Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказав, що 24.10.2008 року між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого він передав відповідачу суму коштів в розмірі 10000Євро. Позичальник була зобов'язана повернути суму повністю до 24.10.2009 року, та оплачувати проценти за користування коштами в розмірі 36% річних. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.12.2011 року задоволено позов [PERSON] до відповідача, про стягнення основного боргу та відсотків за користування коштами за період з 2008-2011 року. Незважаючи на рішення суду відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню суми позики не виконує. Тому позивач вважає, що має право вимагати від відповідача сплати процентів за користування позиченими коштами. Загальна сума заборгованості відповідача про процентах становить 10800Євро, що згідно курсу НБУ по ціні 29,54грн. за 1 Євро становить 319032грн. На підставі наведеного просив суд стягнути з відповідача в його користь проценти за користування грошовими коштами згідно договору позики від 24.10.2008 року в розмірі 1800Євро, що згідно курсу НБУ становить 319032грн. та витрати по оплаті судового збору. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позов підтримав та просив розглянути справу без його участі. Відповідач та її представник [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи думку представника позивача, викладену в письмовій заяві, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору позики грошових коштів від 24.10.2008 року, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 65972грн., що еквівалентно 10000 Євро за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору, з терміном сплати боргу до 24.10.2009 року, зі сплатою процентів за користування в розмірі 36% річних від суми позики (а.с.5). Відповідно до п.2 Договору, повернення позиченої суми грошей здійснюється у валюті - Євро. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до змісту ст. 536 ЦК України за користування грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти та розмір процентів встановлюється договором. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.12.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 120302грн. заборгованості за договором позики, 39194,13грн. відсотків за користування коштами, а всього 159497,04грн., 1643грн. витрат по оплаті судового збору та 120грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.3). На виконанні у Івано-Франківському МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області перебуває виконавче провадження № 32107025 з виконання виконавчого листа 0907/2-3378/2011 від 08.12.2011 року, виданного Івано-Франківським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 159497,04грн. 07.11.2017 року [PERSON] звертався із заявою до Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про надання інформації про виченені виконавчі дії у цьому провадженні та повідомлення про суму стягнутих з боржника коштів в його користь (а.с.45). Державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області було надіслано вимогу до Прикарпатського національного університету імені В.Стефаника про надання інформації про залишок боргу по стягненню згідно постанови ВП № 32107025 з виконання виконавчого листа №0907/2-3378/2011 від 08.12.2011 року виданного Івано-Франківським міським судом (а.с.46). Листом від 28.11.2017 року № 01-15/14-1754 Прикарпатський національний університет імені В.Стефаника надав інформацію щодо утримання боргу згідно постанови № ВП № 32107025 з виконання виконавчого листа №0907/2-3378/2011 від 08.12.2011 року виданного Івано-Франківським міським судом. Заборгованість з доходів боржника утримана з 01.08.2012 року по 31.10.2017 року в сумі 35889,22грн. (а.с.47). Як вбачається з правової позиції у справі № 6-157цс16 Верховного суду України виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач провів розрахунок суми процентів за договором позики (а.с.44), яка складає 10800 Євро, з розрахунку: 10000 Євро - борг, розмір відсотків - 36%, за один рік сума відсотків складає 3600 Євро, а за три роки - 10800Євро, що згідно курсу НБУ (а.с.4) по ціні 29,54грн. за 1 Євро становить 319032грн. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову [PERSON], та враховуючи вищенаведене, вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача суми процентів за період з травня 2014 року по травень 2017 року за договором позики є обґрунтованими, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 536, 1048 ч. 1, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12,13, 81, 141, 263, 280-282 ЦПК України, -

Outcome: approved