Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Аргументуючи заявлені вимоги, зазначає, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 18.01.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Добропільського міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом №7. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через протилежні погляди на шлюб, сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникали непорозуміння в родині. Протягом останнього року між ними спільне господарство та сумісне проживання припинено. Вважає, що примирення та подальше збереження шлюбу між ними неможливі, тому просить суд розірвати їх шлюб. Майнового спору не має. Спору з приводу проживання та виховання дітей немає. Крім цього, матеріальна допомога на сімю та утримання дитини з боку відповідача відсутня. Усі обовязки щодо виховання та утримання дитини позивачка виконує самостійно. Тому позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частині від заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, позивач просить допустити негайне виконання судового рішення. Також позивачка просить стягнути з відповідача на її користь, понесені нею судові витрати. Позивачка до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно письмових пояснень, наданих останнім (а.с.---) вбачається, що відповідач визнає вимоги позивача про розірвання шлюбу, але заперечує проти мотивів викладених позивачкою щодо розлучення і вказує на те, що саме вчинки і дії позивачки привели до фактично припинення між ними сімейних відносини та розладу в родині. При цьому відповідач зазначає, що подальшого сенсу підтримання сімейних відносин у них не має. Також з письмових пояснень відповідача вбачається, що проти вимог позивача щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частки його доходу він не заперечує. Відповідач не погоджується з тим, що на нього повинні бути покладені судові витрати у вигляді судового збору, зазначаючи, що він є інвалідом 2 групи і згідно закону звільнений від вказаних судових витрат. Суд, вважав можливим, розглянути справу без участі сторін на підставі їх заяв. Перевіривши матеріали справи судом встановлені такі обставини. [PERSON] та [PERSON] - перебувають у шлюбі, який зареєстрований 18 січня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Добропільського міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом №7, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія І-НО № 168318 (а.с.11). Свідоцтвом про народження серія І-НО № 316943, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю Добропільського міського управління юстиції Донецької області підтверджується, що сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO], (а.с.5). Проголошена ст.51 Конституції України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони у справі протягом останнього року сімейні відносини не підтримують та спільно не проживають. З письмових пояснень сторін вбачається, що вони фактично припинили шлюбні відносини, втратили почуття любові та поваги один до одного і примирення між ними неможливо. З матеріалів справи вбачається, що спільна малолітня дитина [PERSON], [INFO], мешкає разом з позивачем. Між сторонами існують спір майнового характеру, який вони мають намір вирішувати в іншому провадженні. Враховуючи вищевикладене, а також те, що судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя не можливо і збереження шлюбу між ними не можливо і буде суперечити їх інтересам, суд відповідно до ст..112 СК України приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Що стосується позивних вимог позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частині від заробітку відповідача, то вказані вимоги суд вважає такими, що підлягають задоволенню виходячи з такого. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено вище сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с.5). Довідкою №17/1902 від 12.05.2017 року віділлу реєстрації Добропільської міської ради(а.с.6) підтверджується, що місцем реєстрації неповнолітнього [PERSON] є м.Добропілля, вул..Шевченка, 6/50, де він фактично і проживає разом зі своєю матірю [PERSON], що підтверджується позовною заявою позивача і не заперечувалося відповідачем. З письмових пояснень відповідача судом встановлено, що останній заперечень проти вимог щодо стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] не має. Визнання відповідачем предявленого позову в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Беручи до уваги вимоги ст.180-183 СК України, враховуючи те, що доказів, які б свідчили про стан здоров»я дитини, стан здоров»я та матеріальне становище відповідача, а також інших обставин, які повинні враховуватися судом при визначенні розміру аліментів відповідачем суду не надано, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача про стягнення аліментів в розмірі 1/4 всіх видів доходів відповідача. Згідно статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду 22.05.2017 року. Тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати. Що стосується вимог позивача щодо допущення негайного виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць, то суд виходить з наступного. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд може допустити негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно п.12 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону №3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. З позовної заяви вбачається, що позивач просить розірвати шлюб та стягнути аліменти. Таким чином позивач заявляє вимоги як майнового так і не майнового характеру. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №0605040 від 07.07.2016 року (а.с.22) та копії пенсійного посвідчення №28289036219 [PERSON] (а.с.21) вбачається, що відповідачу [PERSON] встановлено другу групу інвалідності строком до 07.07.2017 року. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп. Згідно ч.2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно другого абзацу п.35 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Враховуючи викладене, а також те, що позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, сплативши судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн. і те, що позов задоволено в повному обсязі, а відповідач є інвалідом ІІ групи, тому, враховуючи вищевказані положення, суд вважає, що судовий збір по даній справі за вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн. слід відшкодувати позивачу за рахунок держави Державною судовою адміністрацією, а судовий збір за вимогу про стягнення аліментів компенсується за рахунок держави. Згідно ч.2 Постанови КМУ від 27 квітня 2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», коли обидві сторони у цивільній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави Державною судовою адміністрацією в їх фактичному розмірі, але не більше від граничних розмірів компенсації таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved