Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину №518 від 25.09.2019 йому належить 1/6 частини квартири [ADDRESS] , власником 5/6 частини цієї квартири є [PERSON] . Зазначає, що на теперішній час виникла необхідність продати належну йому частину квартири, але відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Державного реєстру іпотек від 28.07.2021 державним виконавцем Скадовського відділу ДВС на 1/6 частини квартири [ADDRESS] накладено арешт на підставі постанови державного виконавця від 08.02.2005 при примусовому виконанні постанови №3-1426 від 07.06.2004 Скадовського районного суду Херсонської області про стягнення з [PERSON] , 1981 р. н., штрафу у розмірі 260 грн. Вказує, що [PERSON] ніколи не був власником 1/6 частини квартири [ADDRESS] , тому відсутні підстави для покладення на позивача відповідальності за борги [PERSON] . Вказане майно позивач успадкував 20.12.2000 від бабусі [PERSON] як онук, оскільки його батько [PERSON] помер до відкриття спадщини [INFO] . Посилаючись на положення статті 41 Конституції України, статей 321, 391 ЦК України, просить скасувати арешт на 1/6 частини квартири [ADDRESS] , накладений на підставі постанови серії АА №671550 від 08.02.2005 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої Відділом державної виконавчої служби Скадовського районного управління юстиції. Представник позивача адвокат Половинко А. В. в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлену вимогу підтримала. Скадовський районний відділ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання представника не направив, спрямував лист, в якому посилаючись на значну завантаженість, просив розглядати справу без участі представника та зазначив, що при вирішенні питання покладається на розсуд суду. Розгляд справи проведено за відсутності сторін, у порядку, передбаченому статтею 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів, яких достатньо для вирішення справи. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 518, виданого 25.07.2019 державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори 25.07.2019, [PERSON] є власником 1/6 частки квартири [ADDRESS] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Державного реєстру іпотек станом на 28.07.2021 вбачається, що державним виконавцем Скадовського відділу ДВС на 1/6 частини квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , накладено арешт на підставі постанови державного виконавця від 08.02.2005 АА №671550. Постанова серії АА №671550 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесена державним виконавцем 08.02.2005 при примусовому виконанні постанови №3-1426, виданої 07.06.2004 Скадовським місцевим судом про стягнення з [PERSON] штрафу у сумі 260 грн. на користь держави. [PERSON] боргових зобов`язань не має, що підтверджується в тому числі постановою про закінчення виконавчого провадження від 27.07.2021 про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, які були ним сплачені у повному обсязі. За змістом статей 15, 16 ЦК України, статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із статтями 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення закріплені в статтях 316-321 ЦК України. Так, відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Крім того, згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року, який був чинний на час накладання державним виконавцем арешту, передбачено, що у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до статті 55 вказаного Закону, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб. За змістом статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, який чинний на час розгляду справи, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Статтею 59 цього Закону визначено підстави для зняття арешту з майна боржника, а також зазначається, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Судом встановлено, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження була винесені понад п`ятнадцять років тому, при цьому на майно, яке боржнику не належить. На даний час позивач боргових зобов`язань не має, про наявність виконавчих проваджень відносно нього суду не повідомлено, у зв`язку з чим з метою захисту прав та інтересів позивача як власника майна суд вважає необхідним звільнити дане майно з-під арешту. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved