Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів до 1 500.00 гривен щомісячно, що стягуються на його користь з батька [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що рішенням суду від 2005 року були стягнути аліменти на його, позивача, утримання в розмірі 100.00 гривен щомісячно безстроково, так як він є інвалідом ІІ групи. Проте цих коштів та пенсії по інвалідності в сумі 979.00 гривен зараз недостатньо для погашення усіх його витрат, оскільки він потребує постійного лікування, дієтичного харчування та дорогих медикаментів. З цієї причини він вирішив звернутися до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів до 1 500.00 гривен щомісяця. Позивач прибув до суду, однак в залі судового засідання не був присутній за станом здоров'я. Представник позивача [PERSON], діюча за дорученням від 12.05.2015 року (а.с.53), в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що позивач [PERSON] є інвалідом з дитинства, має цілий ряд важких захворювань, в зв'язку з чим потребує постійного медичного лікування. Ліки, в яких він має потреби щоденно, коштують дуже дорого. Крім того, для підтримання його стану здоров'я, він потребує стаціонарного лікування, а це також - затрати. Харчування має бути виключно дієтичне. Переніс ряд хірургічних втручань. Крім того, необхідні кошти на одяг, засобі гігієни, тощо. Пенсію, яку йому платить держава, не достатньо навіть на ліки. Саме зазначена важка ситуація змусила позивача звернутися з заявою про збільшення розміру аліментів. Відповідач, будучи присутнім в судовому засіданні, позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що він може платити аліменти лише в розмірі 200.00 гривен, хоча в письмових запереченнях зазначив, що повністю не визнає позовні вимоги. В цих же запереченнях вказував на те, що він має на утриманні сина [PERSON], [INFO], платить аліменти позивачу, допомагає матеріально двом престарілим батькам, які важко хворі. Крім того сам важко хворіє (а.с.44). Під час розгляду справи відповідач взагалі стверджував, що оскільки позивач перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра з діагнозом «Помірна розумова відсталість», то суд мав би керуватися ст. 121 ч.3 п.3 ЦПК України, та відмовити в прийнятті заяви, якщо вона подана недієздатною особою. Крім того, відповідач зазначив, що він взагалі сумнівається, що позивач є його сином. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що відповідач є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.08.1987 року (а.с.4). Позивач досяг повноліття, проте є інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК № 097684 від 24.06.2004 року та висновком лікарської комісії № 968 від 24.06.2004 року (а.с.10). Згідно відповіді на запити адвоката, позивач [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку у лікаря гастроентеролога і психіатра з діагнозами: «Виразкова хвороба кукси шлунку», «Помірна розумова відсталість» (а.с.11,12,13). Крім того, дослідивши в судовому засіданні оригінал медичної картки позивача, було встановлено, що окрім названих захворювань, позивач має ще й інші: - «Депінг-синдром середньої важкості», «Хронічний вірусний гепатит «С», - «Хронічний холецистит», - «Хронічний гострий дуоденіт», - «Хронічний панкреатит» (а.с.58-61). З довідки Болградського УПФУ Одеської області № 2377/07 від 03.03.2015 року, вбачається, що позивач [PERSON] знаходиться на обліку в УПФУ в Болградському районі та отримує соціальну пенсію інвалідам з дитинства ІІ групи в розмірі 979.00 гривен на місяць (а.с.14). На підставі виконавчого листа по справі № 2-1028 з відповідача на користь [PERSON], матері позивача, 11.10.2005 року рішенням Болградського районного суду було стягнуто аліменти у розмірі 100.00 гривен щомісячно на його, позивача [PERSON] утримання довічно (а.с.7). Але за ці роки позивач переніс ряд захворювань, хірургічних втручань і в даний час він постійно потребує лікування, дієтичного харчування, багато коштів йде на придбання ліків, вартість яких значно збільшилася. Тому призначені йому аліменти і пенсія недостатньо покривають його витрати, мати і бабуся постійно допомагають йому. На підтвердження чого надав докази - квитанції про сплату ліків. З досліджених квитанцій на придбання ліків, вбачається, що лише такі ліки, як «Ессенціале Н форте» на один місяць коштують біля однієї тисячі гривен (а.с.8,9). Положеннями ст. 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Таким чином, аналіз змісту ст. 198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов'язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим із батьків і врахувати стан здоров'я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст.ст.182, 200 СК України). На виконання названих вимог закону, судом встановлено, що позивач перебуває у важкому скрутному становищі, та дійсно потребує матеріальної допомоги, оскільки є інвалідом з дитинства та несе великі затрати на придбання ліків, які йому вкрай необхідні, і без вживання яких він не бути жити. Його мати, [PERSON] (а.с.5) працює соціальним працівником Територіального центру соціального обслуговування Болградської РДА, та отримує заробітну плату в середньому в розмірі 1 900.00 гривен (а.с.15). Відповідач працює монтером колії в Котовській дистанції колії № 3 Одеської залізниці та отримує заробітну плату в середньому в розмірі 4 900.00 гривен (а.с.35), з яких відраховуються аліменти в розмірі 100.00 гривен та податки в середньому 930.00 гривен (а.с.36). Заперечення відповідача щодо неможливості виплачувати аліменти позивачу, суд розцінює критично. Доказів того, що на утриманні відповідача перебуває його син [PERSON], 1998 року та батьки похилого віку, які хворіють та отримують мізерні пенсії, суду не надано. Відповідач також стверджує, що він важко хворіє, однак як вбачається з наданих документів, він перебував на лікуванні: з 24.05.2014 року по 02.06.2014 року з діагнозом «ІХС. Атеросклероз ….», та з 22.04.2015 року по 05.05.2015 року з діагнозом «ІХС, Стенокардія …», тобто один раз на рік. Документів на підтвердження понесених ним витрат на лікування, суду не надано. (а.с.48). Заперечення відповідача, що позивач є недієздатною особою, оскільки перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра, суд вважає безпідставними, оскільки рішення суду про визнання позивача [PERSON] обмежено дієздатною, чи недієздатною особою - відсутнє. Згідно положень ст. 192 ч.1 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З метою виконання вимог ст. 60 ЦПК України суд належним чином перевірив доводи відповідача і з'ясував, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину - [PERSON] у більшому розмірі, а ніж сто гривен. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 850.00 гривен щомісячно, на утримання повнолітнього сина, який є інвалідом ІІ групи безстроково. Крім цього, за наслідками розгляду даного позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243.60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial