Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 18.05.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-А00/050/2006. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 24760 доларів США. У якості забезпечення кредитних зобов»язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № SR-А00/037/2006 від 18.05.2006 року. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого, станом на 05.04.2016 року, у нього утворилася заборгованість в сумі 15356,85 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.04.2014 року складає 392367,52 грн. Вказана заборгованість складається з: залишку заборгованості за кредитом 14384,3 долари США, відсотків за користування кредитом 972,55 долара США. Просить суд стягнути на його користь солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 15356,85 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.04.2014 року складає 392367,52 грн., а також суму судового збору. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», [PERSON] про визнання договору поруки недійсним на обґрунтування вказавши, що із тексту первинної позовної заяви їй стало відомо, що вона є поручителем [PERSON] перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-А00/050/2006 від 18.05.2006 року. Проте, договір поруки № SR-А00/037/2006 від 18.05.2006 року вона не підписувала, підпис, що міститься у графі «Поручитель» їй не належить, про наявність вказаного договору поруки їй відомо не було. Підписання договору поруки від 18.05.2006 року іншою особою замість неї свідчить про порушення банком вимог цивільного законодавства щодо необхідності вільного волевиявлення сторін на укладення вказаного правочину та відсутності погодження всіх його умов з нею. Просить суд визнати договір поруки № SR-А00/037/2006 від 18.05.2006 року укладений між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та нею недійсним. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «ОТП Банк» заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] представник позивача не визнав, суду пояснив, що підпис у договорі поруки від 18.05.2006 року від імені [PERSON] вчинено саме відповідачкою [PERSON] Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» не визнала, суду пояснила, що [PERSON] уклав кредитний договір з АКБ «Райффайзенбанк Україна», проте з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором звернулося ПАТ «ОТП Банк». Позивачем не доведено, що він має право вимоги за даним позовом. Крім того, відповідно до п. 1.9.1 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання позичальником зобовязань в цілому або у визначеній банком частці у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових зобовязань за цим договором. При цьому, виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати отримання ним відповідної вимоги. З матеріалів цивільної справи вбачається, що досудову вимогу ПАТ «ОТП Банк» направив відповідачу 24.03.2016 року, тобто вказаний в договорі строк спливає 06 травня 2016 року. Проте, з даним позовом позивач звернувся до суду 19.04.2016 року, тобто до закінчення терміну, наданого відповідачу [PERSON] для дострокового виконання зобовязань. Крім того, як пояснив їй відповідач [PERSON] на забезпечення виконання його зобовязань за кредитним договором договір поруки ні з ким не укладався. Просить у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічні позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» не визнає, заявлені нею зустрічні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18.05.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-А00/050/2006, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 24760 доларів США на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти (а.с. 7-11). 18.05.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки (а.с. 12-13), відповідно до якого остання поручилася перед кредитором АКБ «Райффайзенбанк Україна» за виконання боржником [PERSON] зобовязання за вищевказаним кредитним договором. Згідно з ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Норми ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем ПАТ «ОТП Банк» не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що його права відповідачами [PERSON] та [PERSON] порушуються. Статтею 11 ЦПК України, яка закріплює принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа , яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Пункт 5 ч. 2\~ст. 119 ЦПК України\~встановлює, що позовна заява серед іншого, повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512, ст.\~514 ЦК України\~кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту первісної позовної заяви вбачається, що ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна», проте підстави такого правонаступництва позивачем як в позовній заяві, так і судовому засіданні його представником, не зазначені, протягом розгляду справи судом заяви про уточнення позовних вимог позивачем не подавалися. докази, на підтвердження цих обставин суду також не надані. Відповідно до ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач ПАТ «ОТП Банк» не надав належних та допустимих доказів про порушення його законних прав та інтересів відповідачами, а тому у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити. Суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Як зазначалося вище, 18.05.2006 р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким остання поручилася за виконання боржником [PERSON] зобовязання за кредитним договором № ML-А00/050/2006 перед кредитором АКБ «Райффайзенбанк Україна». Оскільки у даній справі не доведено, що саме ПАТ «ОТП Банк» є кредитором за кредитними зобовязаннями відповідача [PERSON], то в даному випадку відсутні й докази того, що вимога [PERSON] про визнання договору поруки недійсним має бути предявлена саме до ПАТ «ОТП Банк», а тому у задоволенні зустрічного позову також слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру заробітної плати. Тобто, при подачі зустрічного позову про визнання договору поруки недійсним [PERSON] необхідно було сплатити судовий збір в сумі 640 грн., як за позовну вимогу немайнового характеру, проте судовий збір останньою сплачено не було. За таких обставин, оскільки у задоволенні зустрічного позову [PERSON] було відмовлено, суд вважає за необхідне стягнути з неї на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. На підставі ст.ст. 203, 215, 526, 530, 638, 640, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved