Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до наказу від 29 квітня 2014 року № 151-К/Тр, «про прийняття на роботу за строковим трудовим договором» вона була прийнята на посаду представника з медичних питань у відділ по просуванню лікарських засобів (м. Луганськ). Відповідно до вище вказаного наказу місце її роботи було встановлено - м. Луганськ. Згідно до її посадової інструкції, в її обов'язки входило проведення роз'яснювальної роботи, та проведення презентацій лікарських засобів компанії в органах охорони здоров'я (лікарнях) та аптечних пунктах з метою їх кращого просування на ринку продажу. Вона дуже сумлінно ставилась до виконання свої обов'язків тому не зважаючи ні на які обставини, що мали місце на території м. Луганська, виходила на роботу та виконувала свої посадові обов'язки. Відповідно до запису у трудовій книжці, наказом № 378-К/Тр від 25 листопада 2015 року, вона була звільнена із займаної посади представника з медичних питань у відділі по просуванню лікарських засобів (м. Луганськ) за п.1 ст.36 КЗпП України. Однак, розрахунок та виплату заробітної плати на день її звільнення відповідач не зробив, як це передбачено нормами ст.116 КЗпП України. Оскільки розрахунку з нею не було проведено вона вирішила звернутись до відповідача письмово. Так, 02 грудня 2014 року вона звернулась до відповідача з листом про проведення з нею повного розрахунку хоча б з підстав визначених ст.113 КЗпП - як простій на підприємстві, оскільки до цього відповідач не провів розрахунок чим не визнавав за собою такого обов'язку. На її письмове звернення вона отримала письмову відповідь від відповідача, лист вих. 1838 від 22.12.2014 року, в якому відповідач чітко визнає факт того, що своєї діяльності TOB «КРКА Україна» на території міста Луганськ за весь час її роботи не припиняло, та введення простою не мало місця. Не виплату їй належної заробітної плати та компенсацію за відпустки мотивував тим, що вона нібито самовільно не виходила на роботу, однак доказів цього не надав, та не застосував до неї приписи КЗпП України, щодо звільнення за прогули п.4.ст 40 КЗпП. За таких обставин їй не зрозуміло, чому їй не проведено розрахунок та сплата заробітної плати в момент її звільнення, оскільки у відпустці відповідно до її заяви яку вона не складала та наказу по підприємству вона не перебувала, на лікарняному також не перебувала. При звільненні на її усне прохання їй відповідачем була надана довідка про доходи в період з 01.06.2014 року по 31.10.2014 року відповідно до якої їй була нарахована та сплачена така заробітна платня: - Травень 2014 р. нараховано 8981,96 грн., з них утримано 1622,14 грн. та сплачено 7 359,82 грн.; - Червень 2014 р. нараховано 10 421,67 грн. з них утримано 2156,15 грн. та сплачено 8 265,52 грн.; - Липень 2014 р. нараховано 3 073,71 грн. з них утримано 952,11 грн. та сплачено 2121,60 грн.; - Серпень 2014 р. нараховано 1 551,66 грн. з них утримано 280,01 грн. та сплачено 1 271,65 грн.; - Вересень 2014 р. нараховано 28,50 грн. з них утримано 1,30 грн. та сплачено 27,47 грн.; - Жовтень 2014 р. нараховано 7,50 грн. з них утримано 0,27 грн. та сплачено 7,23 грн.. Однак не відомо з яких причин, та з якого розрахунку їй проводились саме такі нарахування починаючи з липня 2014 року по жовтень 2014 року, а за листопад взагалі ніяких даних їй не надано, в той час, як видно з довідки заробітна плата визначена. Разом з тим, навіть мінімальна заробітна плата на 2014 рік в Україні встановлюється Законом «Про держбюджет на 2014 рік» та становить 1218 грн. на місяць. Таким чином вважає, що порушене її право на нарахування та отримання належної їй середньої заробітної плати за час її роботи з липня 2014 року по листопад 2015 року становить без урахування відповідних відрахувань із розрахунку: 8981,96+10 421,67 = 19 403,63 гривень - заробітна плата за останні відпрацьовані 2 місяці. 19 403,63 (фактична заробітна плата за останні два місяці роботи) : 38 дні (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи )= 510,62 гривень (розмір середньоденної заробітної плати ) х 105 (кількість фактичних робочих днів) = 53 550 грн.. Сума індексації не сплачена відповідачем на день подання позову до суду. Таким чином станом на 26 серпня 2015 року, затримка в остаточному розрахунку з позивачем, складає 186 робочих днів. 510,62 гривень (розмір середньоденної заробітної плати ) х 186 (кількість днів затримки ) = 94 975,32 грн. (дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот сімдесят п'ять гривень 32 копійок). Таким чином розмір компенсації складає: 94 975,32 грн. (сума заборгованості заробітної платні з моменту звільнення) х 5,3% (величину приросту індексу споживчих цін у відсотках) : 100 = 5 033,69 грн.. Також просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн., виходячи з принципу розумності та справедливості. В обґрунтування того, що дійсно вона пережила моральні страждання, є той факт, що вона раніше постійно проживала на території м. Луганськ, працюючи в компанії відповідача вона розраховувала на отримання заробітної платні як це передбачено законодавством. Однак відповідач порушив її право, та залишив її без будь-яких коштів для існування саме в той нелегкий період коли Указом Президента України від 14 квітня 2014 року введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато антитерористичну операцію. Зрозумівши, що для неї та для її родини на території проведення АТО (м. Луганськ) є загроза життю та здоров'ю, вона вирішила виїхати на підконтрольну територію Українській владі, та відповідно до законодавства зареєструватись як тимчасово переміщена особа. За весь цей час, задля того щоб прожити, та прогодувати сім'ю вона повинна була звертатись до родичів, знайомих за допомогою, оскільки відповідач не виплатив їй заробітну платню, чим позбавив її соціального рівня на нормальне життя. У зв'язку з цим у її родині виникали непорозуміння, зіпсувались стосунки з багатьма друзями та родичами. Просить зобов'язати ТОВ «КРКА Україна» нарахувати їй належну заробітну плату починаючи з липня 2014 року до моменту її звільнення 25 листопада 2014 року згідно до норм ст.ст. 116, 117 КЗпП України в сумі 53550 грн.. Стягнути з ТОВ «КРКА Україна» належну заробітну плату (заборгованість із заробітної платні) починаючи з липня 2014 року до моменту її звільнення 25 листопада 2014 року в сумі 53550 грн., передбачений ст.ст. 116-117 КЗпП України, середній заробіток за весь час затримки сплати по день фактичного розрахунку у розмірі 94 975,32 грн., компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної платні у розмірі 5033,69 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що відповідно до Наказу від 29 квітня 2014р. № 151- К/Тр «про прийняття на роботу за строковим трудовим договором» [PERSON] була прийнята на посаду представника з медичних питань у відділ по просуванню лікарських засобів (м. Луганськ) Товариства з обмеженою відповідальністю «КРКА Україна». У заяві позивач зазначає, що вона була звільнена, проте, це не відповідає дійсності. Оскільки, позивач самостійно звернулася до TOB «КРКА Україна» із заявою про звільнення від 25.11.2015р. Враховуючи, наявність незавершених відносин між [PERSON] та відповідачем з приводу повернення матеріальних активів, що належать TOB «КРКА Україна», сторони погодили та уклали Угоду про припинення трудових відносин від 25.11.2015р.. Згідно умов цієї Угоди позивач та відповідач погодили припинити відносини за взаємною згодою сторін, починаючи з 26.11.2014р. (п. 1 ст. 36 КЗпП України). В свою чергу, [PERSON] підтвердила в Угоді відсутність жодних претензій скарг до роботодавця з будь-яких питань. Угода підписана власноручно позивачем. По-перше, у власному позові позивач погоджується, що травень та червень 2014 року є її останніми відпрацьованими місяцями на підприємстві. Отже, позивач заперечує, та навпаки, підтверджує, що ці місяці є останніми місяцями, в яких вона повністю відпрацювала усі робочі дні. Таким чином, позивач підтверджує, що з липня по листопад 2014 року вона працювала не усі робочі дні, більш того, майже не працювала, оскільки, ці місяці вона зовсім не бере до розрахунку у своєму позові. По-друге, як вбачається з нижченаведеного, та підтверджується належними доказами, [PERSON], починаючи з липня місяця майже була відсутня на роботі: Липень 2014 року: 01.07.2014 року по 04.07.2014 року (з 01.07. по 03.07 - відрядження; 04.07 - робочий день «8»); 07.07.2014 року по 11.07.2014 року (всі дні робочі «8»); 14.07.2014 року по 18.07.2014 року (14.07 - робочий день «8»; 15.07 - відпустка; 16.07 - 18.07 - відпустка без збереження заробітної плати; 21.07.2014 року по 25.07.2014 року - відпустка без збереження заробітної плати (заяви дві з 21.07.2014 року по 22.07.2014 року та з 23.07.2014 року по 25.07.2014 року); 28.07.2014 року по 31.07.2014 року - відпустка без збереження заробітної плати (заява одна період з 28.07.2014 року по 01.08.2014 року). Серпень 2014 року: 01.08.2014 року - відпустка без збереження заробітної плати; 04.08.2014 року - 05.08.2014 року - відпустка без збереження заробітної плати; 06.08.2014 року - 08.08.2014 року - оплачувана щорічна відпустка; 11.08.2014 року - 13.08.2014 року - оплачувана щорічна відпустка; починаючи з 14.08.2014 року - пояснювальна записка про відсутність на роботі з поважних причин. По-третє, з 14 серпня по 25 листопада 2014 року [PERSON] за власним рішенням не виходила на роботу та не виконувала посадові обов'язки, що підтверджується пояснювальною запискою від 25.11.2014 року, написаною власноруч позивачем. Обставини викладені позивачем у документі були визнані TOB «КРКА України» поважними, що встановлено в Наказі від 25.11.2014 року № 379-К/Тр. [PERSON] не працювала з серпня по листопад, а отже, TOB «КРКА Україна» не мало правових підстав щодо нарахування та виплати заробітної плати за відсутність на роботі. [PERSON] не виконувала роботу у TOB «КРКА Україна», починаючи з середини липня і до моменту звільнення. Все це підтверджується власними заявами щодо надання відпусток тощо, а починаючи, з середини серпня 2014р. про відмову від виконання роботи за власним рішенням. Отже, TOB «КРКА Україна» не мало правових підстав щодо нарахування та виплати заробітної плати за відсутність на роботі за зазначений період Зважаючи на те, що починаючи з 14.08.2014р. позивач відмовилась та зупинила виконувати роботу, отже, до розрахунку приймається до уваги виключно період з 29.04.2014р. по 13.08.2014р.. Визначаємо кількість днів щорічної відпустки, які припадають на один календарний день без врахування святкових і неробочих днів в цілому за рік (28 к. д. відпустки: (366 - 10) = 0,0788732 к. д.). Потім одержаний результат множимо на кількість календарних днів без врахування святкових і неробочих днів, відпрацьованих працівником у робочому періоді з 29.04.2014 р. по 13.08.2014р р. включно: (107-5)*0,0788732 = кількість днів щорічної відпустки в цьому випадку становитиме (з урахуванням правил округлення) 8 календарних днів. Визначаємо кількість використаних календарних днів щорічної відпусти за період з 29.04.2014 року по 13.08.2014 року = 7 календарних днів. Визначаємо кількість днів щорічної відпустки для компенсації: 8-7=1 календарний день. У листопаді 2014р. позивачу була нарахована грошова компенсація за 1 календарний день невикористаної відпустки у розмірі 134,99 грн. (з урахуванням податків та інших платежів). З цієї суми були утримані наступні платежі: ЄСВ (3,6%) 134,99*3,6%=4,86 грн.; ПДФО (15%) (134,99-4,85)*15%=19,52 грн.; Військовий збір (1,5%) 134,99*1,5%=2,02 грн.. Загалом: 134,99-4,86-19,52-2,02=108,59 грн. (сума до видачі). Але [PERSON] використовувала послуги мобільного зв'язку не в робочих цілях, про що позивачем було написано власноруч заяву про утримання з її заробітної плати та/або інших виплат за листопад 2014р. суму послуг мобільного зв'язку у розмірі 37,52 грн.. З врахуванням цього сума до виплати становить: 108,59-37,52=71,07 грн. Отже, компенсації підлягає виключно 1 календарний день щорічної відпустки, який включений до розрахунково-платіжної відомості по позивачу (додаток надається), та був виплачений [PERSON] у належному порядку, що підтверджується належними доказами. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних оскільки відповідач повністю виплатив працівникові [PERSON] всі належні їй суми при звільненні, та, по-друге, проведення остаточного розрахунку відбулося не пізніше дня звільнення. Таким чином, відсутні правові підстави для застосовування до TOB «КРКА Україна» відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗПП України, а саме, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. А, отже, як наслідок, присудження виплати компенсації в зв'язку з порушенням строків виплати та моральної шкоди, оскільки, порушень належних позивачу виплат з боку відповідача не було та у позові доказів цього не надано. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В суді встановлено, та сторонами не заперечується, що [PERSON] відповідно до наказу від 29 квітня 2014 року № 151-К/Тр, була прийнята на роботу за строковим трудовим договором на посаду представника з медичних питань у відділ по просуванню лікарських засобів (м. Луганськ), та наказом № 378-К/Тр від 25 листопада 2015 року, вона була звільнена з займаної посади представника з медичних питань у відділі по просуванню лікарських засобів (м. Луганськ) за п.1. ст.36 КЗпП України. Відповідно до довідки № 12021 від 02.12.2014р. про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції [PERSON] перемістилася з м. Луганська до м. Сєвєродонецька 15.07.2014 року. Надані відповідачем копії наказів: про надання частини щорічної відпустки від 19.06.2014р. № 36-К/ТМ з 15.07.2014р. по 15.07.2014р. на один день; № 199-К-Тр від 16.06.2014р. про надання відпустки без збереження заробітної плати за періоди з 21.07.2014р. по 22.07.2014р., з 23.07.2014р. по 25.07.2014р., з 28.07.2014р. по 01.08.2014р.;№ 255-К/Тр від 28.07.2014р про надання відпустки без збереження заробітної плати з 04.08.2014р.по 05.08.2014р.; № 55-К-ТМ від 28.07.2014р. про надання основної щорічної відпустки з 06.08.2014р. по 08.08.2014р./ а.с. (50,51,57,58,63,64), оригінали яких були досліджені в судовому засіданні, також заяви позивача про надання відпусток, а.с. (52-56,59-61), копії особової картки [PERSON] в якій є підпис позивача про ознайомлення з наказами про надання відпусток, про дату та причину звільнення свідчать про те, що позивач починаючи з 15.07.2014р. не виконувала роботу у ТОВ «КРКА Україна», що також узгоджується з довідкою про взяття на облік переміщеної особи, яка перемістилася до м. Сєвєродонецька 15.07.2014р. та пояснювальною запискою від 25.11.2014р./ а.с. (62) в якій позивачем власноруч викладені обставини про невиконання посадових обовязків в звязку з бойовими діями. Те, що відповідач при звільненні [PERSON] відповідно до ст. 116КЗпП України виплатив всі суми, що належали їй від підприємства підтверджується довідками а.с. (66-71). На підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що відсутність на роботі позивача, починаючи з 15 липня 2014року по день звільнення, було викликано надзвичайною ситуацією у звязку із бойовими діями в місті розташування підприємства, у звязку із чим існувала реальна загроза життю і здоровю працівника, а тому причини відсутності на роботі позивача відповідач визнав поважними. Крім того, позивач скористалася своїм правом на частину щорічної відпустки та відпустки без збереження заробітної плати та не працювала у відповідача у період з 15.07.2014р. по 25.11.2014р., і оплата такої відсутності на роботі законодавством не передбачена. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що відповідачем надані докази, які суд оцінює як належні та допустимі, та які підтверджують факт розрахунку з позивачем при її звільненні, суд вважає що підстав для задоволення позову не вбачається. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed