Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 13680,22 грн, інфляційні втрати у сумі 349,62 грн та три проценти річних у сумі 139,75 грн; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач [PERSON] є фактичним споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем у будинку [ADDRESS] , власником квартири [ADDRESS] є відповідач. Позивач належним чином надає житлово-комунальні послуги. Відповідач ухиляється від виконання обов`язку здійснювати оплату за отримані послуги у розмірі, строки та порядку, визначених чинним законодавством. Разом із тим, оскільки відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, а отже прострочив виконання грошового зобов`язання, а відтак такому необхідно здійснити оплату 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України. Згідно з Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 625 ЦК України просить позов задовольнити. Разом із тим, просить вирішити питання про розподіл судових витрат, згідно з ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. 08 липня 2021 року відповідачем подано відзив на позов, який містить заперечення на нього. В обґрунтування покликається на те, що не знав про наявність заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, жодних повідомлень про таку від позивача не надходило. Окрім цього, заборгованість за надані послуги сплачено добровільно, що підтверджено меморіальними ордерами. У зв`язку з наведеним просить у позові відмовити. 26 квітня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Разом із позовною заявою представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутності представника. Просить повністю задовольнити позовні вимоги. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахуванням поданих заяви представником позивача, відзиву відповідачем, суд вважає за можливе провести засідання у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджено відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 січня 2021 року № 239795886. Відповідач є фактичним споживачем житлово-комунальних послуг за вищевказаною адресою, адже між сторонами відсутні договірні відносини з цього питання. Відповідно до наказу департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 31 травня 2017 року № 14 будинок по [ADDRESS] передано на технічне обслуговування та експлуатацію позивачу. Предмет діяльності Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» надання житлово-комунальних послуг споживачам, що підтверджено копією статуту підприємства, яка міститься у матеріалах справи. Відповідно до статті 322 Цивільного власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20, п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом ,а виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору. Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду №285/4671/15-ц від 14 січня 2019 року. Згідно з розрахунку заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги заборгованість останнього за період з липня 2020 року по листопад 2020 року становить за послуги з електроенергії у розмірі 11556,72 грн, за утримання будинку та прибудинкової території у сумі 2123,50 грн. Відповідач не надала заперечень проти розрахунку основної суми боргу. [PERSON] після подання позову до суду оплатив вказаний борг, що підтверджено меморіальними ордерами від 22 червня 2021 року № МВ 30744419 та № МВ 30747055, що містяться у матеріалах справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо). Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ЦПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Враховуючи встановлене, суд прийшов до переконання про врахування суми сплаченої заборгованості відповідачем, відсутність заперечень із цього питання позивачем, а відтак суд прийшов до висновку про наявність підстав для застосування у цій частині п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (відсутність предмету спору) та закриття провадження. Щодо частини позовної вимоги про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, суд прийшов наступного. Суд установив, відповідач прострочив виконання зобов`язань за отримані житлово-комунальні послуги. Дана обставини сторонами не оспорюється, а тому приймається судом до уваги. Відповідно до поданого позивачем розрахунку за період з 01 липня 2020 року по 30 листопада 2020 року індекс інфляції становить у розмірі 349,62 грн, три проценти річних у сумі 139,75 грн. Даний розрахунок відповідач не оспорювався, заперечень не надходило, а відтак є чинним та приймається судом до уваги. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 цієї статті). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, який у силу ч.4 ст.264 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що відповідач взятих на себе зобов`язань належним чином не виконав, прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому суд приходить до переконання, що позовна вимога позивача про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 349,62 грн та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 139,75 грн, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а відтак позов в цій частині необхідно задовольнити. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2270,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 81,27 грн. Щодо стягнення судових витрат понесених на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З матеріалів справи убачається, що 08 січня 2020 року між Адвокатським об`єднанням «Шенлі» та позивачем укладено договір про надання правової допомоги № 3-20. Загальна вартість послуг, з урахуванням додаткової угоди № 1 до цього договору становить у розмірі 2520000,00 грн. Із матеріалів справи встановлено, що позивач у позовній заяві зазначає попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу у розмірі 1500,00 грн, що підтверджено детальним описом робіт у цій справі. Відповідно до акту виконаних робіт за цим договором від 31 січня 2021 року загальна вартість наданих послуг складає у сумі 118500,00 грн. Вартість наданих послуг визначено у додатку № 1 до цього акта та становить у цій справі 1500,00 грн. Попри те, такий додаток суд оцінює критично, адже він є витягом який не містить усіх послуг за які понесено витрати у вказаній сумі. Витрати понесені на професійну правничу допомогу позивач обґрунтовує заключною випискою АБ «Шенлі» за період з 16 березня 2021 року по 16 березня 2021 року на загальну суму 118500,00 грн. Таким чином, суд не встановив, а позивач не довів, що саме у загальну вартість включено вартість наданих послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн понесених у цій справі. Таким чином, суд прийшов до переконання, що позивачем не подано доказів здійснення відповідних витрат у відповідності до ст. 137 ЦПК України, а тому у стягненні витрат не професійну правничу допомогу необхідно відмовити.

Outcome: partial