Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні в якій просив суд усунути перешкоди в спілкуванні та вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та визначати спосіб участі у вихованні малолітньої доньки. Позивач у судове засідання зявився, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач надала до суду письмові заперечення, позовні вимоги визнала частково. Представник Служби у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації у судове засідання зявилася, надала письмовий висновок щодо визначення участі позивача у вихованні дитини [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2010 року і під час шлюбних відносин 11 грудня 2010 року у них народилась спільна дитина [PERSON] (свідоцтво про народження серія І-КИ №571922, видане виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 24 жовтня 2015 року).(а.с.5). Проте у подальшому подружнє життя не склалося і за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний і дитина залишилася проживати з відповідачем, що перешкоджає позивачу у вільному спілкуванні з дитиною. Як встановлено у судовому засіданні, позивач має бажання бачитися зі своєю донькою, спілкуватися з нею і приймати активну участь в її вихованні, розвитку та житті. Відповідно до висновку Дніпропетровської районної адміністрації Дніпровської області щодо визначення участі у вихованні доньки №1-39-1933/0/290-16 від 08.12.2016 року, є доцільним встановити зустрічі батька [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO] за таким графіком: два вихідних на місяць та у відпустку батька без присутності матері. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 142 СК України зазначає, що діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та Моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно вищевказаних статей Сімейного Кодексу України, позивач має повне право на безперешкодне спілкування зі своєю донькою та приймати безпосередню участь, за відсутності будь-яких інших осіб і питання виховання дитини, батьки вирішують спільно, тому позивач, як батько, зобов'язаний брати участь у вихованні своєї дитини і має право на особисте спілкування з донькою, і ніхто не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Зокрема, частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Отже, із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Таким чином, враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині встановлення місця та часу спілкування батька з дитиною, шляхом побачень у кожну суботу - з 12.00 до 14.00 години та кожну неділю - з 11.00 до 13.00 години, в присутності матері [PERSON], в місцях за домовленістю [PERSON] та [PERSON], забезпечуючи належний догляд та не порушуючи режиму дитини та враховуючи графік роботи її батьків. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial