Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які були уточнені, в яких вказує, що на інтернет - сайті знайшов повідомлення про продаж автомобіля МAN 8.163-1998 року, модель LE 160 C, білого кольору, 2002 року випуску, шасі № WMAL20Т553G128455, державний номер [NUMBER] за ціною 12000 доларів США, який вирішив придбати, але в звязку з тим, що в нього на той момент не було вказаної суми грошових коштів, продавець автомобіля [PERSON] погодився укласти з ним попередній договір купівлі-продажу, з вимогою сплатити за визначений період частками. [PERSON] не надав йому документів, які б підтверджували, що він є власником автомобіля, але зазначив, що вказаний автомобіль належить на праві власності її дочці [PERSON] і вона надала згоду на продаж. На підтвердження своїх намірів придбати автомобіль та на вимогу [PERSON], він 22.01.2012 року надав йому задаток у розмірі 5000 доларів США за курсом 8 грн. за долар для придбання вказаного автомобіля, що підтверджується розпискою, в якій відповідач вказав суму в гривнях 40000 та п.1.3. попереднього договору купівлі-продажу від 24.01.2012 року, що завдаток сплачується у доларах США. 24.01.2012 року в м.Оріхів між позивачем та [PERSON], за яку в договорі розписався [PERSON] ( зять відповідача), було укладено попередній договір купівлі-продажу цього транспортного засобу. Строк дії попереднього договору складає до 01 вересня 2012 року. За цим договором та домовленістю позивач повинен до 01.09.2012 року сплатити недостатню суму у розмірі 8500 доларів США на рахунок [PERSON] для подальшого складання договору купівлі-продажу автомобіля після 01.09.2012 року. Після підписання попереднього договору він отримав у користування вказаний автомобіль. Під час складання попереднього договору купівлі-продажу [PERSON], через обман склав з ним договір позики саме на суму 8500 доларів США, якої йому не вистачало для повного придбання автомобіля. Без цього договору позивачу не віддавали автомобіль. За період з 24.01.2012 року по 01.09.2012 року позивачем були сплачені за придбання автомобіля на рахунок [PERSON] на ПАТ КБ «Приватбанк», через термінал такі суми грошових коштів: 900, 62 грн., 1600 грн., 1600 грн., 1600 грн. В звязку з тим, що наприкінці серпня 2012 року, позивач був у відрядженні і не встигав розплатитися повністю за автомобіль, зателефонував [PERSON] з проханням надати йому можливість розплатитися повністю у вересні 2012 року і строк попереднього договору купівлі- продажу відтермінувати, на що відповідач надав свою згоду. Після цієї згоди він сплатив на рахунок [PERSON] 8000 грн. 03.09.2012 року через термінал та 44000 грн. від 17.09.2012 року передав готівкою відповідачу за розпискою, а також домовилися оформити 17.09.2012 року договір купівлі-продажу автомобіля. 17.09.2012 року, коли він передав відповідачу 44000 грн., він відмовився оформляти договір купівлі-продажу, зазначивши, що він отримав у його зятя позику у розмірі 8500 доларів США і їх необхідно повернути з відсотками, хоча цих грошових коштів він не отримував, так як це був фіктивний договір. Позивач вказує, що саме 17.09.2012 року він дізнався про порушення його права на придбання у власність автомобіля за який він сплатив усі грошові кошти особі, яка не мала юридичних повноважень та не була власником автомобіля. Вважає, що відповідач на той період діяв незаконно, так як не мав права розпоряджатися майном власника, бажав продати автомобіль і незаконно отримав від нього грошові кошти на суму 5000 доларів США та 57720 грн. за наміри продати йому автомобіль. Після сплати відповідачу усіх грошових коштів він власником автомобіля не став, пізніше був забраний у нього [PERSON] і перепроданий. Грошові кошти, які були ним сплачені відповідачеві не повернуті, в звязку з чим позивачу нанесені збитки, які складають 170 8820 грн. боргу ( 5000 доларів США за курсом НБУ 22.62 за долар на 26.08.2015 року = 113100 грн. + 57720 грн. перерахунок через термінал банку та 44000 грн. готівкою). А також відповідач зобовязаний сплатити проценти у розмірі подвійної ставки НБУ відповідно до вимог ст.3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань у розмірі 50\~275 грн. Позивач прохає стягнути з [PERSON] на його користь незаконно отримані грошові кошти у розмірі 170820 грн., проценти за користування грошовими коштами у розмірі 50\~275 грн., а також витрати за сплату судового збору у розмірі 2210 грн. В судовому засіданні представник позивача, адвокат [PERSON] на позовних вимогах наполягає, прохає задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача, адвокат [PERSON] проти позовних вимог заперечує, прохає відмовити в їх задоволенні застосувавши строки позовної давності. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу вантажного фургону марки МAN 8.163-1998 року, модель LE 160 C, білого кольору, 2002 року випуску, шасі № WMAL20Т553G128455, державний номер [NUMBER] за 13\~500 доларів США в термін не пізніше 01 вересня 2012 року, згідно якого сторони досягли домовленості про внесення покупцем завдатку в рахунок оплати автомобіля в розмірі 5000 доларів США, а оплата за автомобіль здійснюється покупцем грошовими коштами у доларах США, шляхом повернення взятих в позику грошових коштів (договір позики від 24.01.2012 року) ( а.с.4). Відповідно до розписок (а.с.5) [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 44\~000 грн. 17.09.2012 року, в рахунок завдатку за автомобіль - 40\~000 грн. - 22.01.2012 року. Відповідно до квитанцій ПАТ «Приватбанк» на імя [PERSON] були перераховані грошові кошти в сумі : 900,62 грн.; 1600 грн.; 1600 грн.; 1600 грн.; 8000 грн.(а.с. 6-7). [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, а відповідач [PERSON] із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] за участі третьої особи: [PERSON] про визнання недійсним договору процентної позики та рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.04.2013 року позов [PERSON] було задоволено, стягнуто з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 24.01.2012 року в сумі 137919, 21 грн., а в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] за участі третьої особи: [PERSON] про визнання недійсним договору процентної позики було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01.08.2013 року вказане рішення було залишено без змін ( а.с.15-18). Також в матеріалах справи мається рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 02.01.2013 року, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] з приводу усунення перешкод у користуванні її власністю, зобовязано [PERSON] повернути [PERSON] її приватну власність, а саме вантажний автомобіль марки МAN 8.163-1998 року, модель LE 160 C, білого кольору, 2002 року випуску, шасі № WMAL20Т553G128455, державний номер [NUMBER] (а.с.208). З аналізу рішення Заводського суду м.Запоріжжя від 23.04.2013 року вбачається, що з [PERSON] були стягнуті грошові кошти за договором позики від 24.01.2012 року в розмірі 8500 доларів США за курсом НБУ на той час, а також відсотки за користування грошовими коштами, частково, в межах заявлених позовних вимог. Оскільки попередній договір купівлі продажу з сплаченою сумою завдатку в 5000 доларів США та договір процентної позики на суму 8500 доларів США, які були укладені та підписані 24.01.2012 року були враховані при стягненні грошових коштів з [PERSON], суд вважає, що підлягає стягненню на користь позивача грошові кошти в сумі 40\~000 грн., які були надані позивачем відповідачу [PERSON] 22.01.2012 року в рахунок залогу за спірний автомобіль, до укладання вказаних договорів ( а.с.5). Стосовно заявленої вимоги позивача по стягненню процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 50275 грн. з посиланням на Закон України «Про національний банк України» і Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», суд вважає, що зазначені законодавчі норми не регулюють порядок нарахування процентів, а тому розмір процентів підлягає перерахунку у відповідності до закону. Так ч.1 ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Законом встановлено, а саме ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із встановленої норми закону, суд вважає, що підлягають стягненню проценти за користування вказаними грошовими коштами в розмірі 3% відсотків річних від простроченої суми за період з 22.01.2012 року по день звернення з позовними вимогами до суду 02.09.2015 року з розрахунку: сума боргу: 100% х 3% : 365 днів х кількість днів прострочки ( 1096 днів). Стосовно заявленого клопотання про застосування строку позовної давності, на якому наполягав представник відповідача, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки, в розписці про отримання грошових коштів, датованій 22.01.2012 року, строк повернення грошових коштів в розмірі 40\~000 грн. не встановлений, тому згідно положень ч.1 ст.1049 ЦК України, грошові кошти повинні бути повернуті протягом тридцяти днів, у звязку з цим перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту закінчення тридцяти денного строку предявлення вимоги про повернення грошових коштів.

Outcome: partial