Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача. В заяві зазначає, що 06 травня 2008 року між Відкритим акціонерним банком «Державний ощадний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 811. За умовами договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 1000310,00 грн. В забезпечення виконання даного договору 06 травня 2008 року було укладено договір поруки № 811-1п між [PERSON] та позивачем. Станом на 20.08.2014 року виникла заборгованість у сумі 788 843 (сімсот вісімдесят вісім тисяч вісімсот сорок гри грн. 89 коп.), з них: - заборгованість за кредитом 725 533 (сімсот двадцять п'ять тисяч пятсот тридцять три) грн. 47 коп., - заборгованість за відсотками - 42 795 (сорок дві тисячі сімсот девяносто п'ять) грн. 09 коп., - пеня за прострочення відсотків - 1 835 (одна тисяча вісімсот тридцять п'ять ) грн. 69 коп., - пеня за прострочення кредиту - 7 871 (сім тисяч вісімсот сімдесят одна) грн. 97 коп., - заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 335 (триста тридцять п'ять) грн. 06 коп., - заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту - 1 078 (одна тисяча сімдесят вісім) грн. 78 коп., - сума індексації прострочених відсотків з урахуванням індексу інфляції - 1 329 (одна тисяча триста двадцять девять) грн. 87 коп., - сума індексації простроченого боргу з урахуванням інфляції складає 8 063 (вісім тисяч шістдесят три) грн. 96 коп. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні підтримує позов у повному обсязі. Пояснила, що заборгованість за кредитом існує. Обсяг відповідальності поручителя при укладенні додаткових угод не збільшувався, вимоги до нього про дострокове погашення заборгованості не предявлялося. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що без згоди поручителя було укладено дві додаткові угоди до кредитного договорі, внаслідок чого було збільшено розмір відповідальності та позивачем було предявлено боржнику вимогу про дострокове стягнення заборгованості 03.04.2014 року, а позов поданий 10.12.2014 року. Тому строк зобовязання за кредитним договором сплив 04.05.2015 року. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 06 травня 2008 року між Відкритим акціонерним банком «Державний ощадний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 811, згідно якому позичальнику надано кредит у розмірі 1000310,00 грн. до 06.05.2018 року. Для забезпечення кредитного договору в той же день між банком та відповідачем було укладено договір поруки. На підставі п.2.1 договору поруки № 811-1П відповідач поручився за виконання Боржником обовязків що виникли на підставі кредитного договору. Відповідно до пункту 3.1 договору поруки № 811-1П поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі що і боржник. Сума заборгованості за договором підтверджується наданим до позову розрахунком і відповідачем не заперечується. 06.05.2010 та 30.08.2013 року між банком та [PERSON] були укладені додаткові угоди до кредитного договору, якими збільшено розмір ануїтетних платежів до 19335,03 грн. та 20340 грн. відповідно. Відповідачем не доведено, що внаслідок збільшення суми платежів, яке мало місце значно пізніше укладення кредитного договору збільшився загальний розмір зобовязання та відповідальності поручителя. Як зазначив банк у позові, вимогами від 03.04.2014 року № 7-250 та від 06.10.2014 року № 7/504 банк повідомив поручителя про заборгованість, яка утворилася та необхідність її сплатити. 03.04.2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» предявив до [PERSON] та [PERSON] вимогу № 7-250 про дострокове повернення наданого кредиту, процентів та пені не пізніше 30 днів з моменту направлення вимоги. Того ж дня вимога отримана особисто [PERSON] За приписами частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-28цс14 у разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобовязання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для предявлення вимоги поручителю обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № у справі 6-78цс12 якщо в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, банк змінив строки основного зобовязання внаслідок реалізації права кредитора на дострокове повернення кредиту боржником. У такому випадку строки виконання зобовязання змінюються як відносно боржника, так і відносно поручителя за умови дотримання кредитором шестимісячного строку з дня виникнення у боржника обовязку достроково повернути кредит для направлення вимоги або предявлення позову до поручителя. Тобто умови кредитного договору є зміненими, як щодо [PERSON] так і щодо [PERSON] в частині дострокового виконання зобовязань. Частина 4 статті 559 ЦК України стосовно необхідності кредитором предявлення вимоги до боржника у шестимісячний строк є імперативною умовою та в разі порушення такого строку спричинює негативні наслідки у вигляді припинення поруки для кредитора. Після направлення вимоги боржнику банк не направив у шестимісячний строк вимогу до поручителя - [PERSON] щодо повернення кредиту поручителем та не предявив у встановлений строк позову до суду. Відтак, враховуючи положення статті 252, частин 2, 3 статті 254 ЦК України, суд вважає, що порука [PERSON] припинилася 04 листопада 2014 року, а позов подано 10 грудня 2014 року. Суд не приймає заперечення банку, оскільки шестимісячний строк, передбачений ст..559 ч.4 ЦК України не є строком позовної давності, а строком дії поруки. Не направлення вимоги спростовується наявною в матеріалах справи вимогою.

Outcome: dismissed