Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначив, що в період перебування у шлюбі з відповідачем подружжям набуто у власність садовий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,088 га на якій знаходиться вказаний будинок. Право власності на спірне майно зареєстровано за відповідачем. Оскільки на даний час між сторонами виник спір щодо належності вказаного майна та його відчуження, позивач просить поділити вказане майно між подружжям, виділивши кожному рівну його частку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що сторони перебувають у шлюбі з 1959 року. За період шлюбу ними набуто майно: садовий будинок та земельну ділянку, які оформлені на відповідача. Зараз між сторонами почалися непорозуміння та спори щодо належності вказаного майна, а тому вона просить визнати за кожним з подружжя право власності на ? його частку. Відповідач в судове засідання не з'явилась, в поданому суду запереченні щодо вимог позивача заперечила, вважаючи їх безпідставними. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 травня 1959 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 28.02.2008 року на підставі рішення виконкому Старобезрадичівської сільської ради за [PERSON] зареєстрвоано право власності на садовий будинок [ADDRESS]. Вказане майно набуте за час шлюбу і є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.70 ч.1 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за доцільне визнати право власності на садовий будинок в розмірі ? частки за кожним із подружжя. Як вбачається із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №380706, виданого на ім'я [PERSON] в травні 2005 року, остання в порядку приватизації набула увласність земельну ділянку, площею 0,088 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], кадастровий номер 3223187700040140031. На вказаній земельній ділянці розташований спірний садовий будинок. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо на земельній ділянці, одержаній громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації знаходиться будівля, будинок, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будівлі, будинку, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України. За таких обставин, коли між подружжям поділено садовий будинок, який є спільною сумісною власністю подружжя, позовна вимога позивача про визнання за ним права власності на ? частку земельної ділянки також підлягає задоволенню Одночасно з цим суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають і судові витрати, понесені позивачем під час звернення до суду, відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved