Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно укладеного договору №б/н від 06.11.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 16700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві про надання йому банківських послуг у виді надання кредиту, шляхом видання кредитної картки з встановленим кредитним лімітом у розмірі вищезазначеної суми, відповідач підтвердив, що він ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Однак, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим допустив заборгованість на загальну суму 40499,49 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 8696,70 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 22188,79 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 7209,26 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина; 1904,74 грн. - процентна складова). Тому позивач, як правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк», просив стягнути зазначену суму заборгованості та судові витрати. 21 травня 2014 року судом залучено до участі у справі в якості відповідача правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.55-57/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача. Відповідач позов не визнала, а її представник в обгрунтування заперечень проти позову пояснила, що 06.11.2006 року [PERSON] була підписана заява про отримання кредиту в сумі 9000 грн., а не 16700 грн., як зазначено у позовній заяві. Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у [PERSON] виникла прострочена заборгованість з 30.01.2007 року, тобто саме з цієї дати розпочався перебіг трирічного строку позовної давності. Крім того, останньою датою зняття коштів з кредитної картки [PERSON], згідно з наданою позивачем інформацією, є дата -16.02.2007 року. Позивач мав ніким та нічим необмежену можливість звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом в межах позовної давності з дня несплати чергового щомісячного платежу, чого не зробив, а тому, на її думку, втратив право на стягнення заявлених сум. Тому вона просила застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності. В подальшому відповідач та її представник в судове засідання не з'явились, однак в письмовій заяві просили розглянути справу у їх відсутність та у задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 06.11.2006 року про надання [PERSON] кредиту в сумі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік зі строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки. /а.с.9-13/. Даний договір складається з заяви позичальника, яка підписана відповідачем, та Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши заяву про надання банківських послуг, а саме: надання кредиту на вищезазначену суму у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідач підтвердив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Позивач є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» /а.с.19/. Згідно з п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк /а.с.13/. Відповідно до п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. А у випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку. Порядок погашення заборгованості встановлений у заяві про надання банківських послуг, а саме: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості /а.с.9/. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 31 грудня 2013 року заборгованість по кредитному договору склала 40499,49 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 8696,7 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 22188,79 грн.; заборгованість за комісією - 7209,26 грн.; штраф на загальну суму 2404,74 грн. /а.с.4-8/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті зобов'язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як [PERSON] не виконав зобов'язання в строк, передбачений кредитним договором, то виходячи з положень ст.612 ЦК України, він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання. [PERSON] помер [INFO] /а.с.39/. Ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 21 травня 2014 року до участі в справі в якості відповідача судом залучено правонаступника позичальника [PERSON] - [PERSON] /а.с.63/. Відповідач [PERSON] подала до суду письмову заяву про застосування позовної давності та, як наслідок, відмову у задоволенні позову /а.с.71-73/. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Оскільки кредитним договором не встановлена збільшена позовна давність, то правовідносини за зазначеним договором регулюються, виходячи із загальної позовної давності, тривалість якої, відповідно до ст.257 ЦК України, складає три роки. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH). Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Судом встановлено, що картка, яка була видана [PERSON] відповідно до укладеного кредитного договору, діяла до 31 грудня 2009 року /а.с.118/, а останній платіж по погашенню кредиту ним було здійснено 18 грудня 2006 року /а.с.102/. Доказів того, що [PERSON] після закінчення строку дії картки отримав нову картку з новим строком її дії, позивачем не надано. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 квітня 2014 року у справі №6-24цс14, позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Строк, як часова категорія, характеризується не лише початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. Отже, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, розпочався 01 січня 2010 року і закінчився 31 грудня 2012 року. Позовна заява надійшла до суду лише 30 січня 2014 року, тобто більш, ніж через рік після закінчення строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Таким чином, враховуючи те, що позов пред'явлено вже після спливу строку позовної давності, а також те, що відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Посилання представника позивача на те, що строк позовної давності не пропущений, так як відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє до цього часу, на думку суду, є помилковими, оскільки початок перебігу позовної давності пов'язаний не з строком дії договору, а з терміном виконання зобов'язання.

Outcome: dismissed