Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що в жовтні 2016 року на будинку № 13 по вул. Ветеранів в м. Луцьку було встановлено загальнобудинковий вузол обліку спожитого газу, розпочато комерційний облік спожитого газу співвласниками вказаного будинку. У звязку з цим, рівень плати різко зріс, всього ним було сплачено 757,08 грн. Так, за грудень 2016 року і січень 2017 року членами його сімї начебто було спожито по 15,5 м. куб. на особу, тобто 46,436 куб.м. на трьох осіб. Відповідні кошти були ним сплачені. В цей же час мешканці будинків, на яких загальнобудинкові лічильники не були встановлені, сплачують за газ за нормами 4,4 куб. м. на особу. Проте, відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» запровадження комерційного обліку повинно здійснюватися лише з 01.01.2018 року. Своїми діями щодо різного підходу в частині оплати за газ мешканцями будинків, обладнаних та необладнаних вузлами комерційного обліку газу, ПАТ «Волиньгаз» порушує ст. 24 Конституції України відповідно до якої громадяни мають рівні права незалежно від місця їх проживання 02.02.3017 року ним на адресу відповідача було направлене відповідне звернення з вимогою усунути порушення ст. 24 Конституції України та Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», проте у задоволенні його вимог йому було відмовлено. Просить суд визнати протиправними дії ПАТ «Волиньгаз» щодо комерційного обліку та оплати спожитого газу до 01.01.2018 року; зобовязати ПАТ «Волиньгаз» облік та сплату газу проводити за нормами Кабінету Міністрів України, а саме 4,4 куб. м. на особу; зобовязати ПАТ «Волиньгаз» зарахувати незаконно стягнуті з нього кошти в рахунок подальших платежів. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Представник відповідача суду пояснила, що дійсно 30.09.2016 року на будинку № 13 по вул. Ветеранів в м. Луцьку було встановлено загальнобудинковий лічильник спожитого газу. Проте, такі дії ПАТ «Волиньгаз» були вчинені відповідно до вимог діючого законодавства. Крім того, вимога позивача щодо визнання протиправними дії відповідача щодо комерційного обліку та оплати спожитого газу до 01.01.2018 року суперечить чинному законодавству, а саме ст. 15 ЦК України. Це ж стосується і вимоги щодо зобо»язання відповідача облік та сплату газу проводити за нормами, встановленими Постановою КМУ № 203 від 23.03.2016 року, адже з січня 2017 року по даний час нарахування за адресою: м. Луцьк, вул. Ветеранів, 13/24 проводиться відповідно до вищевказаної постанови КМУ. Щодо зобовязання ПАТ «Волиньгаз» зарахувати незаконно стягнуті кошти в рахунок подальших платежів слід зазначити, що ПАТ «Волиньгаз» не здійснює постачання приводного газу, в тому числі побутовим споживачам, та відповідно не отримує плату за нього. ПАТ «Волиньгаз», як оператор ГРМ здійснює визначення обємів поставленого природного газу та передає їх постачальнику для проведення нарахування за спожитий природній газ. Просить у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач що позивач [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою: [INFO]. Крім позивача, у вказаній квартирі зареєстровано ще дві особи. Будинок, в якому проживає позивач, є багатоквартирним з централізованим гарячим водопостачанням, квартири обладнані одним єдиним газовим приладом - газовою плитою, яка використовується для приготування їжі (а.с. 36-37). В такому випадку, оплата за спожитий газ здійснюється відповідно до норми споживання, встановленої\~Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, в розмірі 4,4 кубометрів газу на одну зареєстровану особу. 30.09.2016 року ПАТ «Волиньгаз» на будинку № 13 по вул. Ветеранів в м Луцьку було встановлено загальнобудинковий лічильник газу (а.с. 29-31, 35). Таким чином, з жовтня 2016 року відповідач ПАТ«Волиньгаз» почало здійснювати облік спожитого газу не за передбаченими законодавством нормами споживання, а за показниками лічильника, встановленого самим постачальником газу з власної ініціативи на весь багатоквартирний будинок. Про дану обставину позивачу стало відомо при оплаті комунальних платежів за жовтнеь 2016 року. З виставленого до сплати рахунку слідує, особи, що мешкають у квартирі [ADDRESS], в період з жовтня 2016 року по січень 2017 року споживали понад 4,4 кубометри газу на одну особу на місяць. Тобто, при відсутності лічильника газу в квартирі, при наявності встановленої законодавством норми споживання в розмірі 4,4 кубометри на особу, при споживанні газу в тих же обсягах, що й завжди, мешканців квартири зобов»язано здійснити оплату за газ таким чином, ніби кожний з членів сімї «спалив» за липень близько 15 кубометрів газу. У зв»язку з цим сума щомісячних платежів збільшилася у три рази. Встановлення загальнобудинкових вузлів обліку передбачено Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а порядок проведення розрахунків встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46. При цьому, згадані документи дозволяють встановлювати загальнобудинковий лічильник без згоди та погодження з балансоутримувачем (управителем) будинку. Відповідно до Кодексу газорозподільних систем, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. При цьому, балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. У разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення обєму спожитого природного газу мешканцями зазначених обєктів здійснюється відповідно доТимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг згазопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620. Відповідно до вказаного Тимчасового положення,обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються: … 2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб,зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. Уразі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Таке переведення споживача газу, у якого немає квартирного лічильника, на нові правила обліку і оплати все одно суперечить названим нормативним актам та законам і\~Конституції України, які мають вищу юридичну силу. Пунктом 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року №620(в редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46) передбачено, що власник (власники) буднику (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобовязані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. Пунктом 6 вищевказаного Тимчасового положення передбачено, що зняття та фіксація показань будинкового вузла обліку на будинок чи групу будинків та квартирних лічильників газу (за їх наявності) здійснюються представниками оператора газорозподільної системи та експлуатаційної організації щомісяця відповідно до узгоджених між сторонами договірних відносин щодо зняття показань будинкового вузла обліку та квартирного лічильника газу. Під час зняття показань можуть за бажанням бути присутні представники відповідних державних органів, мешканні будинку. Судом встановлено, що ПАТ «Волиньгаз» вказані вимоги закону не дотримані, загальнобудинковий лічи ник ним було встановлено з власної ініціативи, без погодження з мешканцями будинку, представників мешканців будинку для фіксування показників при встановленні лічильника та за результатами місяця залучено не було (а.с. 35). Договори між окремими мешканцями (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема - щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показаннями такого лічильника, також не укладались. За таких умов, обсяг газу та розмір оплати, які відповідачі предявили для оплати мешканцям будинку на підставі даних загальнобудинкового лічильника, є безпідставним та необгрунтованим. Відповідачем ПАТ «Волиньгаз» порушено положення Кодексу газорозподільних систем, а саме п. 3 глави 4 «Порядок комерційного обліку газу по обєктах побутових споживачів (населення)» розділу IX вказаного [PERSON] передбачено, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний обєм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по обєкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.Побутовий споживач - споживач, який споживає газ у своєму помешканні (квартирі). Загальньбудинковий лічильник рахує газ, спожитий цілим будинком, тобто всіма побутовими споживачами а також юридичними особами та субєктами господарської діяльності, розташованими в будинку. Тому, такий лічильник газу не забезпечує і не може забезпечити облік споживання кожного окремого побутового споживача. Вказаний нормативний акт НКРЕ, окрім того, що надає газорозподільним підприємствам право встановлювати загальнобудинкові лічильники, містить також пряму вказівку на застосування норм споживання до побутових споживачів, помешкання яких не обладнані лічильником. Таким чином, зазначений нормативний акт є суперечливим стосовно порядку облікування газу у споживачів, чиї помешкання не мають квартирного лічильника. З одного боку Кодекс газорозподільних систем вимагає обліковувати газ у квартирах, не обладнаних лічильниками, за нормами споживання, з іншого - містить посилання на Тимчасове положення, яке передбачає нарахування плати за показаннями загальнобудинкового лічильника. Також, вищезазначений пункт Кодексу газорозподільних систем передбачає, що у випадку. якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, фактичний обєм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними обємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. При цьому, представником відповідача не доведена та обставина, що позивач [PERSON] та інші мешканці будинку відмовлялися від безкоштовного встановлення лічильників газу у квартирах, а передбачена додатком 10 гранична норма споживання становить 9,8 кубометра на людину в місяць. А згідно загальнобудинкового лічильника, виставили оплату по 20 і більше кубометра на людину, що суперечить наведеним нормативно-правовим актам. Законом України «Про житлово-комунальні послуги»\~та\~Постановою КМУ від 23 березня 2016 року № 203\~передбачено загальні правила обліку і оплати за спожиті послуги та встановлено норми споживання природного газу населенням. Так, ч. 2\~ст. 32 вказаного Закону\~встановлено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.Тобто, згідно вимог даного Закону розмір оплати спожитих комунальних послуг визначається виключно двома способами: або за лічильниками або за встановленими нормами споживання. Оскільки лічильник у квартирі позивача відсутній, то для такої категорії споживачів законодавством передбачено Норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, встановленіПостановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203. Згідно даної Постанови норма споживання помешкання позивача становить 4,4 кубометра газу на одну людину в місяць. Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~передбачені права споживача на встановлення безоплатного газового лічильника у квартирі (ст. 3). Згідно\~ст. 6 вказаного Закону\~субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобовязані: - забезпечити встановлення лічильників газу: а)для населення. що проживаєуквартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі невстановлення населеннюустроки,зазначені у цьому підпункті,лічильників газу з вини субєктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України; б) для інших споживачів - до 1 липня 2011 року; - припинити розподіл природного газу споживачам, які використовують природний газ без його комерційного обліку, у разі відмови таких споживачів від встановлення лічильників газу, а саме: а)для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення,\~з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі\~з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі\~з 1 січня 2018 року; б) для інших споживачів\~з 1 липня 2011 року. Тобто, ПАТ «Волиньгаз» будучи зобовязаним вищевказаним законом встановити безкоштовно квартирні лічильники газу для такої категорії споживачів, як позивач, до 01 січня 2018 року, а у випадку не встановлення з його вини таких лічильників - обліковувати газ за нормами споживання, натомість, ігноруючи вимоги Закону та порушуючи права споживача, позивача, на безкоштовне встановлення приладу обліку газу в його помешканні, відмовився від встановлення квартирних засобів обліку і встановив один загальнобудинковий лічильник. Згідно ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»\~крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього\~Закону\~та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець навязує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору. Тобто, діями ПАТ «Волиньгаз» споживач, у якого немає квартирного лічильника і якому відповідач, як суб»єкт, який здійснює розподіл природного газу на відповідній території, зобовязаний за законом встановити такий лічильник безкоштовно, поставлений у нерівні умови в порівнянні з іншими споживачами, які мають квартирні лічильники газу, а також в нерівні умови з постачальником продукції. Зокрема: споживачі без квартирних лічильників поставлені в умови колективної відповідальності за спожитий газ, у той час коли інші споживачі відповідають за споживання індивідуально; споживачі без квартирних лічильників, на відміну від іншої категорії, внаслідок перебування засобу обліку поза їх зоною контролю, внаслідок відсутності доступу до такого засобу обліку, позбавлені можливості контролювати і перевіряти споживання газу, достовірність виставлених рахунків за спожитий газ; на споживачів, які не мають квартирного лічильника, фактично перекладаються всі ризики по втратам газу (внаслідок витоку, поломки, несанкціонованого підєднання до системи і т.п.) і, відповідно перекладається плата за такі втрати. При цьому, інша категорія споживачів таких ризиків не має; споживачі без квартирних лічильників, при покладанні на них постачальником газу вищевказаних ризиків по втратам газу, не володіють ні правами, ні можливостями щодо виявлення та усунення таких втрат, у той час як постачальник газу має передбачені законодавством повноваження для здійснення контролю за втратами газу та має технічні можливості для їх виявлення і усунення. Відповідно до п. 2 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого\~постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року, Оператор ГРМ ПАТ «Волиньгаз» забезпечує споживача належним йому обсягами природного газу через газорозподільну систему, а також забезпечує формування та передачу даних про обєми та обсяги фактичного споживання природного газу споживачем. Ч. 1 ст. 39 Закону України «Про ринок природного газу»\~було розмежовано діяльність з видобування, транспортування, розподілу та постачання природного газу. Зокрема, особі, яка займається розподілом природного газу, заборонено здійснювати його постачання. І навпаки, особа, яка є постачальником газу, не може здійснювати його видобування, транспортування і розподіл. Згідно\~ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач\~фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (п. 23); постачальник природного газу (далі\~постачальник)\~субєкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу (п. 27); постачання природного газу\~господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів (п. 28); оператор газорозподільної системи\~субєкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) (п. 17); розподіл природного газу\~господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і повязана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу (п. 35). Отже, по відношенню до побутового споживача ПАТ «Волиньгаз» є оператором газорозподільної мережі. Постачання газу здійснюється на підставі договору, який укладається між постачальником та споживачем. Відповідно до п. 2 ч. 5\~ст. 12 вказаного Закону\~однією із істотних умов договору постачання є обовязок постачальника забезпечити споживача інформацією про обсяги та інші показники споживання природного газу таким споживачам на безоплатній основі. Відповідно до глави 4 розділу Кодексу газорозподільних систем, об»єми та обсяги споживання природного газу побутовими споживачами визначаються оператором газорозподільної мережі. Зокрема, в абзаці 3 п. 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу вказано, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про об»єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГТС з метою її використання суб»єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об»єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обовязковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Таким чином, розподільник газу ПАТ «Волиньгаз» є суб»єктом правових відносин з побутовим споживачем щодо розподілу і обліку природного газу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ПАТ «Волиньгаз» розрахунок вартості газу не здійснював, а визначав лише обсяг спожитого газу виходячи із показників загальнобудинкового лічильника за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року з порушенням встановленого законом порядку. Незаконні дії ПАТ «Волиньгаз» були припинені 26 січня 2017 року у зв»язку із зняттям лічильника газу на вимогу заводу-виробника (а.с. 34). За таких обставин, суд вважає, що вищевказані дії ПАТ «Волиньгаз» за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року мають бути визнані незаконними. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. З зазначеної вище дати облік природного газу, спожитого мешканцями квартири [ADDRESS] здійснюється відповідно до Постанови кабінету міністрів України від 23 березня 2016 року № 203. Таким чином, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання дій ПАТ «Волиньгаз» незаконними щодо комерційного обліку спожитого газу за період з лютого 2017 року до 01.01.2018 року відмовити, оскільки права особи не можуть бути захищені від можливих порушень у майбутньому. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині визнання незаконними дій ПАТ «Волиньгаз» щодо оплати спожитого газу до 01.01.2018 року, зобовязання ПАТ «Волиньгаз» сплату газу проводити за нормами Кабінету Міністрів України, а саме 4,4 куб. м. на особу та зобовязання відповідача зарахувати незаконно стягнуті з нього кошти в рахунок подальших платежів, то суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити з огляду на наступне. Як зазначалося вище ПАТ «Волиньгаз» по відношенню до позивача [PERSON], як до споживача, є оператором газорозподільної мережі, а не постачальником. Безпосередньо постачання природного газу споживачам, надання споживачам даних щодо обсягу спожитого газу, отриманих від ПАТ «Волиньгаз», визначення його вартості, виставлення рахунків до оплати, отримання коштів за спожитий газ здійснює ТзОВ «Волиньгаз Збут». Зміст ч.1\~ст.11 ЦПК України\~визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.2\~ст.11 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Тобто зі змісту ст. 33 ЦПК України слідує, що право визначитися з тим до кого має бути предявлена його вимога і звернутися з відповідним з клопотанням про заміну відповідача або залучення іншої особи у якості відповідача, належить виключно позивачу. В ході розгляду справи позивачем клопотання про залучення до участі у справі іншу особу у якості співвідповідача не заявлялося. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Частиною 3 статті 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру заробітної плати. Тобто, при подачі даного позову позивачу необхідно було б сплатити 640 грн. за кожну вимогу немайнового характеру, тобто всього 1920 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору як ветеран війни інвалід війни (а.с. 3). Судом позовні вимоги позивача задоволені частково в частині однієї позовної вимоги, а тому на користь держави з відповідача ПАТ «Волиньгаз» підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. На підставі Закону України «Про ринок природного газу», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Закону України « Про житлово-комунальні послуги», Постанови КМУ від 23 березня 2016 року № 203,

Outcome: partial