Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що він знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15 листопада 2013 року. Від вказаного шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], яка в даний час і після розірвання шлюбу буде мешкати із відповідачем. Позивач зазначає, що шлюб з [PERSON] виявився невдалим. Їх сім'я не склалася з тієї причини, що у нього з дружиною немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя. З серпня 2014 року вони припинили спільне життя, проживають окремо, не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет. Він та відповідач на даний час вже створили нові сім'ї. Протягом минулого часу ні він, ні дружина не намагалися відновити сімейні відносини. На даний момент шлюб існує формально. Примирення між ним та відповідачем неможливе, подальше збереження сім'ї та шлюбу суперечить їх інтересам, інтересам малолітньої дитини, що має істотне значення, тому він вважає, що шлюб необхідно розірвати. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, на даний час не має. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Після розірвання шлюбу залишити відповідачу шлюбне прізвище «[PERSON]». Не стягувати з відповідача судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, однак в поданій до суду письмовій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу без його присутності, у разі неявки відповідача винести заочне рішення на підставі наявних доказів (а.с. 19). Відповідач у судове засідання не з'явилася, але у поданій до суду телефонограмі зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, просила справу розглянути без її присутності, прізвище після розірвання шлюбу залишити - [PERSON] (а.с. 20). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 15 листопада 2013 року, зареєстрованого виконавчим комітетом Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 04 грудня 2014 року відділом ДРАЦС по Лозівському району реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 07 (а.с. 10). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого повторно 04 грудня 2014 року відділом ДРАЦС по Лозівському району реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області (а.с. 11), яка проживає із матір'ю та після розірвання шлюбу залишиться проживати із нею. Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, до примирення не спрямовані, проживають окремо з серпня 2014 року, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет, створили нові сім'ї. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про розподіл спільного майна не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як відповідач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище обране при реєстрації шлюбу - [PERSON]. За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи, що сторони досягли згоди щодо місця проживання дитини з матір'ю, суд вважає за необхідне встановити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], разом з [PERSON]. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved