Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначив, що на підставі ордеру № 49 від 11.03.1996 року його родині була надана квартира [ADDRESS]. Відповідальним наймачем квартири є [PERSON]. Окрім нього в квартирі зареєстровані [PERSON] - колишня дружина позивача та їх син - [PERSON]. Відповідачка після розірвання шлюбу у 2013 році зібравши усі свої речі виїхала з квартири [ADDRESS] та більше року її не бачили. Зі слів родичів вона мешкає в іншому місті та не має наміру повертатися до житла, де є зареєстрованою особою. Реєстрація відповідачки ставить позивача у важке матеріальне становище у зв'язку з тим, що на неї нараховуються комунальні платежі та квартирна плата, яка нею не сплачується. Позивач самостійно звертався до до Сектору громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України з метою зняття з реєстраційного обліку відповідачки [PERSON], але йому було повідомлено, що подібні питання слід вирішувати у судовому порядку, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач наполягаючи на своїх вимогах, просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно. За повідомленням поштової кореспонденції вбачається, що остання не проживає за вказаною адресою. Представник Сектору громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в судове засідання не з'явився за невідомих суду обставин, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, заперечень щодо позову не надав. Вислухав пояснення позивача, дослідив письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 11 березня 1996 року на підставі ордеру № 49 [PERSON] була надана трикімнатна квартира [ADDRESS]. Відповідальним наймачем квартири є [PERSON] - позивач по справі. Окрім нього в квартирі зареєстровані [PERSON] - колишня дружина позивача та їх син - [PERSON]. Згідно акту №1 від 01.11.2013 року про обстеження наявності мешкаючи в квартирі за адресою: [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] не проживає в зазначеній квартирі з березня 2013 року. На підставі ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням, у наслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Оскільки в суді було доведено та підтверджено належним доказами той факт, що відповідачка [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] понад один рік, але залишається зареєстрованою в ній, що ставить позивача у важке матеріальне становище у зв'язку з тим, що на відповідача нараховуються комунальні платежі та квартирна плата, яка нею не сплачується, право позивача вимагати зняти відповідачку з реєстрації є законним та обґрунтованим. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS].

Outcome: approved