Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили визнати відмову від обовязкової частки у спадковому майні, що оформлена заявою від 03.06.2015 року за реєстровим № 10 від імені [PERSON] недійсною та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що видане приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] на імя [PERSON], після померлого [PERSON]. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, оповіщені у встановленому законом порядку, перший надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позову не визнає. Третя особа: приватний нотаріус Таращанського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] в судове засідання не з'явилися у звязку з великою виробничою завантаженістю, просить розглядати справу у її відсутність, надавши суду відповідну заяву. Судом встановлено, що 19 лютого 2015 року помер чоловік позивачки [PERSON], який до дня смерті проживав в будинку по пров. Вуличному, 11 в с. Калинове Таращанського району Київської області. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку площею 2,3946 га, що належала йому на праві приватної власності відповідно до державного акту серїї КВ 081648 від 28 липня 2004 року та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по пров. Вуличний, 11 в с. Калинове Таращанського району Київської області. Відповідач по справі є спадкоємцем після смерті [PERSON], відповідно до заповіту, що посвідчений в 17.12.2013 року приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу за реєстровим № 1636. Відповідно ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, подавши в нотаріальну контору відповідну заяву. Згідно заяви від 03.06.2015 року, яка посвідчена секретарем виконкому Чапаєвської сільської ради [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 10, позивачка відмовилася від обовязкової частки у спадковому майні, після смерті 19.02.2015 року її чоловіка [PERSON]. З метою оформлення права власності на спадкове майно відповідач звернувся до нотаріуса із письмовою заявою про нотаріальне оформлення спадщини і йому нотаріусом було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки задкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). В квітні 2017 року позивачці (за її твердженням) стало відомо, що в матеріалах спадкової справи находиться її заява від 03.06.2015 року про відмову від обовязкової частки в спадковому майні померлого [PERSON]. Зазначена заява посвідчена секретарем виконкому Чапаєвської сільської ради і зареєстровано в реєстрі за № 10.. Позивачка наполягає на тому, що вона не підписувала заяву від 03.06.2015 року про відмову від обовязкової частки в спадковому майні після померлого [PERSON] та не може допустити, щоб таким чином порушувались її законні права як спадкоємця, тому звернулась до суду з метою захисту свого права на вільне розпорядження належним їй спадковим майном. Згідно висновку експертів Науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи за №25605/17-32/25606/17-33 від 02.04.2018 року підпис від імені [PERSON], що міститься у рядку «Підпис», заяви від імені [PERSON] про відмову від обовязкової частки у спадщині від 03.06.2015, яка посвідчена секретарем виконкому Чапаєвської сільської ради [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 10, виконаний [PERSON]. Вказані обставини встановлені з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного. Згідно ст.ст.1273 та 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від лоти. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статями 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину с недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно зі ст.ст. 77, 78 цього Кодексу\~докази повинні бути належними і допустимими. Беручи до уваги вищевикладене, зважуючи на недоведеність позивачкою своїх вимог, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судові витрати суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed