62 грн; - нарахована пеня за подвійною ставкою НБУ - 2348,69 грн. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 0833\\016744-ZP від 04.12.2012 в розмірі 34556,30 грн, понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. Згідно з ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.12.2020 року позовна заява ТОВ «Вердикт Капітал» прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження з викликом сторін. 03.02.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву та клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач не визнав суму заборгованості, вважає, що позовні вимоги є повністю необґрунтованими та недоведеними належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами. Так, позивач надав розрахунок заборгованості, що не може вважатись доказом видачі кредитних коштів та погашення заборгованості, оскільки не є первинним бухгалтерським документом. Позовна заява не містить жодного обґрунтування правомірності нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, відповідно до наданого Розрахунку. У позовній заяві ТОВ «Вердикт Капітал» вказує, що заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 16103,77 грн. та відповідно заборгованість за відсотками за користування кредитом по дату виготовлення розрахунку заборгованості - 2917, 81 грн. Відповідно до п. 3.4 кредитного договору, Банк встановлює Клієнту кредитну лінію в сумі не більше 50 000.00 грн, строком на рік (тобто 364 (365) календарних днів з моменту (дня) надання кредиту) з можливістю його автоматичного продовження. Позивач не надав жодного доказу продовження строку користування Кредитною лінією після спливу одного року, з моменту надання кредиту. Відповідач не має права нарахування будь-яких відсотків за користування кредитним коштами після закінчення строку кредитування. Вказує, що кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору, після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування відсотків є безпідставним. Позивач не надав належних доказів переходу до нього прав вимоги за кредитним договором. В задоволенні позову просив відмовити повністю. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.02.2021 року заяву представника відповідача про поновлення строку для прийняття відзиву в даній цивільній справі було задоволено та продовжено відповідачу строк для прийняття відзиву. 10.03.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається знову. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Позивачем зазначено, що в даному випадку, відповідач частково сплачував кошти на погашення заборгованості, що свідчить про визнання свого боргу та переривання позовної давності. Вказує, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц). Водночас стосовно права стягнення зазначає, що кредитним договором № 0833\\016744-ZP від 04.12.2012, укладеного між відповідачем та ПАТ «Укрсоцбанк» на момент його укладення визначено детальну інформацію стосовно погашення заборгованості, нарахування відсотків та ставки, відповідача було роз`яснено значення процентної ставки та порядок обчислення процентів та обчислення процентних доходів, перелік, розмір і базу тощо. Відповідачем не оспорено факт невидачі кредиту, виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю для настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, просили задовольнити позовну заяву в повному обсязі та стягнути судові витрати. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві, просив у задоволенні позовних вимог відмовити та зменшити витрати на правову допомогу. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 04.12.2012 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено Договір Банківського поточного (карткового) рахунку № [NUMBER] , ліміт кредитної лінії становить 50 000,00 грн, за умовами якого Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит на умовах та порядку визначеному між ними, а позичальник зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів. Відповідно до п. 3.4. вказаного договору Банк встановлює Клієнту Кредитну лінію в сумі не більше 50000 грн строком на рік (тобто 364 (365) календарних днів з моменту (дня) надання Кредиту) з можливістю його автоматичного продовження. Відповідно до п. 3.5 процентна ставка за користування Кредитною лінією встановлюється в розмірі - до 15 числа місяця наступного за місяцем формування щомісячної Виписки 0,10 процентів річних, з 15 - числа місяця наступного за місяцем формування щомісячної Виписки 30,00 процентів річних. Пунктом 3.6 вказаного договору встановлено процентна ставка за користування Овердрафтом встановлюється в розмірі 48,00 процентів річних. Згідно з п. 3.6 договору процентна ставка за користування простроченою заборгованістю (за Кредитом та Овердрафтом) встановлюється в розмірі 60,00 процентів річних. 28.01.2019 між Акціонерним товариством «Укрсоцбанком» та ТОВ «Фінансова компанія ВЕСТА» укладено договір факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА, згідно якого до Фактора переходять всі права, які належать Банку, в тому числі і за вказаним договором, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами договору (а.с.22-32). 29.01.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги №29-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло прав вимоги за кредитним договором № 0833\\016744-ZP від 04.12.2012 (а.с. 33-42). Відповідно до витягу з додатку №1-2 до договір про відступлення прав вимоги №29-01/19/1 від 29.01.2019 року було відступлено право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 0833\\016744-ZP від 04.12.2012, згідно якого заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) склала 10217,68 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 20767,04 грн. (а.с. 43). Так, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, за [PERSON] станом на 21.08.2020 року рахується заборгованість в розмірі 34556,3 грн., з яких: 920,73 - 3% річних; 2047,62 грн - втрати від інфляції; 2348,69 грн - подвійна облікова ставка НБУ; 10217,68 грн - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 16103,77 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 2917,81 грн - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) (а.с.16-21). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання. Згідно вимог чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, згідно положень статті 625 ЦК України. Таким чином, як позичальник, так і боржник зобов`язані виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та чинного законодавства. У статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Таким чином, суд не погоджується з доводами відповідача про недоведеність права вимоги позивача до відповідач [PERSON] , оскільки позивачем надано докази переходу права вимоги за договором № 0833\\016744-ZP від 04.12.2012. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, аналізуючи зазначені норми права та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів. Як убачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, станом на 21.08.2020 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» за тілом кредиту становила 10217,68 грн. Відтак, з урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, яка є саме заборгованістю за тілом кредиту, оскільки після пред`явлення вимоги про повернення коштів, Позивач має право на отримання від позичальника заборгованості за тілом кредиту, наданого [PERSON] , яке ним залишається неповернутим. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено судом, на дату відступлення права вимоги заборгованість за відсотками становить 20767,04 грн. Разом з тим позивач, звертаючись до суду з позовом та надаючи розрахунок позовних вимог визнає ту обставину, що відповідачем здійснені наступні сплати: 07.11.2019 - 958,00 грн; 20.11.2019 - 300,00 грн, 09.12.2019 - 864,04 грн, 09.01.2020 - 1008,44 грн, 10.02.2020 - 927,94 грн, 10.03.2020 - 603,91 грн. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором кредиту, з яких заборгованість за тілом кредиту 10217,68 грн, заборгованість за відсотками - 16 103,77 грн. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ТОВ «Вердикт Капітал» заявлялась вимога про стягнення з [PERSON] 2917,81 грн заборгованості за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості). Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц (14-318цс18). З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Як вбачається з договору відступлення прав вимоги від 29.01.2019 року передбачено, до нового кредитора переходять всі права, які належать первісному кредитору за основними договорами, на умовах передбаченими основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів (п.2.1). Таким чином, з наданого позивачем розрахунку заборгованості по відсотках (а.с.16), останнім нараховувалась [PERSON] заборгованість із застосуванням відсотків - 18,00%, що становить суму 2079,77 грн після відступлення права, що є неприпустимим з урахуванням наведеного, вище. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У кредитному договорі від 04.12.2013, який укладений між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, зазначеною нормою закону встановлено відповідальність особи за прострочення грошового зобов`язання. З аналізу наведених вище норм закону, вбачається, що право на застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних у кредитора виникає лише з моменту закінчення договору або вимоги про повернення боргу. Як встановлено судом та підтверджено дослідженими в справі доказами, відповідач [PERSON] отримав кредит, яким не встановлено строк його повернення. Таким чином, строк повернення кредиту обумовлений вимогою кредитора про повернення боргу. Отже, суд вважає нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період 21.08.2017 року по 21.08.2020 року, а також пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 21.08.2019 по 21.08.2020 нічим не обґрунтованим. Тому суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] , заперечуючи щодо задоволення позовних вимог та вказує про пропуску строку позовної давності. Однак суд приходить до висновку, що строк позовної давності не застосовується, оскільки він перерваний відповідачем, який фактично визнав борг шляхом сплати частини боргу, що підтверджується відповідними розрахунками. Таким чином, суд приходить до часткового задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача суми заборгованості у загальному розмірі 26321,45 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 10 217,68 грн, заборгованість за відсотками - 16 103,77 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами по справі суд виходить з такого. Порядок розподілу судових витрат визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до норм ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн та документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн. У зв`язку з частковим задоволенням судом позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1601,10 грн. Згідно з положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню. Враховуючи наданий позивачем розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 61), пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення, суд приходить до висновку, що обґрунтованими є витрати на суму 5000 грн з огляду те, що складання вказаних позовних вимог про стягнення боргу є однотипними та не потребують значного обсягу часу, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволеного позову, а саме - в сумі 3808,00 грн (5000 грн/100х76,16%).

Outcome: partial