Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з онуком [PERSON] , [INFO] ; визначити наступний порядок участі [PERSON] ,, у вихованні онука [PERSON] , [INFO] : забирати дитину з 09:00 суботи до 17:00 неділі з ночівлею за місцем проживання [PERSON] урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров`я та особистого бажання; безперервно 2 тижня на рік спільного відпочинку в літній період без супроводу матері. спілкуватись з онуком у вівторок, четвер, кожного тижня по чотири години в день з 14-00 до 18-00, у тому числі за місцем проживання [PERSON] , з можливістю прогулянок та відвідування закладів культури з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дитини, режиму дня та харчування; спільно з онуком відвідувати святкування днів народжень, інших свят родичів дитини по лінії батька з 12-00 по 20-00 години, незалежно від дня тижня; мати безперешкодні побачення з онуком у навчальному закладі освіти під час проведення свят, організованих вихователями або адміністрацією цього закладу; мати необмежене спілкування з онуком [PERSON] , [INFO] , особисто, засобами телефонного зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування з дитиною В обґрунтування позову зазначає, що після фактичного припинення шлюбних відносин його сина [PERSON] з відповідачкою, їх син проживає з останньою. Однак, попри бажання і спроби приймати участь у вихованні онука і врегулювання питання мирним шляхом, були відкинуті. В зв`язку з чим, вважає за доцільне встановити спосіб та режим участі [PERSON] у вихованні онука [PERSON] шляхом особистих побачень, спільного відпочинку, взяття участі у відвідуванні дітей за місцем проживання. Від відповідачки 26.02.2020 року до суду надійшов відзив в якому вона просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування зазначила що вони проживають в одному селі, однак позивач жодного разу не навідувався до онука за місцем проживання. Останнього разу позивач бачився з онуком в грудні 2019 року під час святкування в дитячому садочку свята Миколая. З 2017 року ні позивач, ні його син матеріальної допомоги на утримання дитини не надавали. Також зазначає що дитина психологічно не готова до тісного спілкування з дідусем та бабусею, так як здебільшого вихованням займалась вона, то у неї з дитиною стійкий зв`язок матері та дитини. Тим більше що дитина ледь припоминає своїх діда з бабою, та такі позовні вимоги є досить суперечливими через нехтування режиму дня а також основним фактором в його віці є його особисте бажання проводити час зі своїми рідними. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Пояснив, що дитина знаходиться в сім`ї [PERSON] , які мешкають в с. Велика Вовнянка. Невістка ні йому, ні його сину не дає зустрічатися з онуком. Він хоче, але не може онука на перше вересня провести у школу. Сваха не пускає до дитини у дитячому садочку. Завідуюча у садочку сказала, що її попередили [PERSON], щоб дід не спілкувався з онуком. Тому вона просить не приходити, бо не хоче скандалів. Він бачить онука лише через вікно. Родичі відповідачки провокують, а потім викликають поліцію. Сама відповідачка проживає та працює у Білій Церкві . Тобто дитина живе з братами та батьками відповідачки. Син не звертався з позовом щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Дитину на ніч йому не дають. Сину давали дитину три рази за сім год. Він не заперечує проти перехідного періоду протягом півроку для побачень з онуком в присутності відповідачки. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала частково та зазначила що не заперечує проти спілкування позивача з дитиною телефоном, поштою, електронними та іншими засобами зв`язку. Вона також не проти побачень діда з онуком один раз в тиждень в її присутності на протязі пів року, а надалі - без її присутності. Категорично заперечила проти заслуховування дитини у судовому засіданні. Представник відповідачки адвокат Поліщук Р.А. підтримав позицію відповідачки. Представник третьої особи - відділу «Служба у справах дітей та сім`ї» Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області Палько Т.Д. підтримала висновок Таращанської міської ради про можливість реалізації участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що син [PERSON] , [PERSON] з 23.11.2013 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який розірвано рішенням Таращанського районного суду Київської області від 30.11.2016, справа № 379/1331/16-ц. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який після фактичного припинення сімейних відносин із листопада 2016 року проживає разом з матір`ю в [ADDRESS] . Згідно характеристики № 24 виданої 20.02.2020 директором НВК, [PERSON] дитсадок відвідує регулярно, хлопчик комунікабельний, товариський, проявляє гарні здібності до навчання, завжди чисто та охайно одягнений, приладдям для занять забезпечений. Згідно довідки № 45 виданої 11.11.2019 директором НВК, [PERSON] дійсно відвідують батько [PERSON] , дідусь [PERSON] , та бабуся [PERSON] , також зазначено що вони цікавляться його здоров`ям, а також тим що стосується розвитку, навчання та виховання дитини. Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.ст. 153, 155 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Таке спілкування має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено , що питання виховання дитини повинні вирішуватися батьками дитини спільно. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 159 Сімейного Кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спального відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ст. 257, ст. 263 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми онуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Разом з тим, законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001р. №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оскільки СК України не визначає зміст категорії «інтереси дитини», то розкрити зміст цього поняття можна через підхід, що застосовує Європейський суд з прав людини. Так, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ у справі «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Hunt v. Ukraine»), № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). В судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача щодо перешкоджання з боку відповідачки у спілкуванні з дітьми. Ця обставина також підтверджується позицією виконавчого комітету Таращанської міської ради щодо затрудненого згадування та відсутності прихильності [PERSON] до членів родини батька, що свідчить та є наслідком наявних перешкод у спілкуванні з ним. Суд вважає недостатньо обґрунтованим висновок виконавчого комітету Таращанської міської ради від 22.06.2021. Так, не аргументована відмова у можливості спілкування з дитиною за допомогою технічних засобів, а також щодо можливості побачень з онуком на святах у закладі освіти. Зазначена у висновку позиція [PERSON] щодо можливого налаштування сина про неї та членів її сім`ї є необґрунтованим припущенням. За приписами ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України вказаний висновок не є обов`язковим для суду, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Суд критично оцінює вказаний висновок, оскільки такий є недостатньо обґрунтованим, не відповідає інтересам дитини. Судом з пояснень сторін встановлено, що у дітей нормальний стан здоров`я. Крім того, судом встановлено нормальний психологічний стан позивача, відсутність даних про зловживання позивачем алкогольними напоями або наркотичними засобами. Вказані обставини не оспорюються сторонами. Отже, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язку із дідом, що забезпечить гармонійний розвиток. Суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково з наступних підстав. Суд враховує позицію відповідачки щодо відсутності належного контакту між дідом та дитиною, та вважає за необхідне визначити 6-місячний термін для 3-годинних побачень з дитиною у присутності матері для поступового налагодження спілкування діда з дитиною. За спливом 6-місячного строку, суд вважає за необхідне збільшити тривалість побачень з 10-тої до 17-тої години без присутності матері, на що погодилась відповідачка у судовому засіданні з метою реалізації прав діда на спілкування з дитиною. Враховуючи постійне проживання дитини з матір`ю та її родиною, їх тісний психологічний зв`язок з ними, обумовлення побачень діда з дитиною виключно за бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації дідом своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, у постанові від 01 липня 2020 року справа № 138/96/17, в якому Суд наголошує, що, при визначенні способу участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини при встановленні об`єктивних умов, за яких такі побачення можуть відбуватися, а саме виключно за бажанням дитини, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Також суд вважає за можливе задовольнити наступні вимоги: - мати безперешкодні побачення з онуком у шкільному навчальному закладі освіти під час проведення свят, організованих вихователями або адміністрацією цього закладу; - мати необмежене спілкування з онуком [PERSON] , [INFO] , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між дідом та онуком; Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідачки усунути перешкоди у спілкуванні діда з онуком, суд зазначає, що усунення перешкод, як спосіб захисту передбачений ч. 1 ст. 159 СК України, полягає саме в тому, що судом визначаються способи участі одного із батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування (ч. 2 ст. 159 СК України). Тобто вимога про зобов`язання усунення перешкод є неналежним способом захисту. До такого висновку дійшов Вінницький апеляційний суд у постанові від 19 січня 2021 року справа № 127/6439/19. Позов підлягає до часткового задоволення, оскільки, на думку суду, задоволення інших вимог позивача потягне за собою порушення балансу прав матері та діда на виховання дитини, з врахуванням можливої реалізації батьком дитини своїх прав на виховання дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно з п.1 ч.3 ст. 133 цього Кодексу - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial