Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що житловим будинком та прибудинковими спорудами за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності володіють: 61/200 [PERSON] , відповідно до договору купівлі- продажу від 09.01.1992 року, та 61/200 [PERSON] (разом 61/100), та він - частка 39/100, де частка 39/200 відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 10.03.2016 року, та 39/200 відповідно до договору купівлі-продажу від 02.07.2019 року. Ще до купівлі ним домоволодіння, між співвласниками склався певний порядок користування нерухомим майном. Вказане домоволодіння фактично існує як два окремих нерухомих майна, де однією часткою житлового будинку з окремим входом, окремими ізольованими приміщеннями з окремими комунікаціями (електро-, водо-, газопостачання) окремим двором, володіють [PERSON] та [PERSON] які є родичами, а іншою частиною володіє позивач. На домоволодіння наявні дві будинковій книжки, одна знаходиться у [PERSON] та [PERSON] , друга - у [PERSON] . Відповідно довідки про склад сім`ї № 14.03-08/60513 від 19.06.2020 в усьому домоволодінні зареєстровані: треті особи по справі - [PERSON] та [PERSON] , які вказані в будинковій книжці наявній у них, [PERSON] зареєстрований в будинковій книжці [PERSON] з 24.01.2001 року по теперішній час, а також [PERSON] зареєстрований в будинковій книжці [PERSON] з19.08.2009 року по теперішній час. Під час укладання договору дарування 39\\200 часток житлового будинку від 10.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] пообіцяв, що зніметься з реєстрації в будинку протягом місяця, але до теперішнього часу не знявся. В будинку не проживає, фактично мешкає в м. Києві, але де саме невідомо. В частині будинку також зареєстрований [PERSON] , який був співмешканцем сестри [PERSON] . Приблизно в 2015 році [PERSON] та [PERSON] також переїхали жити до м. Києва, але де фактично проживають невідомо. 02.08.2019 року [PERSON] приїхала в м. Суми, та відповідно до договору купівлі продажу 39\\200 часток житлового будинку, продала частку [PERSON] . При цьому вона пообіцяла знятися з реєстрації в будинку та переказати [PERSON] , щоб він знявся з реєстрації. Станом на дату подачі позову вона добровільно знялася з реєстраційного обліку, а [PERSON] продовжує бути зареєстрованим в будинку на частині [PERSON] . За комунальні послуги відповідачі не сплачують, [PERSON] вимушений платити за комунальні послуги відповідно до зареєстрованих осіб. Тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів і просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.08.2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повідомлялись про час та місце судового розгляду справи шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади, а саме веб-сайті суду 15.10.2020 року https://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/ogoloshenia_pro/, однак до суду не з`явились, про причини своєї неявки суд не сповістили, відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову не надали. Треті особи: Управління ДМС\~у Сумській\~області,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від них не надійшло заяви про розгляд справи у їх відсутність, відзив до суду також не надано. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та третім особам по справі - [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок та прибудинкові споруди за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу від 09.01.1992 року, а 61/200 [PERSON] (разом 61/100), та [PERSON] - 39/100, де частка 39/200 відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 10.03.2016 року, та 39/200 відповідно до договору купівлі-продажу від 02.07.2019 року, що також підтверджується копією довідки Департаменту забезпечення ресурсних платівжів Сумської міської ради від 30.06.2020 року, копією витягу з Державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» №14.03-08/60513 від 19.06.2020 року за вказаною адресою зареєстрований позивач [PERSON] , [PERSON] третя особа по справі, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідачі по справі. Під час розгляду справи встановлено, що під час укладання договору дарування 39\\200 часток житлового будинку від 10.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , останній пообіцяв, що зніметься з реєстрації в будинку протягом місяця, але до теперішнього часу не знявся. Крім того, у частині будинку також зареєстрований [PERSON] , який був співмешканцем сестри [PERSON] . Станом на дату подачі позову він також продовжує бути зареєстрованим в будинку на частині [PERSON] , хоча не проживає за місцем своєї реєстрації понад 5 років. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив факт не проживання [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу без поважних причин за місцем реєстрації, за адресою: [ADDRESS] . Так, Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2 ,4, 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни, провадиться в судовому порядку. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки відповідачі не вносять плату за комунальні послуги, не проживають у жилому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , відтак суд дійшов висновку про те, що все це в сукупності свідчить про усунення відповідача від права користування даним будинком без наміру збереження права користування ним. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved