Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими спорудами та надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. Свої вимоги обґрунтував тим, що з червня 2007 року і по сьогоднішній день, проживає у житловому будинку з господарськими спорудами та надвірним будівлями [ADDRESS] , веде господарство, підтримує будинок у належному технічному та санітарному стані, обробляє прилеглу до будинку земельну ділянку, сплачує комунальні послуги. Власник вказаного будинку - [PERSON] домовившись з ним про купівлю-продаж зазначеного будинку, належним чином, своєчасно свої зобов`язання щодо оформлення документів про вправо власності не виконав. З огляду на те, що він добросовісно заволодів чужим майном - вказаним вище будинком, продовжує відкрито і безперервно володіти ним понад 10 років, просить суд визнати за ним право власності на будинок в порядку набувальної давності. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги позивача визнав частково, не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на будинок, однак, просить відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з нього судового збору. Суд, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з довідкою Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області №1970 від 09.12.2019, [PERSON] , [INFO] з 2007 року, згідно погосподарського обліку, обліковується без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Актом від 09.12.2019 підтверджено факт, що [PERSON] , починаючи з 12.07.2007 року по сьогоднішній день проживає у будинку [ADDRESS] , користується земельною ділянкою, тримає господарство, утримує будинок, тобто відкрито та безперервно володіє ним. Даний будинок належав [PERSON] , який з липня 2007 року жодного разу не з`являвся ні в будинку ні в селі. Жодних претензій щодо права власності на будинок не заявляв (а.с.21). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , складається з: житлового будинку «А», веранди «а», сараю «Б», сараю «б», гаража «в», літньої кухні «Г», льоху «Д», вбиральні «Е», колодязя «К», паркану «N», загальною площею 43,1 кв.м. (житловою 24,00 кв.м.) Право власності на спірний будинок набуте [PERSON] на підставі рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.02.2008 року (а.с.9) Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з абз.1 ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України). Згідно з п.13 вказаної постанови Пленуму ВССУ, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими, захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим, особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Тож, оскільки позивач добросовісно заволодів майном, а саме житловим будинком з господарського-побутовими будівлями [ADDRESS] та безперервно понад десять років відкрито, не приховуючи факт знаходження майна в її володінні, ним володіє, за ним може бути визнано право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю згідно з ч.1 ст.344 ЦК України. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). На підставі викладеного,

Outcome: approved