Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати незаконним та скасувати пункт 8 наказу ректора Державного університету телекомунікацій від 21 вересня 2018 року № 278 - КС «Про переведення». Позивач просить суд скасувати наказ про його переведення . оскільки він був позбавлений права на отримання повної та достовірної інформації щодо істотних умов праці, не надавав згоди на переведення в іншу місцевість, а тому оскаржуваний наказ від 21.09.2018 року № 278 - КС не відповідає вимогам діючого законодавства. Ухвалою суду від 15.01.2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання\~\~відзиву на позовну заяву. Представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, я якої позов не визнав та просив у позові відмовити. У відповідності до\~ст. 274 ЦПК України\~у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При цьому у відповідності до\~ст. 279 ЦПК України\~«Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Позивач у справі, [PERSON], перебуває у трудових відносинах із Державним університетом телекомунікацій з 10 березня 2016 року. Наказом від 09.03.2016 року № 62-кс [PERSON] було прийнято на роботу черговим експлуатаційно - технічного сектору Центру дистанційної, заочної та післядипломноїосвіти Державного університету телекомунікацій ( а.с.7 ) . Наказом від 01.04.2016 року № 96-кс [PERSON] переведено з 01 квітня 2016 року на посаду сторожа експлуатаційно - технічного сектора Центру дистанційної, заочної та післядипломної освіти Державного університету телекомунікацій;( а.с.12-13) Наказом від 03.10.2016 року № 321-кс [PERSON] з 03 жовтня 2016 року переведено на посаду сторожа господарського відділу ( а.с.14-17 ) Наказом від 01.12.2016 року № 404- кс [PERSON] з 01 грудня 2016 року переведено на посаду сторожа експлуатаційно - технічного відділу ( а.с.18-20) . Робоче місце позивача знаходилося у місті Харків, вул. Полтавський Шлях, 188 А (територія, на якій знаходиться нерухоме майно, що належить університету). До безпосередніх посадових обовязків позивача відносилося здійснення охоронних функцій на відповідній території (м. Харків), забезпечення охорони товарно- матеріальних цінностей тощо. 26 липня 2018 року позивача було ознайомлено з наказом ректора від 25 липня 2018 року №322 «Про попередження щодо вивільнення працівників у зв'язку із скороченням штату працівників» ( а.с. 56) та попереджено про скорочення посади сторожа експлуатаційно-технічного відділу Державного університету телекомунікацій, яку він обіймав. Позивачу \~ \~ \~ \~були розяснені права стосовно подальшого працевлаштування, про що свідчить розписка, яку 26 липня 2018 року [PERSON] написав власноруч та надав до відділу кадрів університету (а.с.56 ). Відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю, у попереджені від 26 липня 2018 року №22/1-ВК підприємство запропонувало [PERSON] посаду провідного інженера навчально-методичного відділу освітньої діяльності Навчально-наукового інституту захисту інформації Навчально-наукового центру Державного університету телекомунікацій. (а.с.57-58 ). На аркуші попередження від 26 липня 2018 року №22/1-ВК, [PERSON] добровільно надав письмову згоду на призначення на запропоновану посаду, написавши власноруч: «Згоден на посаду провідного інженера навчально - методичного відділу освітньої діяльності Навчально-наукового інституту захисту інформації Навчально-наукового центру Державного університету телекомунікацій» ( а.с.58 ). 21 вересня 2018 року позивач власноруч написав заяву про переведення (а.с.\~59\~), на підставі чого наказом ректора Державного університету телекомунікацій від 21.09.2018 №278-КС (а.с.60-63 ) з 01.10.2018 жовтня 2018 року [PERSON] було переведено з посади сторожа Державного університету телекомунікацій на посаду провідного інженера Державного університету телекомунікацій. Відповідно до ч. 1 ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно листка непрацездатності позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 01.10.2018 по 11.10.2018р. ( а.с.64-65 ) , в яких з його слів внесені дані про місце роботи та адресу м.Кіїв вул.Соломянська, 7. 12 жовтня 2018 року позивач зявився до відділу кадрів Державного університету телекомунікацій де його було ознайомлено із посадовою інструкцією та відповідно облаштованим робочим місцем. [PERSON] зазначає, що саме 12 жовтня 2018 року дізнався, що запропонована посада за переведенням передбачає здійснення трудових обовязків у м. Києві. Ця інформація спростовується у листі [PERSON]Ю від 12.10.2018 № 20, де позивач вказує: «Про те, що запропонована посада передбачає переїзд до іншої місцевості мені стало відомо лише 28 вересня 2018 року (пятниця), коли у телефонному режимі особа, яка представилася начальником відділу кадрів повідомила, що 01 жовтня 2018 року (понеділок) я нібито зобовязаний приступити до виконання службових обовязків у іншому населеному пункті (м. Київ). ( а.с. 66 ) З моменту переведення, позивач в період з 01.10.2018 по 11.10.2018 та з 18.10.2018 по 31.10.2018 , відповідно листків непрацездатності , перебував на лікарняному, виплати по тимчасовій непрацездатності були здійснені відповідачем . 02.11.2018 року за виx. №12/941 університетом була надана відповідь на звернення позивача, в якій повідомлялось, що відшкодування витрат повязаних з переведенням позивача на нову посаду, відповідно до ст. 120 КЗпП України, буде здійснено на підставі фактично наданих ним документів ( а.с. 67 ). У листі Державного університету телекомунікацій від 15.11.2018 за вих. №02/1009, повторно повідомлено позивача, що відшкодування витрат, повязаних з переведенням його на нову посаду, відповідно до статті 120 КЗпП України, буде здійснено на підставі документів, наданих позивачем до бухгалтерії університету. (а.с.68-69 ). Згідно ст.\~21\~КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р., розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Також приймаючи рішення по справі , судом враховується те, що власник чи уповноважений ним орган має право самостійно визначати штат і численість працівників. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі перевіряє наявність підстав для звільнення, але не в праві обговорювати питання доцільності скорочення чисельності штату працівників. Відповідно до п. 3.2, 4.5 Статуту Державного університету телекомунікацій, рішення Вченої ради університету від 18.07.2018 року, протокол №28, з метою забезпечення на належному рівні освітнього процесу, економного та раціонального використання бюджетних коштів та доцільності утримання в штатному розписі необхідних посад, наказом Державного університету телекомунікацій від 24.07.2018 №321 було внесено зміни до штатного розпису університету . Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що відповідачем не були порушені трудові права [PERSON] , тому позовні вимоги про задоволенню не підлягають. Що стосується строків звернення до суду, відповідно до статті 233 Кодексу Законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, міськрайонного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. В позовній\~заяві позивач\~зазначає,\~що про\~порушення свого\~права він\~дізнався 12\~жовтня 2018\~року під\~час ознайомлення\~із змістом\~оскаржуваного наказу,\~але це\~спростовується листом від 12.10.2018 № 20, де позивач чітко вказує про те, що йому стало відомо про переїзд до іншої місцевості 28 вересня 2018 року , коли у телефонному режимі начальник відділу кадрів повідомив, що 01 жовтня 2018 року позивач зобовязаний приступити до виконання службових обовязків у м. Києві. Тобто, є підстави вважати, що порушено тримісячний строк з дня, коли він дізнався про порушення свого права.

Outcome: dismissed