Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він з 2005р. відкрито користується нерухомим майном комплексом будівель, що складається з механічної майстерні площею 715 кв.м. та господарчої будівлі, розташованих за адресою вул.Мартина Перепелиці, 29, с. Нечаївка, Компаніївського району Кіровоградської області, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає та утримує його, постійно ремонтує, облагороджує територію. Комплекс вищезазначених будівель не передавався та не знаходиться у власності інших юридичних та фізичних осіб. А тому просить визнати за ним право власності на комплекс будівель що складається з механічної майстерні площею 715 кв.м. та господарчої будівлі, розташованих за адресою вул.Мартина Перепелиці, 29, с. Нечаївка, Компаніївського району Кіровоградської області за набувальною давністю. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу в його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надіслали заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з слідуючих підстав. Судом встановлено, та підтверджується довідкою Нечаївської сільської ради від 17.06.2016р. № 123 що [PERSON] з 2005р. по теперішній час користується нерухомим майном - комплексом будівель, що складається з механічної майстерні площею 715 кв.м. та господарчої будівлі, розташованих за адресою вул.Мартина Перепелиці, 29, с. Нечаївка, Компаніївського району Кіровоградської області, позивач добросовісно утримує та доглядає за нерухомим майно та прилеглою до нього територією. Згідно цієї ж довідки вбачається, що Комплекс вищезазначених будівель не передавався та не знаходиться у власності інших юридичних та фізичних осіб.\~\~ Відповідно до вимог ст. 10 ч.3, та ст. 60 ч.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п 'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Отже, оскільки Позивач протягом більше десяти років відкрито, безперервно володіє комплексом будівель, за Позивачем може бути визнано право власності на нерухоме майно комплекс будівель за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved