Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що на підставі договору дарування серії ААР № 369636 від 09.02.1999, укладеного з [PERSON] як з дарувальником, посвідченого державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Лободюк Л. Г., зареєстрованому 09.02.1999 у Скадовському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №10 під реєстровим №1358, він є власником 53/100 частини житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами до нього по [ADDRESS] . Власником інших 47/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд в [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] . При укладенні договору дарування від 09.02.1999 дарувальник [PERSON] окрім частки 53/100 у спільному майні вказав, які приміщення та будівлі у домоволодінні згідно технічного паспорта переходять у власність позивачу. Попередньо ці приміщення і господарські будівлі та споруди вже були зареєстровані за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Скадовською державною нотаріальною конторою 14.05.1986 за реєстровим №999, зареєстрованому у Скадовському бюро технічної інвентаризації за №11358, зокрема: у житловому будинку літ. «А, А-4» наступні приміщення: житлова кімната площею 21,6 кв.м., позначена на схемі 1-1; житлова кімната площею 16,4 кв.м., позначена на схемі 1-5; житлова кімната площею 9,0 кв.м., позначена на схемі 1-10; житлова прибудова площею 31,9 кв.м. у складі приміщень веранди, кухні, столової, ванної, позначена на схемі літ. «А-4»; загальна площа 78,9 кв.м., житлова - 47,0 кв.м.; з надвірних будівель: гараж літ. «И», водопровід №1, огорожа. Вказані частини житлового будинку, господарчі будівлі і споруди розташовані на земельній ділянці площею 0,0237 га, приватизованій позивачем згідно рішення сесії Скадовської міської ради №371 від 01.02.2005 і має кадастровий номер 6524710100:01:202:0006. Зазначає, що кожен з співвласників проживає у своїй частині, які відокремлені, мають самостійні виходи на земельну ділянку, до частин житлового будинку підведено окремі комунікації, плата за надані комунальні послуги здійснюється по індивідуальним особовим рахункам. Посилаючись на положення ст.ст.181, 358, 364 ЦК України, просить виділити в натурі реальну частку із спільної часткової власності у приватну власність, в окрему ізольовану цілу частку [PERSON] 53/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] літ. «А, А-4», яка складається з: житлової кімнати площею 21,6 кв.м., позначеної на схемі 1-1; житлової кімнати площею 16,4 кв.м., позначеної на схемі 1-5; житлової кімнати площею 9,0 кв.м., позначеної на схемі 1-10; житлової прибудови площею 31,9 кв.м. у складі приміщень веранди, кухні, столової, ванної, позначена на схемі літ. «А-4»; загальна площа в належній частці становить 78,9 кв.м., житлова - 47,0 кв.м.; з надвірних будівель: гараж літ. «И», водопровід №1, огорожа; визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно по [ADDRESS] , визначивши його як окремий об`єкт нерухомого майна - житловий будинок; припинити між [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на домоволодіння по [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності,заявлені вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин неявки, про час і місце розгляду справи повідомлена в порядку, визначеному ч.11 ст.128 ЦПК України. Відзив на позов, будь-яких інших заяв, клопотань, заперечень не надала. Розгляд справи проведено за відсутності сторін, у порядку ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів, яких достатньо для вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі договору дарування ААР №369636, укладеного 09.02.1999 між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області, позивач [PERSON] є власником 53/100 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За заявою власника відчужено: із жилого будинку літ. «А» приміщення 1-1, 1-10, 1-5 (жилі), жила площа 47,0 кв.м., жила прибудова літ. «А-4», гараж літ. «И», водопровід №1, огорожа (а.с.6). Власником іншої частки житлового будинку по [ADDRESS] є відповідач [PERSON] . Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності, право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до вимог ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі майна, що є у спільній частковій власності. За змістом вказаної норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційного його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Зазначені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. На підставі обставин, викладених у позові, судом встановлено та не спростовано під час судового розгляду, що частини житлового будинку, які належать сторонам, відокремлені, мають самостійні виходи на земельну ділянку, комунікації до частин житлового будинку підведено окремо кожному із співвласників, які за індивідуальними особовими рахунками оплачують комунальні послуги (а.с.7зв.-8, 9, 12). На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ХС №035342 від 09.03.2005 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0237 га по [ADDRESS] для індивідуального житлового будівництва (а.с.11). Враховуючи, що спірний будинок з господарськими спорудами є спільною частковою власністю, при чому між сторонами склався порядок користування належною кожному часткою у домоволодінні, позивач просить виділити нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру його частки у спільній частковій власності, позовні вимоги в частині виділу в натурі реальної частки із спільної часткової власності підлягають задоволенню. Вимоги про визнання за позивачем права власності на виділене нерухоме майно як окремий об`єкт нерухомого майна та припинення між сторонами права спільної часткової власності є похідними від вимоги про виділ частки в натурі, тому також підлягають задоволенню. Така позиція суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16.05.2018 у справі №2034/2-853/11.

Outcome: approved