Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, який був ним уточнений в ході розгляду справи, вказуючи, що 17.07.2013 року в місті Ясинувата Донецької області він уклав з АТ «Ощадбанк» договори за №32, №33, №34 банківського вкладу, строком до 17.10.2014 року та вніс до каси банку грошові кошти у розмірі 25000 грн., 45000 грн., 10000 грн., на загальну суму 80000 грн., з процентною ставкою на суму вкладу 21% річних, проте у момент закінчення строків вкладів у місті відбувалися бойові дії, а АТ «Ощадбанк» повністю виїхав з міста. Позивач не одноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення банківський вкладів та відсотків по ним, але письмове підтвердження звернення датовано 29.09.2016 року. Лише 30 листопада 2016 року депозитні вклади у розмірах 25000 грн., 45000 грн., 10000 грн., та відсотки у розмірі 3692,89 грн. йому були повернуті, але відповідач відмовився сплачувати всі інші відсотки та інше. У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за вказаними договорами банківських вкладів, позивач просить стягнути з відповідача на його користь: суму інфляції за час прострочення за період з 30.09.2016 року по 30.11.2016 року в розмірі 3728,00 грн.; 21% річних за фактичну кількість днів користування внеском в сумі 80000,00 грн., згідно п. 1.2 договору за період з 30.09.2016 року по 30.11.2016 року в розмірі 2853,69 грн.; 3% річних за період з 30.09.2016 року по 30.11.2016 року в розмірі 407,67 грн.; пеню за період з 30.09.2016 року по 30 11.2016 року в розмірі 3927,66 грн. Позивач в судове засідання не зявився, в позові зазначив прохання про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача в судовому засіданні заявлені уточнені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надавши суду письмові заперечення, відповідно до яких дійсно 17.07.2013 року у відділенні банку на імя [PERSON] були відкриті депозитні рахунки за №32, №33, №34, які були закриті 30.11.2016 року. Посилання позивача на числення звернення до відповідача матеріалами справи не підтверджені. При цьому зауважує, що вимоги позивача про стягнення не донарахованої суми процентів, розрахунок яких позивач проводить виходячи з процентної ставки в розмірі 21%, суперечить умовам договорів. У відповідності до ст.230 ЦК України, ст.611 ЦК України, пеня, як різновид неустойки, є правовим наслідком порушення зобов'язання встановленого договором або законом, але це аж ніяк не стосується відповідача, бо він не порушив ж одного зобовязання. Відповідності ст.526 ЦК України обовязок сплати суми інфляційного збільшення суми заборгованості та 3% річних від суми простроченого зобовязання виникає тільки у боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, а відповідач нічого не прострочив, депозит знаходився на депозитному рахунку у відповідності до умов договорів до моменту його вилучення позивачем 30.11.2016 року, а матеріали справи та доводи позову не містять доказів факту порушення відповідачем зобов'язання, розміру збитків, причинного зв'язка, як підстав притягнення відповідача до міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договорів на вклад «НОВИЙ ВІДСОТОК» від 17.07.2013 року №32, №33, №34 [PERSON] вніс, а АТ «Ощадбанк» прийняв на вкладні (депозитні) рахунки грошові кошти у сумі 25000 грн., 45000 грн.,10000 грн., відповідно, строком до 17.10.2014 року, зі сплатою відповідної процентної ставки на період зберігання вкладу. Згідно із ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності до вимог ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України №516 від 03 грудня 2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.530 цього Кодексу якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). Крім того, згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виконання [PERSON] зобовязань за вказаними договорами щодо внесення грошових коштів у сумі 25000 грн., 45000 грн., 10000 грн. на рахунки №32, №33, №34, відповідно, у АТ «Ощадбанк» підтверджується ощадними книжками ф.№2-д. В той же час, факт порушення відповідачем умов договорів від 17.10.2014 року щодо неповернення [PERSON] сум банківських вкладів та процентів по ним підтверджується скаргою [PERSON] від 30.09.2016 року, адресованої ПАТ «Ощадбанк», з вимогою виплати сум за договорами, а також відсотків по ним, пені, 3% річних від простроченої суми, інфляційного збільшення суми боргу. Також вказаний факт підтверджується службовою запискою начальника відділу бек-офіс Донецького обласного управління ПАТ «Ощадбанк» від 17.01.2017 року та виписками по рахункам, відповідно до яких депозитні рахунки №32, №33, №34, відкриті 17.07.2013 року на імя [PERSON], були закриті 30.11.2016 року, а грошові кошти за даними договорами з нарахованими відсотками за договором №34 в розмірі 452,86 грн., за договором №33 в розмірі 2082,97 грн., за договором №32 в розмірі 1157,16 грн. були повернуті [PERSON] Виходячи із встановлених судом обставин та наведеного нормативного обґрунтування, суд дійшов висновку, що відповідач не надав позивачу належної якості банківські послуги, не виконав свої зобов'язання по договору банківського вкладу щодо повернення грошових коштів у строки, визначені вищевказаними договорами. В силу ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положення ст.625 ЦК України, регулює зобовязальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами на підставі договору. Згідно наданого позивачем розрахунку сума інфляції за час прострочення за період з 30.09.2016 року по 30.11.2016 року становить 3728,00 грн., який зроблений виходячи з наступного: (інфл. =Б *(індекс інфляції за місяць -100)/100; де Б - сума боргу на початок місяця; зведена таблиця індексів споживчих цін в Україні за 2016 рік: січень 100,9, лютий 99,6, березень 101,0, квітень 103,5, травень 100,1, червень 99,8, липень 99,9, серпень 99,7, вересень 101,8, жовтень 102,8, листопад 101,8, грудень 100,9. Три відсотки річних в розмірі 407,67 грн. (80000,00 грн. х 3% /100%/365 *62 дня) = 407,67 грн. за період з 30.09.2016 року по 30.11.2016 року. Дані розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства та наявними в матеріалах справи доказами щодо невиконання грошового зобовязання, не спростовані відповідачем, тому суд вважає їх правильними та визнає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляції за час прострочення за період з 30 вересня 2016 року по 30 листопада 2016 року у розмірі 3728 гривень, 3% річних за період з 30 вересня 2016 року по 30 листопада 2016 року у сумі 407,67 гривень, а всього 4135,67 гривень. Що стосується заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 21% річних за фактичну кількість днів користування внеском в сумі 80000,00 грн., згідно п. 1.2 договору за період з 30.09.2016 року по 30.11.2016 року в розмірі 2853,69 грн., то дані вимоги є безпідставними та такими, що суперечать умовам укладених між сторонами договорів. Слід наголосити, що відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.2.5 після закінчення строку, вказаного у п.1.1 договору депозит підлягає перерахуванню на рахунок, вказаний у п.3.3 договору, а в разі відсутності такого рахунку продовжує зберігатися на рахунку без подальшого нарахування процентів до моменту вилучення вкладником депозиту. Згідно із ч.3 ст.549, ч.2 ст.551 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Проте, укладеними між сторонами договорами №32, №33, №34 не передбачена пеня як особливий вид відповідальності за неналежне виконання зобов'язань, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в даній частині.

Outcome: partial