Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись неналежне виконання відповідачем зобов'язань за укладеним сторонами кредитним договором та наявність значної заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг 14.09.2016 року, укладеної між ПАТ КБ «ПриватБанк» назву якого змінено на АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем , банк надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 9247,85 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписана Генеральна угода разом із запропонованими Банком Умовами та правилами, Тарифами складають між сторонами Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Однак, відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за Кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 03.07.2018 року має заборгованість в сумі 12 400,97 гривень. Представник позивача подав клопотання про слухання справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду поштовим відправленням про день та час розгляду справи. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 13.12.2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 14.09.2016 року. Банк надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 9247,85 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими Банком Умовами та правилами складають між сторонами Кредитний договір. Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбаченост. 629 ЦК України. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно до п.2.1 Генеральної угоди [PERSON] зобов'язався здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості з 01 по 25 число кожного місяця, надаючи Банку щомісячний платіж в розмірі 825,99 грн. Відповідно до п.1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороду Банку. Відповідно до п.1.1.5.20. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень (в еквіваленті 500 грн. по кредитним картам, відкритим у валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Відповідно до п.1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг передбачених даним Договором, Умовами та Правилами, Клієнт сплачує Банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочки. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за Кредитним договором. Всупереч умовам укладеного між сторонами договору відповідач порушив узгоджений сторонами графік погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості. Як зазначає позивач, станом на 03.07.2018 року заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 12 400,97 гривень, з яких: - 6 250,01 гривень - заборгованість за кредитом; - 1215,82 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 4000,00 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 935,14 гривень - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано. Відповідно до п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за Договором, Позичальник зобов'язаний на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди Банку. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Умовами договору, а саме пунктом 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, а саме порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором, більш ніж на 30 днів - п.1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15,від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17, зважаючи на які з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення завдань цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що вимога у частині стягнення штрафів не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити. В даному випадку пеня і штраф, нараховані в один і той же період, на переконання суду, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення штрафу відповідно до пункту 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 935 грн. 14 коп. не підлягає задоволенню, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню за користування кредитом відповідно до пункту 1.1.5.25 Умов. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається АТ КБ «ПриватБанк», як на підставу своїх вимог до відповідача. У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з [PERSON] слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредиту на загальну суму 11465,83 грн., з яких: 6250,01 грн. - заборгованість за кредитом; 1215,82 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення штрафу слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1762,00 грн. З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549-552, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та

Outcome: partial