Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, відповідно якого просив суд скасувати постанову від 03.08.2006 року державного виконавця Шуляк О.В. відділу державної виконавчої служби у Бабушкінському районі управління юстиції у м.Дніпропетровську, зняти арешт з всього нерухомого майна, яке належить [PERSON] на підставі приватної власності, скасувати заборону на відчуження всього нерухомого майна, яке належить [PERSON] на підставі приватної власності. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що в липні 2014 року йому стало відомо, що на все нерухоме майно, яке йому належить на праві приватної власності було накладено арешт постановою від 03.08.2006 року державного виконавця Шуляк О.В. відділу державної виконавчої служби у Бабушкінському районі управління юстиції у м.Дніпропетровську. 08.08.2006 року Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №3573609. Згідно вказаної постанови, арешт було накладено на все майно позивача при примусовому виконанні судового наказу №2-н-836/06. 22.12.2006 року державним виконавцем Шуляк О.В. відділу державної виконавчої служби у Бабушкінському районі управління юстиції у м.Дніпропетровську було винесено постанову В8-219/06 про зняття арешту з майна та скасування заборони на його відчуження, якою було скасовано постанову від 03.08.2006 року. Окрім того, 27.12.2006 року ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Романюк М.М. судовий наказ №2-н-836/06 було скасовано. 27.10.2009 року зазначену постанову ним було надано до Комунального підприємства Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, яке на той час мало повноваження щодо внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про накладення або скасування арешту та заборони на відчуження майна. Однак, з невідомих підстав арешт з майна не було знято. На підставі цього, він вимушений був звернутися до Державної реєстраційної служби прав на нерухоме майно м.Дніпропетовська з проханням зняти арешт. Однак, в його клопотанні було відмовлено, оскільки відсутній оригінал постанови В8-219/06 про зняття арешту з майна та скасування заборони на його відчуження, а також вказано на недоліки вищезазначеного документу. Вказане домоволодіння належить йому на праві приватної власності за рішенням Красногвардійського районного суду від 25.01.2012 року, справа №2-1550/11, про що є запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - Витяг № 27305052 від 25.09.2014. реєстраційний номер нерухомого майна 462479612101. Таким чином, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обмежує його законні права як власника будинку, щодо вільного розпорядження майном. Позивач до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в заяві не заперечував проти винесення заочного рішення, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25.01.2012 року за позивачем визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке набрало законної сили 03.04.2012 року. Вказане рішення зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.07.2014 року під №7127428. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.12.2006 року скасовано судовий наказ №2н-836/2006 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу. У зв'язку з цим, старшим державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ Шуляк О.В. 22.12.2006 року прийнято постанову про зняття арешту з нерухомого майна по [ADDRESS] у виконавчому провадженні, відкритому на підставі судового наказу №2н-836/06 про стягнення суми боргу з [PERSON] на користь [PERSON] Проте, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 24.07.2014 року до Реєстру перенесено запис про арешт усього нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця Бабушкінського ВДВС ДМУЮ Шуляк О.В., що належить [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших сторін, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися з позовом про зняття арешту з майна. Частиною 2 ст.60 вищезазначеного Закону зазначено, що у разі прийняття рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи, що у позивача не має не закінченних виконавчих проваджень, однак в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про арешт всього майна, що належить позивачу та зоборона на його відчуження, що порушує правва позивача, таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved