Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи - приватного нотаріуса Балтського районного нотаріального округу Одеської області Смірнової Н.С. про визнання договору дарування 4/5 частин квартири недійсним, стверджуючи, що 31 березня 2010 року його мати [PERSON] склала договір дарування 4/5 частин квартири [ADDRESS], згідно якого подарувала вищевказану частину квартири його рідній сестрі [PERSON] Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Смірновою Н.С. і зареєстрований а реєстрі за № 862. 22 лютого 2013 року мати померла і після її смерті він звернувся до нотаріуса для подання відповідної заяви про прийняття спадщини, як спадкоємець за законом першої черги, де дізнався про вищевказаний договір дарування . Він ще з дитинства знав про те, що його матір була психічно хворою людиною, до дня смерті перебувала на обліку в Балтському психоневрологічному диспансері у лікаря-психіатра та періодично проходила курси лікування в умовах стаціонару, з цього приводу була інвалідом 2-ї групи, тому вважає, що матір, в силу свого тривалого психічного захворювання, а також похилого віку, в період підписання вищевказаного договору, в повній мірі не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому даний договір дарування квартири укладено з порушенням вимог діючого законодавства і повинен бути визнаний недійсним. В судовому засіданні позивач просить задовольнити його позов у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] також просить задовольнити вимоги позивача, оскільки проведені по справі комісійні посмертні судово-психіатричні експертизи підтвердили той факт, що на час підписання договору дарування [PERSON] не розуміла значення своїх дій і не керувала ними у зв'язку з тим, що мала хронічний стійкий психічний розлад здоров'я. Відповідач позов не визнала і повідомила про те, що мати, дійсно, хворіла, була на обліку в психіатричній лікарні, але після проведеного лікування почувала себе добре, все розуміла, була нормальною людиною, тому дуже хотіла подарувати їй цю частину квартири, оскільки вона жила разом з матір'ю, доглядала за нею, допомагала їй, лікувала, варила їсти і т.і. Вони разом ходили до нотаріуса, остання довго спілкувалася з матір'ю, після чого посвідчила договір дарування, тому вона вважає, що підстав для визнання недійсним договору немає і позивачу слід відмовити у повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус Балтського районного нотаріального округу Одеської області Смірнова Н.С., позов не визнала і повідомила про те, що довго спілкувалася з [PERSON], ніяких підозр відносно стану здоров'я її вона не помітила, та була абсолютно адекватною, сама читала договір, сама підписала його, виявивши бажання подарувати цю частину квартири своїй донці [PERSON] Заслухавши вимоги позивача, його представника, заперечення відповідача, третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши всі представлені сторонами докази, пояснення свідків, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача у зв'язку з наступним. У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Судом по цій справі була призначена комісійна посмертна судова психіатрична експертиза, проведення якої було доручено експертам кабінету амбулаторної судової психіатричної експертизи при Одеській ОКПЛ № 1 і відповідно до висновку по акту № 683 від 25.12.2013 року [PERSON], [INFO], страждала хронічним стійким психічним розладом у вигляді хронічного маячного розладу в момент укладання договору дарування 4/5 частин квартири на 31.03.2010 року. Хронічний стійкий розлад у вигляді хронічного маячного розладу, яким страждала [PERSON] в момент укладання нею договору дарування 4/5 частин квартири 31.03.2010 року абсолютно позбавляло її можливості розуміти значення своїх дій і керувати ними. Крім того, за клопотанням відповідача [PERSON] , судом призначена повторна комісійна посмертна судова психіатрична експертиза, проведення якої було доручено судовому психіатричному відділенню КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. О.І. Ющенка. Відповідно до висновку № 2 від 30.03.2015 року [PERSON] при житті, в тому числі і на час складання нею договору дарування від 31.03.2010 року, страждала на хронічне душевне захворювання у формі хронічного маячного розладу. Про це свідчать дані анамнезу про деб'ютування її захворювання у 1987 році неврозоподібною симптоматикою у вигляді головного болю, запаморочення, загальної слабкості, втоми, підвищеної дратівливості, запальності з виникненням, починаючи з 1988 року, гострої продуктивної (галюцинарно-параноїдної) симптоматики, що супроводжувалось її недоречною поведінкою із психомоторним збудженням, відчуттям тривоги, страху, порушення сну, що слугувало причиною для її госпіталізації в Балтський психоневрологічний диспансер та в Харківський науково-дослідний інститут психіатрії ім.. Протопопова, де їй встановлювались діагнози: інволюційний психоз, галюцинаторно-параноїдний синдром; інволюційний параноїд, хронічний маячний розлад. В наступні роки захворювання [PERSON] набуло стійкого, безперервного перебігу та проявлялось вираженими афективними порушеннями (переважно депресивними) із загальною слабкістю, млявістю, схильністю її психічних процесів до виснажуваності, маячною інтерпретацією навколишнього з маячними ідеями відношення, переслідування, зоровими та слуховими галюцинаціями, втратою критичних та адаптаційних здібностей, що слугувало причиною для її неодноразових госпіталізацій в Балтський ПНД та встановлення 2 групи інвалідності по психічному захворюванню безтерміново. Після проведених курсів лікування поведінка [PERSON] ставала впорядкованішою, вона була більш доступною вербальному контакту, однак, враховуючи хронічний перебіг захворювання, у неї збереглась лабільність емоційних реакцій із зниженням фону настрою, тривогою, астенічними проявами, періодично виникаючими галюцинаторними розладами, систематизованим інкапсульованим маяченням, що потребувало її спостереження психіатром та постійного лікування як амбулаторно, та і в стаціонарних умовах, тому [PERSON], як душевнохвора, на час укладання договору дарування від 31.03.2010 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, підпадала під дію ст. 39 ЦК України. Під час укладання договору дарування від 31.03.2010 року [PERSON] страждала на хронічне душевне захворювання у формі маячного розладу і не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Про те, що [PERSON] страждала психічним захворюванням підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд відноситься критично по показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] була адекватною, привітною і вони не помічали, що та є хворою людиною, оскільки це їх суб'єктивна думка, яка не підтверджується вищевказаними доказами. Отже, оскільки договір дарування вчинила особа, яка не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними, цей договір повинен бути визнаний недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved