Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом він являється власником майна, після смерті його мами [PERSON], а саме житлового будинку в с.Стройне, 302, Свалявського району. В даному будинку зареєстрована та проживала [PERSON], яка фактично за вказаною адресою не проживає вже більше року. Вважає, що дана обставина слугує підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, шляхом зняття її з реєстраційного обліку, оскільки повноцінно користуватися та розпоряджатися своєю власністю він не має можливості. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 28). Відповідач в судове засідання не зявилася, по невідомим суду причинам, хоча була своєчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України (а.с. 29). Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних у справі матеріалів у відсутності відповідача. За правилами ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково зважаючи на наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.10.2013 року та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 09.10.2013 року, спадкоємцем житлового будинку в с.Стройне, 302, Свалявського району є [PERSON] (а.с. 4-5). На підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.10.2013 року власником житлового будинку 302 в селі Стройне, Свалявського району являється позивач (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В ході обстеження в будинкуволодіння села Стройне, 302, комісією сільської ради в присутності сусідів: [PERSON], мешк.: с.Стройне, 682, [PERSON], мешк.: с.Стройне, 297, [PERSON], мешк.: с.Стройне, 304 та [PERSON], мешк.: с.Стройне, 289, Свалявського району 17.09.2015 року складено акт, та встановлено, що на даний час у вищевказаному будинку ніхто не проживає (а.с. 8). Згідно довідок Стройненської сільської ради від 15.04.2016 р. та від 05.08.2015 р. в с.Стройне, 302, Свалявського району зареєстровано троє осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], але фактично за вказаною адресою ніхто не проживає (а.с. 10-11). За правилами ст.ст. 72, 150 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За статтею 386 ч.2 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. В судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження, так як наявна реєстрація відповідача [PERSON]»яни Михайлівни фактично перешкоджає позивачу в реалізації його права як власника вищевказаного жилого приміщення і враховуючи, що відповідач фактично не проживає у даному помешканні, дана вимога є обгрунтованою. Що стосується вимоги про зняття з реєстрації відповідача слід зазначити, що спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання є ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України №1382-IV. Відповідно до ст. 7 згаданого Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: … судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.. Так як, після визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у вищезгаданому будинку позивач не звертався з вимогами до органу реєстрації про зняття його з реєстраційного обліку і йому не відмовлялося в цьому, то зазначену вимогу суд вважає передчасною. При цьому, оскільки за змістом ст.7 Закону №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням, то ухвалене по даній справі рішення суду про втрату відповідачем права користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації у житловому будинку.

Outcome: partial