Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] судові вимоги підтримали та суду пояснили, що позивачці та відповідачу в рівних долях належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідач не проживає в даній квартирі, не приймає участі в її утриманні, не сплачує комунальних платежів, а позивач є пенсіонеркою, інвалідом ІІІ групи по слуху, немає іншого доходу крім пенсії, позбавлена субсидії та їй важко сплачувати комунальні платежі самостійно, тому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства. Будь-яких клопотань чи заяв від останнього не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач та її представник не заперечували проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] на праві власності в рівних долях належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 03.07.1996 року (а.с. 5-6). Відповідно до актів, складених за участі жильців будинку та мастерів тех.дільниць, від 04.10.2005, 07.11.2006, 03.02.2007, 24.05.2007, 29.12.2010, 16.01.2012, 04.05.2016 [PERSON] , 1982 року народження, за адресою: [ADDRESS] з лютого 2001 року не проживає (а.с. 7-13). [PERSON] є пенсіонеркою та інвалідом 3 групи, що підверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 06.07.2010, виданого Пенсійним фондом України, та посвідченням серія [NUMBER] , виданим управлінням Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва (а.с. 15, 20). Допитана у судовому засіданні свідок та [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] у вказаній квартирі не проживає. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що вищезазначені норми права надають власнику майна право користування своїм майном на власний розсуд незалежно від місця свого проживання або тимчасового перебування, а відповідач [PERSON] є співвласником спірної квартири у частині Ѕ її розміру, а тому він має право вільно володіти та користуватись вказаним нерухомим майном і його відсутність у даній квартирі не впливає на право визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed