Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Садівниче товариство «Дружба», про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги, позивач обгрунтував тим, що він є сином [PERSON] та [PERSON]. На даний час його батьки померли, і після смерті батька відкрилась спадщина на наступне нерухоме майно: земельну ділянку № 127 площею 0,0426 Га. кадастровий № 1210100000:08:587:0042, яка знаходиться на території Ленінського району м. Дніпропетровська у садовому товаристві «Дружба» та садовий будинок №127 із господарськими спорудами, що був построений спадкодавцем на означеній земельній ділянці. Позивач зазначає, що спадщину він прийняв у відповідності до вимог закону, інші спадкоємці на означене майно не претендували. Будь-який спір між позивачем та іншими особами відсутній. Позивач також зазначає, що його право спадщину на земельну ділянку підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину від 13 липня 2014 року, виданого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровими № 1143. Однак в теперішній час виникла потреба в оформлені правовстановлюючих документів на спадщину у вигляді садового будинку №127, оскільки спадкодавцем за своє життя не було зареєстровано право власності на таке нерухоме майно, в звязку з чим позивач змушений звернутись з даним позовом до суду, та просити суд встановити факт прийняття такої спадщини після смерті батька та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на таке майно. Представник позивача під час проведення попереднього судового засідання позов підтримав та просив його задовольнити по мотивам, що викладені у такому позові, в судовому розгляді справи та судових дебатах участі не приймала. До суду надійшла письмова заява від позивача, в якій позовні вимоги така сторона підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, а справу розглянути без його участі. Представник відповідача в розгляді справи по суті та судових дебатах участі не приймала, в судове засідання з цього приводу не зявилася, про день та час розгляду справи сповіщалась належним чином, заяв чи клопотань від такої сторони до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засідання також не зявилася, в розгляді справи по суті та судових дебатах участі не приймала про день та час розгляду справи сповіщались належним чином, причин неявки суду не повідомила. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, зясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження VІІ-УР № 0410226 від 16.12.1964 року позивач є сином [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Як вбачається із матеріалів справи, 10 січня 2013 року [PERSON], [INFO], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25 січня 2013 року серії І-КИ № 492807, виданого Відділом реєстрації актів смерті [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області 24 січня 2013 року, актовий запис в Книзі реєстрації смерті № 645 (а.с. 12). Судом встановлено, що за своє життя [PERSON], [INFO], був членом Садівничого товариства «Дружба», отримав право власності на земельну ділянку № 127 площею 0,0426 Га, кадастровий № 1210100000:08:587:0042, яка знаходиться на території Ленінського району м. Дніпропетровська у вказаному Садівничому товаристві «Дружба», та, як член такого товариства, здійснив будівництво на такій земельній ділянці садового будинку №127 із господарськими спорудами, відповідні внески сплатив у повному обсязі та заборгованості щодо іх сплати не має. Вказані обставини підтверджуються державним актом про право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 21 травня 1995 року за № 904 (а.с. 18) та довідкою СТ «Дружба» № 2 від 30 жовтня 2011 року (а.с. 14). Матеріалами справи підтверджено, що позивач вчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини до органів нотаріату, отримав на вказану земельну ділянку свідоцтво про право на спадщину від 13 липня 2014 року, виданого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровими № 1143. На вказаний будинок свідоцтво не видавалось через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на таке нерухоме майно [PERSON] матеріалів справи вбачається, що позивач фактично вступив в управління та володіння таким майном у вигляді садового будинку, тримав таке майно у належному стані, фактично ніс витрати по утриманню такого майна (а.с. 19-20). Згідно ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно розяснення Держкомпідприємництва, що міститься у листах від № 6978 від 11 жовтня 2004 року та № 1339 від 21 лютого 2006 року садівниче товариство є різновидом обслуговуючого кооперативу. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово- будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. З розяснень, що містяться у п.11 Постанови пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами України справ про спадкування від 24.06.1983 року № 4 із змінами та доповненнями, постановами пленуму Верховного суду України від 25.12.1992 року № 13 та від 25.05.1998 року № 15 вбачається, що у випадках смерті члена кооперативу після 01 липня 1990 року відкривається спадщина, якщо до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, а якщо на цей час спадкодавцем був повністю внесений пайовий внесок - спадщина відкривається відповідно на квартиру, дачу, гараж, садовий будиночок, інші будівлі і насадження. Таким чином, з огляду на наведене, суд доходить висновку, що після смерті [PERSON], [INFO], як члена такого садівничого товариства, відкрилась спадщина на спадкове майно, у тому числі на садовий будинок №127 із відповідними господарськими спорудами. Означений будинок побудований разом з господарськими спорудами із врахуванням відповідних вимог діючих нормативних документів ДБН В.2.1 - 10:2009, ДБН В. 2.6 -98-2009, ДБН В. 2.6 -162-2010, СНіП 3.03.01-87 (а.с. 32). Матеріалами технічної інвентаризації встановлено, що таке нерухоме майно складається із: садовий будинок А-2 (із цокольним та мансардними МС-1 поверхами з площадкою зі сходами літ. а) загальною площею: - 95,3 кв.м., житловою площею - 50,6 кв. м., літній душ - Б, вбиральня - В, споруд 1-4, І. (а.с. 27). Суд зауважує, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952- IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (січень 2013 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. З наведеного вбачається, що право власності, що набуте на відповідне нерухоме майно до набрання чинності Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень набувається в порядку, який існував на час його набуття, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки спадкодавець не зареєстрував речове право на нерухомість в органах державної влади, як було встановлено діючим на той час законодавством, позивач, як її спадкоємець позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі та зареєструвати за собою відповідне речове право. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Судом встановлено, що позивач фактично вступив в управління та володіння вказаним спадковим майном - земельною ділянкою та садовим будинком. За вказаних обставин та вимог чинного законодавства України суд не вбачає перешкод для встановлення факту прийняття позивачем такої спадщини та визнання за ним права власності на такий обєкт нерухомого майна. Відповідно до приписів ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, лише в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд зауважує, що відповідачі мали можливість реалізувати своє процесуальне право щодо подання доказів та надання заперечень по суті спору як під час попереднього судового засідання так і на стадії судового розгляду справи по суті. Небажання відповідачів надавати суду докази в обґрунтування свої заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі у судових засіданнях, дало суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. З оглядом на викладене суд задовольняє заявлені позовні вимоги у повному обсязі, встановлює факт прийняття позивачем спадщини у вигляді садового будинку №127 із господарськими спорудами і побудовами у Садівничому товаристві «Дружба» в м. Дніпропетровську та визнає за ним право власності на зазначений садовий будинок №127 із господарськими спорудами і побудовами у Садівничому товаристві «Дружба» На підставі викладеного, ст.ст. 16, 186, 328 1268 - 1269, ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215,218, 224-226, 228, 232, 294 ЦПК України, суд -

Outcome: approved