Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, посилаючись на те, що наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] Позивачем своєчасно та якісно надавалися комунальні послуги, у зв'язку з чим нараховувалася плата за користування послугами у відповідності до встановлених тарифів, однак оплата відповідачем здійснювалася не регулярно. Відповідач прострочив виконання свого зобов'язання щодо оплати наданих послуг, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31. 05.2014 року становить 3465,98 грн., з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, становить 3841.91 грн. 03.04.2014 року позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] заборгованості за житлово - комунальні послуги у розмірі 1909,50 грн. Ухвалою суду у прийнятті заяви відмовлено, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. Представник позивача у судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи за її відсутності, просив справу розглядати без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судовою повісткою, направленою рекомендованим листом, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу суду, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 74 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж три дні до судового засідання, а судова повістка - повідомлення - завчасно. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідачки [PERSON], яка належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду справи. При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч. 1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 105-1 ЦПК України у разі скасування судового наказу заявлені стягувачем вимоги можуть розглядатися у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову. Згідно довідки паспортного столу КП «Комунальник» № 1660 від 26.06.2014 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрована відповідача по справі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 7) Між позивачем та відповідачкою утворилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку [NUMBER], згідно розрахунку, заборгованість з урахуванням інфляційних витрат та су річних за житлово - комунальні послуги по особовому рахунку [NUMBER] становить 3841,91 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово - комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) . До переліку мінімально необхідних житлово - комунальних послуг не можуть включатися послуги, ціни/ тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово - комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово - комунальних послуг. Не укладення відповідачкою договору не є підставою звільнення від виконання обов'язку як учасника договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги». Відповідно до ст. 11 цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, а саме, постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної дії. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - постанова № 529). З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року, постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином та в повному обсязі надавались житлово - комунальні послуги. Сторони перебували у фактичних договірних відносинах, за вказаний період, тому повинні проводити оплату наданих послуг. Однак, відповідачкою не виконувалися зобов'язання по своєчасній оплаті за житлово - комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість, за таких умов, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Статтею 64 Житлового Кодексу України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Стаття 68 ЖК України передбачає, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином та в повному обсязі надавались житлово - комунальні послуги. Сторони перебували у фактичних договірних відносинах, за вказаний період, тому повинні проводити оплату наданих послуг. Однак, відповідачкою не виконувалися зобов'язання по своєчасній оплаті за житлово - комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість, за таких умов, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів належить стягнути судові витрати на користь позивача.

Outcome: approved