Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу № 1387 від 24.07.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] про відчуження квартири за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним договір купівлі-продажу № 1386 від 24.07.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] про відчуження квартири за адресою: [ADDRESS]; застосувати реституцію до недійсних договорів купівлі-продажу № 1387 від 24.07.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] про відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] і № 1386 від 24.07.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] про відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] та повернути [PERSON] передані за недійсним правочином квартири за адресою: [ADDRESS] і за адресою: [ADDRESS] скасувати запис, в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, про право власності на квартири за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], шляхом внесення третьою особою до Державного реєстру прав на нерухоме майно, запис про скасування державної реєстрації прав власності [PERSON] на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] і за адресою: [ADDRESS] поновити становище, що існувало до порушення та визнати право власності на квартири за адресою: [ADDRESS] і за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]; доручити Криворізькому міському управлінню юстиції у Дніпропетровській області в особі Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції, зареєструвати за [PERSON] право власності на нерухоме майно: квартири за адресою: [ADDRESS] і за адресою: [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, шляхом внесення запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №KRKRGI0000002943 від 22.01.2008 року [PERSON] 22.01.2008 року отримав кредит у розмірі 52706,91 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.09.2026 року. В забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], 22.01.2008 року уклали договір іпотеки № KRKRGI0000002943. Згідно з договором іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: - квартиру загальною площею 36,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.02.2003 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ростегаєвим В.М. за реєстровим № 504, зареєстрованого Комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в книзі: ЗПВ, номер запису: 372, реєстраційний номер 49127 згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 171385 від 21.02.2003 року; - квартиру загальною площею 30,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого 04.10.2003 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С., реєстр № 5017, зареєстрованого Комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в книзі: 223П-473, номер запису: 473, реєстраційний номер: 2691609 згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1802216 від 23.10.2003 року. - квартиру загальною площею 43,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначив, що між ним та [PERSON] була досягнута усна домовленість про реструктуризацію боргу шляхом добровільної реалізації залогового майна. 01.08.2013 року було призначено правочин купівлі-продажу 1-но кімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] у нотаріуса Стюрко О.О., але правочин не відбувся у зв'язку з тим, що реєстраційна служба відмовила в знятті обтяження з залогового майна , тому що в одному договорі зазначено 2 предмета іпотеки та необхідно одночасно знімати обтяження з двох квартир. Для проведення первинної реєстрації в нових реєстрах, нотаріус Стурко О.О. направила [PERSON] в реєстраційну службу, так-як документи на обидві квартири знаходилися у працівника Банку, то останній, разом з [PERSON] відвіз їх в реєстраційну службу (термін внесення даних в реєстр 14 робочих днів) для виведення іпотеки з реєстру обтяжень нерухомого майна. З відповідачем [PERSON] було досягнуто домовленості про те, що документи з реєстраційної служби вони будуть забирати разом з працівником банку. Проте, [PERSON] отримав документи самостійно, і в банк їх не передав. Саме згідно такої процедури була продана іпотечна 2-кімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належала [PERSON] Позивачу стало відомо, що в порушення умов договору, 24 липня 2013 року іпотекодавцем було проведено відчуження предмету іпотеки - [PERSON], який в свою чергу оформив довіреність на [PERSON] на зазначені квартири, з правом користування, володіння та відчуження, тобто фактично, після відчуження квартир, [PERSON] і на далі залишився власником квартир. Позивач наголосив, що даний правочин вчинено під час розгляду судом справи за позовом позивача про стягнення з поручителя [PERSON] заборгованості в розмірі 164 540,00 дол. США, тобто на час укладання спірного правочину, [PERSON] мав перед банком непогашену заборгованість за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги банку та просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував, і пояснив суду наступне: що, дійсно, він брав кошти у банку, квартири були в заставі у банку. Коли були зняті арешти, він продав квартири, кошти банку повертати не збирався, так-як банк дуже багато хоче і так багато від нього отримав, і, крім того, банк не виконав його умови стосовно списання пені і переведення боргу в гривневий еквівалент. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працювала в ПриватБанку менеджером з продажу нерухомості - іпотеки. Вона умовила [PERSON] продати заставне майно. Було два договори і три заставні квартири. У [PERSON] була умова продати всі квартири одному покупцю, якого він сам знайде. Першу квартиру, адресу не пам'ятає, продали без проблем, і кошти (суму не пам'ятає) були зараховані на рахунок банку. З іншими двома квартирами були проблеми, так-як в одному договорі іпотеки були саме дві квартири. Спочатку банк зняв арешти з квартири, але правочин не відбувся, так-як [PERSON] постійно відтягував дату укладення правочину, говорив, що він хворіє, потім відпочиває. Свідок звернулася до Державного реєстратора і їй повідомили, що власником даних квартир є не [PERSON], а інша особа. Банк зв'язувався з [PERSON], але кошти на рахунок банку від продажу іпотечного майна так і не надійшли. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працював на момент даних подій в службі безпеки банку, і йому керівництвом було доручено з'ясувати нового власника квартир, які до продажу належали [PERSON] В ході проведення розшукових робіт, свідком було з'ясовано, що власником квартири по [ADDRESS] є [PERSON], але фактичним володільцем є [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що перебувала в шлюбі з [PERSON] до 2012 року. За час спільного подружнього життя, а це близько 10 років, ними було придбано котедж і автомобіль. Також їй в дар перейшов будинок в Одеській області, який був проданий за 18000 дол. США. Майно було поділено між колишнім подружжям в позасудовому порядку. Їй котедж і автомобіль. Суд, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: відповідно до укладеного договору №KRKRGI0000002943 від 22.01.2008 року [PERSON] 22.01.2008 року отримав кредит у розмірі 52706,91 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.09.2026 року. В забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], 22.01.2008 року уклали договір іпотеки № KRKRGI0000002943. Згідно з договором іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: - квартиру загальною площею 36,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.02.2003 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ростегаєвим В.М. за реєстровим № 504, зареєстрованого Комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в книзі: ЗПВ, номер запису: 372, реєстраційний номер 49127 згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 171385 від 21.02.2003 року; - квартиру загальною площею 30,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого 04.10.2003 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С., реєстр № 5017, зареєстрованого Комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в книзі: 223П-473, номер запису: 473, реєстраційний номер: 2691609 згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1802216 від 23.10.2003 року; - квартиру загальною площею 43,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Між позивачем та [PERSON] була досягнута усна домовленість про реструктуризацію боргу шляхом добровільної реалізації всього залогового майна одній особі. На 01.08.2013 року було призначено правочин купівлі-продажу 1-но кімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] у нотаріуса Стурко О.О., але правочин не відбувся у зв'язку з тим, що реєстраційна служба відмовила в знятті обтяження з залогового майна , тому що в одному договорі зазначено 2 предмета іпотеки та необхідно одночасно знімати обтяження з двох квартир. Для проведення первинної реєстрації в нових реєстрах, нотаріус Стурко О.О. направила [PERSON] в реєстраційну службу, так-як документи на обидві квартири знаходилися у працівника Банку, то останній, разом з [PERSON] відвіз їх в реєстраційну службу (термін внесення даних в реєстр 14 робочих днів) для виведення іпотеки з реєстру обтяжень нерухомого майна. З відповідачем [PERSON] було досягнуто домовленості про те, що документи з реєстраційної служби вони будуть забирати разом з працівником банку. Проте, [PERSON] отримав документи самостійно, і в банк їх не передав. Саме так продана іпотечна 2-кімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належала [PERSON] З часом, позивачу стало відомо, що в порушення умов договору, 24 липня 2013 року іпотекодавцем було проведено відчуження предмету іпотеки - [PERSON], який в свою чергу оформив довіреність на [PERSON] на зазначені квартири, з правом користування, володіння та відчуження, тобто фактично, після відчуження квартир, [PERSON] і на далі залишився власником квартир. Суд, також, ухвалюючи дане рішення виходить з того, що сам відповідач по справі фактично визнав позов, хоча просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити, але, пояснив суду, що він дійсно самостійно продав квартири, і кошти з продажу не повернув банку, і не збирався їх повертати взагалі. Він знав, що квартири в іпотеці у банку, і що він є боржником перед банком, але кошти повертати не намагався. Відповідно положень ст.. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. При вчиненні фіктивного правочину його учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений. У відповідності до ч.3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» - правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотеко держателя є недійсним. Статтею 9 зазначеного Закону передбачена можливість відчужувати предмет іпотеки лише за наявності згоди іпотеко держателя. [PERSON] порушив умови договору іпотеки під час укладення оскаржувальних договорів. Так, п. 1.7.1 та п.2.4.2 Договору іпотек передбачено, що іпотекодавець не має права без письмової згоди іпотекодержателя вчиняти будь-які правочини щодо предмета іпотеки, не може розпоряджатися, укладати будь-які договори щодо користування предметом іпотеки. Так, пунктом 2.3.2 договору іпотеки передбачена можливість відчуження предмету іпотеки за згодою іпотекодержателя, за умови спрямування коштів отриманих від реалізації на погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Після реалізації іпотеки новому власнику [PERSON], [PERSON] не спрямував кошти, отримані від продажу квартир на погашення заборгованості по іпотечному кредиту. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. На підставі викладеного,

Outcome: approved