Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 28.12.1991 р. він перебуває в шлюбі з відповідачем; від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Як зазначається позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки за час спільного проживання вони жили кожен своїм життям і не намагалися перейнятися проблемами іншого та переконалися, що у них немає спільних інтересів; внаслідок несумісності характерів, різності поглядів на ведення господарства між ними було втрачено почуття кохання та поваги один до одного. З 2010 року сторони повністю припинили шлюбні відносини, почавши проживати окремо та вже дев`ять років фактично має іншу сім`ю з іншою жінкою, з якою ведуть спільний побут, будують свій дім та виховують спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що фактично шлюб розпався остаточно багато років тому і кожен вже має іншу сім`ю, а подальше збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача, у позові й заявлено вимогу про розірвання шлюбу. В судове засідання, в якому ухвалено судове рішення, позивач не з`явився, в окремо поданій заяві представник позивача просив розглядати справу у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач не скористалася правом брати участь в судових засіданнях та правом надання відзиву на позовну заяву, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено судом, 28.12.1991 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво, що підтверджується відповідною копією свідоцтва (в.с. 8); від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Подружжя припинило шлюбно-сімейні відносини з 2010 року. Правовідносини між учасниками справи виникли з сімейних правовідносин, зокрема, із розірвання шлюбу. Суд, дослідивши докази, надані у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачають, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). Таким чином, суд, з`ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що відсутня вільна згода позивача на шлюб із відповідачем, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (відсутність спільних інтересів, втрата почуття кохання, наявність іншої сім`ї у позивача), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до припинення шлюбних відносин з 2010 року, дійшов до висновку, що зазначене має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач не скористалася правом брати участь у судових засіданнях, правом надання відзиву на позовну заяву, не клопотала про надання строку для примирення подружжя тощо, у зв`язку з чим суд мав би змогу дійти до іншого висновку у справі. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved