overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною заявою. Вимоги мотивував тим, що він є власником житлового будинку в [ADDRESS]. З травня 2012 р. відповідач та її неповнолітня донька [PERSON] за вказаною адресою не проживають, витрати з обслуговування будинку не проводять, мешкають з 2012 р. в [ADDRESS]. Тому просив визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування його житлом. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав, суду пояснив обставини, викладені в ній. Відповідач позов визнала частково, суду пояснила, що вона згодна знятися з реєстраційного обліку, але заперечувала проти зняття з реєстрації її неповнолітньої доньки [PERSON] посилаючись на те, що у придбаній нею квартирі неможливістю зареєструвати дитину через іпотечний договір та заборону Банку про реєстрацію в цій квартирі неповнолітніх дітей. Суд, вислухавши сторони, дослідивши подані докази, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивачу відповідно до свідоцтва про право власності належить житловий будинок в [ADDRESS] (а.с. 7-8). Відповідно до довідки Пустовійтівської сільської ради Роменського району № 888 від 22 вересня 2014 р. за вказаною адресою зареєстровані відповідач та її неповнолітня донька [PERSON], [INFO], але фактично з травня 2012 р. не проживають (а.с. 10). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2011 р. розірвано шлюб між відповідачем та [PERSON] - сином позивача (а.с. 9). Свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] її неповнолітня донька [PERSON] в належному позивачу будинку в [ADDRESS], не проживають з весни 2012 р. Наведені факти свідчать, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Ці правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач посилилася у спірне житло на правах члена сім'ї позивача, користувалася ним разом з неповнолітньою донькою [PERSON] до травня 2012 р. Придбавши собі квартиру в [ADDRESS], відповідач разом з дитиною вибула із спірного житла у травні 2012 р., забравши з собою всі свої речі без наміру повертатися. З огляду на зазначене, відповідач втратила право користуватися спірним житлом. Доводи відповідача про неможливість зареєструвати дитину за адресою придбаної нею квартири через іпотечний договір та заборону Банку про реєстрацію в цій квартирі неповнолітніх дітей спростовуються наявністю у позивача права власності на спірний будинок, що згідно ст. 41 Конституцій України є непорушним. Саме власник володіє користується та розпоряджається своєю власністю. Тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною заявою, відповідно до якої просить суд: винести додаткове рішення, про стягнення з відповідача на його користь судових витрат у розмірі 704,80 грн. Сторони в судове засідання не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили. Так як неявка сторін не є перешкодою для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, суд продовжив судове засідання у відсутність сторін. Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо -судом не вирішено питання про судові витрати. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2018 р. задоволено позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» про скасування рішення про дострокове розірвання договорів від 05.04.2018 року. Як вбачається з рішення суду, судом не було вирішено питання стягнення судових витрат, сплачених позивачем за подачу даної позовної зави, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача та вирішити зазначене питання в додатковому рішенні. Відповідно до квитанції № 4, яка міститься в матеріалах даної справи, позивач сплатив судовий збір за подання даного позову у розмірі 704,80 грн., який було зараховано на відповідний рахунок суду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 КУпАП у разі задоволення позову інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи - покладаються на відповідача. Так, враховуючи те, що в даному випадку було задоволено позов в повному обсязі, судові витрати - судовий збір у відповідності до положень статті 141 ЦПК України необхідно стягнути зі сторони відповідача на користь позивача. Оскільки в резолютивній частині рішення не зазначено про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 704,80 грн., є необхідність в ухваленні додаткового рішення в цій частині. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною заявою, в якій зазначив що 19.06.1999 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що з початку сумісного життя відносини у ним з відповідачем були гарні відносини, основані на взаємній повазі один до одного, але поступово стосунки почали погіршуватися, і вони зовсім перестали розуміти один одного. Фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Позивач просив суд, розірвати укладений між ним і позивачем шлюб. Позивач надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач надала суду заяву, в якій позов визнала та проти його задоволення не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного: Відповідно до свідоцтва про одруження виданого Микільською сільською радою Білозерського району Херсонської області, сторони є подружжям з 19.06.1999 року, про що зроблено актовий запис № 4. Зважаючи на те, що сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною заявою, в якій зазначив, що 31.08.2012 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося по причині відсутності взаєморозуміння, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з лютого місяця 2014 року та припинено ведення спільного господарства. Позивач просив суд розірвати укладений між ним та відповідачем шлюб. Позивач надав заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач надала суду заяву, в якій проти розірвання шлюбу не заперечувала та просила суд після розірвання шлюбу змінити її прізвище з шлюбного «[PERSON]» на дошлюбне «[PERSON]». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного: Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого виконавчим комітетом Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області, сторони є подружжям з 31.08.2012 року, про що зроблено актовими запис № 22. Відповідно до свідоцтва про народження сторони мають сина: [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на те, що сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них та інтересам їх дитини, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № CL132198 від 01.02.2013 року в розмірі 19\~583,20 грн. та судовий збір у розмірі 1218 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. 01.02.2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL132198, відповідно до Умов якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 10\~500 грн. зі сплатою 33 % річних за користування кредитом. Відповідно до п.п. 1.1 вказаного кредитного договору, позичальник зобовязався погасити кредит, сплатити проценти за користування ним, відповідні комісії, неустойку та інші платежі на умовах, визначених договором та додатками. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, позичальник зобовязався щомісячно в дату сплати щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, а також інших грошових зобовязань/платежів позичальника за цим договором, шляхом зарахування включно до такої дати відповідної суми коштів на поточний рахунок позичальника, вказаний у відповідному додатку до даного договору. Згідно п. 2.4 кредитного договору, у випадку несвоєчасного виконання грошового зобовязання позичальника за договором кредитор має право стягнути з позичальника пеню, а позичальник при цьому зобовязується сплатити таку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення виконання відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема нормативних актів НБУ. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, видавши відповідачу кредит у розмірі 10\~500 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача та меморіальним ордером від 01.02.2013 року. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 18.11.2015 року має заборгованість у розмірі 19\~583,20 грн., з яких: 9\~099,04 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 879,96 грн. сума дострокового погашення кредиту; 5\~573,74 грн. відсотки; 4\~030,46 грн. пеня; Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № CL132198 від 01.02.2013 року у розмірі 19\~583,20 грн. Також на підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1\~218 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 12\~347,81 грн. за кредитним договором № ABHERG71910155 від 31.01.2012 року та судові витрати у розмірі 1\~378 грн. Представник позивача в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена в порядку ст. ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується повідомленням, про вручення рекомендованого поштового відправлення. В позовній заяві вказувала, що не заперечує проти розгляду справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений в порядку ст. ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Відповідно до ст. 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до укладеного договору № ABHERG71910155 від 31.01.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 4\~928 грн. за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з умовами договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, видавши відповідачу кредит у розмірі 4\~928 грн. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 24.12.2015 року має заборгованість у розмірі 12\~347,81 грн., з яких: 3\~284,81 грн. заборгованість за кредитом; 1,55 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 1\~034,88 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 6\~962,39 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань; 500 грн. штраф ( фіксована частина); 564,18 грн. - штраф ( процентна складова). Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги ПАТ «Акцент-банк» задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-банк» заборгованість за кредитним договором № ABHERG71910155 від 31.01.2012 року у розмірі 12\~347,81 грн. Також на підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-банк» підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1\~378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить винести додаткове рішення. В обґрунтування вимог заяви вказав, що Великоолександрівським районним судом винесено рішення від 18.11.2020 року справа № 650/1561/20 яким задоволено його позовні вимоги про визнання права власності на частину складу загальною площею 59,7 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Однак Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Великоолександрівської селищної ради відмовляється виконувати рішення суду, зазначаючи, що у описовій та мотивувальній частинах рішення вказано: «Позивачеві було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП та передано у власність майно, а саме 1/3 будівлі складу стройбригади», а в резолютивній частині не зазначена частка майна. Суд, вивчивши матеріали справи № 650/1561/20, проаналізувавши заяву позивача, встановив наступне. Великоолександрівським районним судом винесено рішення від 18.11.2020 року, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на частину складу загальною площею 59,7 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . В резолютивній\~часині вказаного\~рішення \~судом не\~зазначено частку\~майна,\~що є\~перешкодою для\~реєстрації речових\~прав на\~нерухоме майно. Відповідно до\~ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обовязковою. Оскільки вказані позивачем обставини для винесення додаткового рішення є обгрунтованими, заява про винесення додаткового рішення підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить: скасувати арешт на автомобіль LEXUS RX 350, державний номер [NUMBER]; виключити з державного реєстру обтяжень рухомого майна запис щодо обтяження автомобіля LEXUS RX 350, державний номер [NUMBER]. Представник позивача в судове засідання не зявився, але на адресу суду надіслав заяву в якій просив слухати справу без його участі та без участі позивача, на заявлених вимогах наполягав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року по справі №496/4688/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, набутих без достатніх правових підстав, в порядку забезпечення позову було накладено арешт на автомобіль LEXUS RX 350, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] У вищевказаному провадженні 11 грудня 2014 року було винесено рішення суду про задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] грошових коштів загальною сумою 204020 гривень. Рішення було виконано в рамках виконавчого провадження, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №46151899 від 29 червня 2016 року. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно положень ст. 391 вказаного Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. ним не має . Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом; у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно із ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для арешту майна позивача не існує, а тому його вимоги ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.11.2008 року по 01.05.2016 року в сумі 7177,75 гривень, посилаючись на те, що відповідач протягом тривалого часу своєчасно не оплачує в повному обсязі послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, у звязку з чим виникла вказана заборгованість. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Надає згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи належним чином повідомлена, в порядку ст.ст.74,76 ЦПК України. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є власником квартири №25 по просп.Текстильників,15 у м.Херсоні та є споживачем послуг з центрального опалення, які надає Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» та згідно з розрахунком має заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.11.2008 року по 01.05.2016 року в сумі 7177,75 гривень. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та відповідачем не спростовується. За таких обставин вимоги позивача в силу ст. ст. 66-68 ЖК України та п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року, № 630, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, в силу\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1378,00 гривень в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що [PERSON] є рідною тіткою заявника, однак документи, що підтверджують їх родинність не збереглися оскільки під час Великої Вітчизняної війни тітка -[PERSON] та [PERSON] мали інші прізвища та перебували у шлюбі. Під час війни їх чоловіки загинули та вони вступили у повторні шлюби і їх прізвища змінились ще раз. Так тітка - отримала прізвище [PERSON] а мати [PERSON], але документи які підтверджували факт спорідненості не збереглись. Встановлення факту заявнику необхідно для того щоб отримати спадщину після померлої [PERSON] У зв'язку з чим заявник просить суд встановити що [PERSON] є його тіткою. В судовому засіданні заявник позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити. Зацікавлена особа в судове засідання не з»явилась, але надала заяву в якій просить суд розглядати справу у відсутність їхнього представника. Вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.. 256 ч.1 п.1 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно свідоцтва про народження, виданого 30 травня 1950 року на ім'я [PERSON], який народився [INFO], його батьками записані [PERSON] та [PERSON] Після смерті його матері [PERSON], що померла [INFO] року, спадкоємцем 34/100 домоволодіння [ADDRESS] є її син - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER]. Даний факт також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 19485573. Відповідно до домової книги вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстрована та постійно проживала по день смерті [PERSON], за якою на підставі рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 09.08.1972 року визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS], дане рішення ніким не оспорювалось. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 23.07.2001 року. За вищевказаних наданих суду письмових доказів в їх сукупності вбачається, що [PERSON] є тіткою заявника [PERSON]. Про те, що [PERSON] є тіткою заявника підтвердили в судовому засіданні також свідки [PERSON] та [PERSON]. Як пояснив заявник, встановлення факту родинних відносин необхідно йому для отримання спадщини на домоволодіння [ADDRESS]. При цьому інших спадкоємців немає. За вищенаведених обставин суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved