Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з Держави Україна в його користь 1 000 000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями Личаківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області. Позов мотивовано наступним. В Генеральну прокуратуру України позивачем направлено заяву про кримінальне правопорушення. Надалі дана заява була направлена в Прокуратуру Львівської області. З Прокуратури Львівської області його заява знову скерована в Львівську місцеву прокуратуру №1, а звідти в Личаківський ВП ГУНП України, звідки він отримав відповідь про те, що уповноваженою особою слідчого відділу Личаківського ВП ГУНП у львівській області його звернення не вносилось в ЄРДР, оскільки в даних матеріалах були відсутні дані, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення. Одночасно позивачу повідомлено, що він має право звернутись до суду в порядку приватного обвинувачення. Вважає такі дії відповідача протиправними, такими, що порушують його права і завдали моральної шкоди. В судове засідання представник позивача Бурка В.В. не з'явився, подав заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не прибув. Представник відповідача Державної казначейської служби в судове засідання не прибув. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази, суд відмовляє в задоволенні позову з наступних підстав. Із заяви, представника ФГ «Бурка В.В.» вбачається, що останній звернувся до Генеральної прокуратури України та просив вирішити питання про порушення кримінальної справи по ст.382КК України щодо інспекторів з охорони навколишнього природного середовища, які, на думку позивача, не виконали постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2012р. Згідно листа від 23.12.2016р., вищевказана заява скерована для розгляду в Прокуратуру Львівської області. Прокуратурою Львівської області його заява направлена в Львівську місцеву прокуратуру №1, а звідти - в Личаківське ВП ГУНП у Львівській області, що вбачається з листів від 28.12.2016р. та від 30.12.2016р. Згідно відповіді Личаківського ВП ГУНП у Львівській області від 20.01.2017р. встановлено, що уповноваженою особою слідчого відділу Личаківського ВП ГУНП у львівській області його звернення не вносилось в ЄРДР, оскільки в даних матеріалах були відсутні дані, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення. Одночасно Бурці В.В. повідомлено, він має право звернутись до суду в порядку приватного обвинувачення. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких підприємство чи організація може вважати, що їй заподіяно моральну шкоду. Разом з цим, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що його заява від 08.12.2016 підлягала розгляду як заява про злочин, тобто у відповідності до вимог чинного кримінально-процесуального законодавства. Розгляд питання про законність прийнятих органами слідства або прокуратури у порядку кримінального-процесуального законодавства рішень, та розгляду поданих у наступному позивачем заяв з цих же питань підлягає вирішенню в порядку ст.ст. 303, 304 КПК України судом загальної юрисдикції, а саме в порядку кримінального, а не цивільного судочинства. Крім того, згідно з вимогами абз. З ч. 1 ст. 15 ЦПК України, абз. 1 ч. 1 ст. 303 та ч. 1 ст. 306 КПК України, питання щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства. Відповідно до вимог ст.1176 Цивільного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, вказано, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Для настання відповідальності за ч.1 ст.1176 ЦК України необхідно, щоб вищеперераховані дії правоохоронних органів та суду були незаконними. Такий же порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в т.ч. майнової та моральної шкоди. В даному випадку Бурка В.В. не притягувався до кримінальної або адміністративної відповідальності і вищевказані заходи до нього прокуратурою не застосовувались. В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із наступними змінами та доповненнями) роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК). Згідно із ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Таким чином, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, а визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта. Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Крім того, невнесення слідчим, прокурором відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань можуть бути оскаржені до слідчого судді в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом. Однак, цим правом позивач не скористався. Також, позивач в судове засідання не прибув та не подав іншим чином жодних доказів підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а суд в судовому засіданні не здобув. З огляду на зазначене, а також те, що відшкодування моральної шкоди не може слугувати позивачу джерелом для збагачення, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed