Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якому зареєстрована відповідач, яка є його онукою, та яка більше 12 місяців не проживає в зазначеному будинку. Повідомив, що його права, як власника будинку, порушуються відповідачем, яка не здійснює витрати на житлово-комунальні послуги та не приймає участь у благоустрої житлового будинку. У зв'язку з наведеним просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області відповідно до запису в погосподарській книзі № 21 Станишівської сільської ради за 2016-2023 роки в належному позивачу житловому будинку за адресою: [ADDRESS], поміж інших зареєстрована онука позивача - [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 41 Конституції України та статтях 319, 321 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч. 1 ст. 405 ЦК України). За приписами частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд звертає увагу, що наданий суду акт встановлення факту непроживання відповідача у належному позивачу житловому будинку (а.с. 11), складений особисто позивачем, не може бути належним, достовірним та допустимим доказом обставин, на які останній покликається, як на підставу своїх вимог. Інших доказів, що доводили б факт відсутності відповідача за місцем реєстрації суду не надано. З огляду на наведене, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів непроживання відповідача без поважних причин понад один рік у житловому будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], суд вважає за потрібне відмовити в задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю.

Outcome: dismissed