Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 15.08.2006 року відповідача було зараховано на навчання до Донецького юридичного інституту Луганського державного університету внутрішніх справ. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.07.2011 року № 727-р «Про реорганізацію мережі вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Донецький юридичний інститут виділено зі складу Луганського державного університету внутрішніх справ та віднесено до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України. 01.10.2007 року відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про міліцію» та п. 2.2 наказу МВС України від 04.05.2007 року за № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» між Донецьким юридичним інститутом Луганського державного університету внутрішніх справ ГУ МВС України в м. Києві, та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про підготовку фахівця в Донецькому юридичному інституті Луганського державного університету внутрішніх справ освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». 02.07.2009 року договір з відповідачем переукладено на підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст». Пунктом 2.3.6 Договору передбачено, що в разі відрахування з інституту чи звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення навчання і встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. 3 договору, [PERSON] зобов'язувався відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком. Однією з підстав такого відшкодування є відмова від подальшої служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (п. 3.2 договору). Постановою кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313 затверджено Порядок відшкодування особам витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ. Однією із підстав відшкодування витрат є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчання за власним бажанням. Сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовуються у порядку, визначеному законодавством. Пунктом 6 Постанови КМ № 313 та п. 4.4 Договору передбачено, що у разі відмови особи (курсанта) добровільно відшкодувати витрати, пов'язані з її навчанням, ця сума стягується у судовому порядку. 19.06.2010 року наказом № 92 о/с Донецького юридичного інституту лейтенант міліції [PERSON] був відряджений для подальшого проходження служби у розпорядження ГУ МВС України в м. Києві у зв'язку з закінченням навчання. За час навчання в Донецькому юридичному інституті з 15.08.2006 року по 19.06.2010 року на навчання [PERSON] витрачено коштів у сумі 14 098,63 грн. 30.06.2010 року наказом № 662 о/с ГУМВС України в м. Києві лейтенанта міліції [PERSON] було призначено інспектором відділу охорони громадського порядку Деснянського районного управління ГУМВС України в м. Києві, а 07.09.2010 року (наказ ГУМВС України в м. Києві № 882 о/с) старшим інспектором відділення оформлення матеріалів ДТП та дізнання відділу ДАІ цього ж управління. 31.12.2010 року наказом від 30.12.2010 року № 1280 о/с ГУМВС України м. Києві лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 «Ж» (за власним бажанням) за поданим рапортом Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України. Таким чином, після закінчення Донецького юридичного інституту [PERSON] прослужив в органах внутрішніх справ 6 місяців 12 днів. Після звільнення з органів внутрішніх справ [PERSON] добровільно вартість свого навчання не відшкодував. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Не заперечував щодо заочного порядку розгляд справи у разі неявки відповідача в судове засідання по матеріалам справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача по доказам, наданим стороною позивача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що 15.08.2006 року відповідача було зараховано на навчання до Донецького юридичного інституту Луганського державного університету внутрішніх справ. 01.10.2007 року між Донецьким юридичним інститутом Луганського державного університету внутрішніх справ ГУ МВС України в м. Києві, та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про підготовку фахівця в Донецькому юридичному інституті Луганського державного університету внутрішніх справ освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». 02.07.2009 року договір з відповідачем переукладено на підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст». Пунктом 2.3.6 Договору передбачено, що в разі відрахування з інституту чи звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення навчання і встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. 3 договору, [PERSON] зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком. Однією з підстав такого відшкодування є відмова від подальшої служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (п. 3.2 договору). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.07.2011 року № 727-р «Про реорганізацію мережі вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Донецький юридичний інститут виділено зі складу Луганського державного університету внутрішніх справ та віднесено до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України. За час навчання в Донецькому юридичному інституті з 15.08.2006 року по 19.06.2010 року на навчання [PERSON] витрачено коштів у сумі 14 098,63 грн. 19.06.2010 року наказом № 92 о/с Донецького юридичного інституту лейтенант міліції [PERSON] був відряджений для подальшого проходження служби у розпорядження ГУ МВС України в м. Києві у зв'язку з закінченням навчання. 30.06.2010 року наказом № 662 о/с ГУМВС України в м. Києві лейтенанта міліції [PERSON] було призначено інспектором відділу охорони громадського порядку Деснянського районного управління ГУМВС України в м. Києві, а 07.09.2010 року (наказ ГУМВС України в м. Києві № 882 о/с) старшим інспектором відділення оформлення матеріалів ДТП та дізнання відділу ДАІ цього ж управління. 31.12.2010 року наказом від 30.12.2010 року № 1280 о/с ГУМВС України м. Києві лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 «Ж» (за власним бажанням) за поданим рапортом Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Постановою кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313 затверджено Порядок відшкодування особам витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ. Однією із підстав відшкодування витрат є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчання за власним бажанням. Сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовуються у порядку, визначеному законодавством. Пунктом 6 Постанови КМ № 313 та п. 4.4 Договору передбачено, що у разі відмови особи (курсанта) добровільно відшкодувати витрати, пов'язані з її навчанням, ця сума стягується у судовому порядку. Оскільки, відповідач прослужив в органах внутрішніх справ лише 6 місяців 12 днів, замість встановлених трьох років, він має відшкодувати на користь позивача вартість навчання в сумі 14 098,63 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 229,40 грн., дані кошти відповідач має сплатити позивачу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved