Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики у сумі 2 000 грн., 5 % від розміру неповерненої суми займу за кожен день прострочення у сумі 9 700 грн., витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн. та судових витрат по справі в розмірі 640 грн., а всього на загальну суму 13 340 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 27 березня 2017 року він уклав з відповідачем договір позики, згідно якого передав йому грошові кошти у сумі 2 000 грн. з умовою їх повернення у квітні-травні 2017 року відповідно до графіка повернення. Договір укладено у письмовій формі у вигляді договору займу. Однак, в зазначений термін і до теперішнього часу відповідач свого зобов'язання не виконав, борг не повернув. Відповідно п. 4.1. Договору позики при порушенні позичальником строків повернення займу, встановлених договором, він зобов'язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 5% від розміру неповерненої суми займу за кожен день прострочення (розрахунок : пеня 5% від розміру неповерненої суми займу за 1 день прострочення становить 100 грн. х 97 днів прострочки становить 9700 гривень). Таким чином загальна сума боргу відповідача станом на 31.08.2017 р. становить 13 340 грн. В судове засідання позивач, його представник [PERSON] не зявилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно у належній формі, про що свідчать повернуті на адресу суду поштові відправлення з відмітками «отримано особисто», «за закінченням терміну зберігання» та оголошення в газеті «Запорізька правда» від 28.09.2017 р. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 27.03.2017 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики в простій письмовій формі (а.с. 10). У пункті 1 вказаного Договору зазначається, що позикодавець передає у власність позичальнику власні грошові кошти у розмірі 2\~000 грн., а позичальник зобовязується повернути позикодавцю вказану суму позики згідно п. 3 Договору у квітні-травні 2017 р. Згідно п. 4 Договору при порушенні позичальником строків повернення позики, установленої договором, він зобовязується сплатити позикодавцю пенію в розмірі 5 % від розміру неповернутої частини позики за кожен день прострочки. Окрім того, відповідно до п. 2.2 Договору позикодавець надає позику одночасно з підписанням договору. Підписання цього договору сторонами є доказом факту передачі суми позики позикодавцем позичальнику. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Стаття 526 ЦК України визначає загальні умови виконання зобовязання: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Як вбачається із матеріалів справи, позивач виконав свої зобовязання за договором належним чином. В свою чергу відповідач не повернув грошові кошти в обумовлений у договорі термін, чим порушив, не виконав свої зобовязання за вказаним договором. В силу приписів ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. (неналежне виконання). На підставі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав [PERSON] Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В силу приписів ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В даному випадку, відповідно до п. 4 Договору відповідач внаслідок прострочення повернення суми позики зобовязаний сплатити позивачу пеню у розмірі 5 % від розміру неповернутої частини позики за кожен день прострочки. \~ Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (п. З ст. 549 ЦК України). За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Таким чином, у позивача виникло право на стягнення пені з відповідача з наступного дня після 25.05.2017 року, до дати ним зазначеної в позові - 31.08.2017 р., відповідно до розрахунку наведеному у позовній заяві, який перевірений судом. Судом встановлено що, сума пені, що підлягає стягненню в відповідача за невиконання зобов'язання перед позивачем за договором позики, за зазначений період складає 9 700 грн. Оскільки, позовні вимоги позивача задовольняються у повному обсязі, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн. та згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати пов'язані з розглядом судової справи у вигляді витрат на правову допомогу у сумі 1000 грн., що підтверджується довідкою № 36 від 30.08.2017 р. На підставі ст.ст. 11, 16, 202, 525, 526, 549, 612, 1046, 1049ЦК України,

Outcome: approved