Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив поділити майно, що є їх спільною сумісної власністю на рівні частки виділивши йому 40000 грн. та стягнути з відповідача на його користь 40000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 21.09.2014 року між ними зареєстрований шлюб у виконкомі Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, актовий запис №06. За період шлюбу дітей не було. Сторони перебувають у конфліктних відносин, на теперішній у суді розглядається справа про розірвання шлюбу. Шлюбні стосунки сторони припинили, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. На святкуванні їх одруження їм було подаровано 80000 грн. Угоди про добровільний поділ цієї суми , що є їх спільною сумісною власністю подружжя сторонами не досягнуто. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив, що на весілля з відповідачкою їм було подаровані гроші в сумі 80000 грн. Всього по наданому до суду списку 74000 грн. та 350 доларів США. Ці гроші були перераховані ними у присутності матері відповідачки. В подальшому ці кошти знаходилися у відповідачки. Він особисто з коштів собі нічого не купляв, оскільки він планував докласти грошей та купити будинок. Відповідачка витрачала гроші, бачив як вона купляла новий одяг. Позивач працював водієм. З відповідачкою була єдина домовленість, що він візьме 4000 грн. на права, які мав пізніше повернути. Сторони жили у батьків відповідачки. Через рік був призваний до армії, після демобілізації знову працює водієм. Просив задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідачка заявлені позовні вимоги не визнала та пояснила, що вони проживають у селі і весілля святкували там же, люди великих грошей не мають, а тому їм була подарована значно менша сума грошей, а саме 33500 грн. Від весілля з позивачем пройшло вже два роки. З цих грошей вони з позивачем витрачали на відпочинок, коли їздили на Дністер, на ремонт машини батька позивача, яку він їм давав для цих поїздок. Позивач брав кошти на права. Крім того, в кінці липня 2015 року позивач пішов в армію, вона до нього їздила провідувати і купувала для цього продукти харчування, одяг, засоби гігієни, а все це потребує значних коштів. На теперішній час з цих перепійних весільних грошей в неї залишилося 10000 грн. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке. В судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що 21 вересня 2014 року сторонами був укладений шлюб (а.с.4). Данні обставини визнаються відповідачем, тому відповідно до ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, зокрема, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно ст.10 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обовязок доказування передбачений також і ст.60 ЦПК України. За ст.368 ЦПК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Позивачем надано суду список подарованих на весілля сторонам коштів, який є доказом отримання зазначених коштів. Однак, позивач зазначив позовні вимоги у 80000 грн., яка на його думку складається з 74000 грн. та 350 доларів США, а згідно зазначеного списку вона складає 50100 грн. та 350 доларів США. (а.с.25-26). У звязку з чим суд не приймає вимогу позивача у сумі 80000 грн., оскільки вона спростовується наданим ним доказом. Відповідачкою зазначено, що кошти у сумі 10000 грн. залишилися від подарованих їм коштів. Інша сума грошей була витрачена ними на їх потреби під час спільного проживання та ведення господарства та перебування у зареєстрованому шлюбі протягом двох років. Позивачем не спростовані заперечення відповідача щодо спільного розпорядження подарованими їм коштів та витрачання їх на потреби їх сімї, які виникали під час спільного проживання протягом двох років. Отже, суд не приймає вимоги позивача, так як вони спростовуються встановленими судом обставинами. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про не обґрунтованість вимог позивача та їх частковому задоволенню.

Outcome: partial