Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказав, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 23 листопада 2007 року. Від спільного життя сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2015 року, через різні погляди на сімю та шлюб, відсутність взаємоповаги та взаємодопомоги. У звязку з чим, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує, наполягає на розірванні шлюбу, просить розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, надав письмову заяву в якій позовні вимоги визнав, згоден на розірвання шлюбу, просить розглянути справу за його відсутністю. Перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 23 листопада 2007 року, дійсно було укладено шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ТП № 038741, актовий запис № 2531. Від спільного життя сторони мають малолітнього сина малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем Сторони однією родиною не проживають, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та їхній дитині. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Cпору про місце проживання дитини немає. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У відповідності до ч. 4. ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За заявою позивача суд вважає можливим залишити їй набуте у шлюбі прізвище «Мільська». Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного, згідно ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 10, 60, 174, 212-215 ЦПК України, суд,

Outcome: approved