Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.12.04 р. [PERSON] подарував моїй матері [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] вартістю 27956 грн. Позивач зазначив, що мати проживала у подарованій квартирі, отже, вона належним чином прийняла подарунок. Померла не оформила належним чином свідоцтво про право власності, оскільки вважала, що договір дарування є достатнім документом, котрий закріплював за нею право володіти квартирою. Також позивач вказав, що вона не здійснила державну реєстрацію права не нерухоме майно, що стало обов'язковим після 11.02.2010, коли було внесено зміни до п.4 ст.334 ЦК України, оскільки про необхідність такої реєстрації вона просто не знала. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на: квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та на банківські рахунки; депозитний вклад у Приватбанку № ощадної книжки [NUMBER], № вкладу [NUMBER]; картковий рахунок [NUMBER] у ВАТ КБ «Хрещатик»; картковий рахунок в ЗАТ Акціонерний комерційний промисловий банк за договором № 397 від 28 вересня 2005 р. Ніякого розпорядження щодо спадкового майна його мати не залишала, а крім нього інших спадкоємців немає, а тому, він вступив у володіння та розпорядження квартирою і фактично прийняв частину спадщини. Також позивач наголосив на тому, що він постійно проживав з матір`ю на час відкриття спадщини і не подавав заяву про відмову від неї, тобто фактично прийняв спадщину. Коли він звернувся до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, то нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У зв'язку з зазначеним вище, позивач звернувся до суду та просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на квартиру, що належала його матері [PERSON] і знаходиться за адресою [ADDRESS], на грошові кошти, які обліковуються на банківських рахунках, що належали його матері [PERSON], а саме: депозитний вклад у Приватбанку № ощадної книжки [NUMBER], № вкладу [NUMBER]; картковий рахунок [NUMBER] у ВАТ КБ «Хрещатик»; картковий рахунок в ЗАТ Акціонерний комерційний промисловий банк за договором № 397 від 28 вересня 2005 р. В судовому засідання представник позивача позов підтримав з підстав, зазначених вище. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є сином [PERSON], померлої [INFO]. Після смерті останньої позивач звернувся до 14-ї Київської Державної нотаріальної контори 19.09.2014 з заявою про прийняття спадщини. 22.09.14 р. державний нотаріус 14-ї Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. направив позивачу лист, в якому зазначила про пропуск строку звернення з заявою про прийняття спадщини та рекомендував звернутись до суду з заявою про продовження строку для прийняття спадщини. Постанова державним нотаріусом не виносилась. Зі змісту відповіді державного нотаріуса 14-ї Київської державної нотаріальної контори від 22.09.2014 вбачається, що [PERSON] мешкає за адресо: [ADDRESS]. (а.с. 4). Також представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно із ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що він проживав з матір'ю до смерті останньої і на даний час проживає за адресою: [ADDRESS]. Крім того, з змісту договору дарування квартири вбачається, що [PERSON] подарував квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON], матері позивача (а.с.8). Позивач в своїй позовній заяві посилався на те, що його мати не оформила належним чином свідоцтво про право власності на квартиру та не здійснила державну реєстрацію права на нерухоме майно, оскільки вважала, що договір дарування є достатнім документом, котрий закріплював за нею право володіння квартирою. Однак, п. 9 договору дарування квартири передбачено, що згідно ст.ст. 334, 722 ЦК України право власності «Обдаровуваної» на дарунок виникає з моменту його прийняття та державної реєстрації. З зазначеного вище вбачається, що у [PERSON] належним чином оформлене право власності на квартиру відсутнє, отже і за [PERSON] не може бути визнано право власності на квартиру. Також позивач просив визнати за ним право власності на грошові кошти, які обліковуються на банківських рахунках, що належали його матері. З матеріалів справи вбачається, що договір № 397 про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картки (а.с.5) був укладений 28.09.2005, договір № 1Z1559/10133508201 про надання платіжної картки та розрахункове обслуговування (а.с.6) був укладений 05.03.2010 та депозитний вклад [NUMBER] № ощадної книжки [NUMBER] (а.с.7) від 27.04.2010. Однак, позивачем не було надано доказів того, що зазначені вище договори дійсні та не зазначено сума коштів, які обліковуються на банківських рахунках. Крім того, позивачем не обґрунтоване звернення з вимогою про визнання за ним право власності на грошові кошти, які обліковуються на банківських рахунках, що належали [PERSON] в якості відповідача до Київської міської ради Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 КПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1258 ЦК України, визначено, що у першу чергу на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст.1270 ЦК України. Позивачем не було доведено факту проживання разом з померлою матір'ю в спірній квартирі. Крім того, у [PERSON] належним чином оформлене право власності на квартиру відсутнє, отже і за [PERSON] не може бути визнано право власності на квартиру. Щодо вимоги позивача про визнання за ним в порядку спадкування право власності на грошові кошти, які обліковуються на банківських рахунках, що належали матері [PERSON], то позивачем не було надано доказів існування зазначених вище договорів. З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. На підставі ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1258, 1268, 1270, 1269 ЦК України,

Outcome: dismissed