Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона являється власником житлового будинку [ADDRESS]. В даному будинку, крім позивача, зареєстровано також місце проживання відповідача, яка не проживає за вказаною адресою без поважних причин з 2011 року, а існування її реєстрації порушує права позивача як власника житла, оскільки вона вимушена сплачувати комунальні послуги за мешканця, який фактично не проживає в будинку. Посилаючись на ст.ст. 391,405 ЦК України, просила визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеним житлом. В судове засідання позивач з'явилася, позов підтримала в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку серії [NUMBER] посвідченого приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Лубянським А.В., 09.11.2016 року, [PERSON] придбала та є власником житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Право власності позивача на вищевказаний будинок підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №72621838 від 09.11.2016 року. Відповідно до довідок Федорівської сільської ради Білозерського району Херсонської області №963 від 07.07.2017 року та № 02-32/320 від 08.08.2017 року, акту обстеження для встановлення факту проживання осіб за місцем реєстрації від 06.07.2017 року, відповідач значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS], проте фактично за вказаною адресою не проживає з 2011 року. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.ч.2,3 ст. 64 Житлового кодексу України, членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що відповідач з 2011 року більше як один рік відсутній за місцем своєї реєстрації, а саме з жовтня 2011 року, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідача у будинку позивача створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, у зв'язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивачем понесені витрати за сплачений судовий збір в сумі 640 грн. та за оголошення в прессі в сумі 225 грн , вказані витрати в загальній сумі 865 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved