Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним. Позовну заяву мотивував тим, що 08 вересня 1995 року між ним та дослідним господарством «Мічурінець» с. Мойсівка Драбівського району Черкаської області був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку незавершеного будівництва, готовністю 69%, що розташований в [ADDRESS] . Придбаний будинок був зареєстрований за позивачем на праві особистої власності в ЧБТІ 25 вересня 1995 року. Після придбання житлового будинку позивачу була надана в користування земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходилася біля придбаного житлового будинку. В жовтні 2009 року позивач звернувся до Мойсівської сільської ради Драбівського району Черкаської області з заявою про безкоштовну передачу йому у власність присадибну земельну ділянку та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,3547 га. Рішенням Мойсівської сільської ради Драбівського району Черкаської області №25-І/V від 29.10.2009 року «Про затвердження остаточних розмірів земельних ділянок, які передаються у власність громадян», була затверджена технічна документація із землеустрою, виготовлена Драбівським РВ Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передано позивачу безкоштовно у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,3547 га, за адресою [ADDRESS] . На підставі даного рішення позивачу було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №964487, кадастровий номер 7120687101:01:001:0122 площею 0,3547 га. Присадибна земельна ділянка в державному акту зазначена не була. Позивач вважає, що оскільки державний акт не відповідає цільовому призначенню земельної ділянки, яка була передана йому, в ньому не зазначено присадибну земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд то він є недійсним. Позивач та його представник в судове засідання не з?явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують, просять суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовної вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до\~договору купівлі-продажу\~від 08\~вересня 1995\~року Дослідне\~господарство «Мічурінець»\~с.\~Мойсівка Драбівського\~району Черкаської\~області продав\~ [PERSON] \~житловий будинок\~незавершеного будівництва,\~готовністю 69\~%,\~що знаходиться\~в [ADDRESS] . Житловий будинок був зареєстрований за позивачем на праві особистої власності в ЧБТІ 25 вересня 1995 року. Згідно копії технічного паспорта вказаний будинок розташований в [ADDRESS] . З архівного витягу від 24.02.2020 р. №04-03/54 наданого архівним відділом Драбівської РДА вбачається, що рішенням сесії Мойсівської сільської ради Драбівського району Черкаської області №25-І/V від 29.10.2009 року «Про затвердження остаточних розмірів земельних ділянок, які передаються у власність громадян» затверджена технічна документація із землеустрою, виготовлена Драбівським РВ Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передано позивачу безкоштовно у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,3547 га, за адресою [ADDRESS] . На підставі даного рішення позивачу було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №964487, кадастровий номер 7120687101:01:001:0122 площею 0,3547 га, для ведення особистого селянського господарства. Тобто, з наведеного вбачається, що при визначенні цільового призначення земельної ділянки не було враховано, що вона використовується для обслуговування житлового будинку. Дане упущення порушує права позивача як власника житлового будинку, а саме не дає змоги правомірно використовувати земельну ділянку яка необхідна для обслуговування будинку. Згідно ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод, щодо земельної ділянки. Як вбачається з\~ст. 152 ЗК України\~землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його права на землю, а тому у зв`язку з порушеннями вимог\~Земельного кодексу\~позивач, як власник житлового будинку має можливість вирішити питання відносно земельної ділянки, на якій знаходиться забудова, цільове призначення якої згідно ч. 1\~ст. 121 ЗК України\~для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до\~ст. 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.1 ст. 155 ЗК України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до\~ст.158 ЗК України\~виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. На підставі викладеного враховуючи, що виправити допущену помилку в державному акті на право приватної власності на землю в частині цільового призначення земельної ділянки в добровільному порядку неможливо та беручи до уваги, що державний акт на право власності на землю фактично не відповідає діючому законодавству, тому суд вважає, що права позивача на вільне розпорядження земельною ділянкою були порушенні, у зв`язку з чим визнає вищевказаний державний акт не дійсним, та скасовує його реєстрацію. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству і не порушує права інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved