Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.07.2006 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Колос» в особі ліквідатора боржника-банкрута [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: СТО на свинокомплексі, площею 48 кв.м.; цеху виробництва кормів на свинокомплексі площею 144 кв.м.; кормоцеху на свинокомплексі, площею 640 кв.м., які знаходяться в с. Рябушки, Лебединського району, Сумської області. 25.08.2007 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого він придбав у відповідача вказані будівлі за ціною 10000 грн. При цьому сторони домовилися, що [PERSON] в найкоротший термін посвідчить договір купівлі-продажу від 11.07.2006 року, укладений з СТОВ «Колос» і після цього повинен нотаріально посвідчити договір купівлі продажу від 25.08.2007 року, укладений між ними. Однак, у зазначений строк відповідач свої зобовязання не виконав. Тому позивач просив визнати дійсними зазначені договори купівлі-продажу від 11.07.2006\~року та\~від 25.08.2007 року та визнати за ним право власності на придбане нерухоме майно. В судовому засідання позивач свої вимоги підтримав. Представник відповідача заявлені вимоги визнав. Представник третьої особи проти позову не заперечив. Вислухавши позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 11.07.2006 року між СТОВ «Колос» в особі ліквідатора боржника-банкрута [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна (а.с. 11). Згідно даного договору [PERSON] придбав СТО на свинокомплексі, площею 48 кв.м.; цех виробництва кормів на свинокомплексі площею 144 кв.м.; кормоцех на свинокомплексі, площею 640 кв.м., які знаходяться в с. Рябушки, Лебединського району, Сумської області, сплативши за придбане майно грошові кошти в сумі 13000 грн. Прийняв [PERSON] дане майно у своє володіння згідно акту приймання-передачі нерухомого майна від 11.07.2006 року (а.с. 12). 25.08.2007 року [PERSON] продав вказані будівлі позивачеві згідно договору купівлі-продажу (а.с. 14) за ціною 10000 грн. та передав їх згідно акту приймання-передачі (а.с. 15). При укладенні даного договору [PERSON] зобовязався оформити нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, але свої зобовязання не виконав до цього часу. Тому право власності позивача на придбане майно належним чином не підтверджується. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обовязковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо його усіх істотних умов, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобовязання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за позивачем права власності на спірне майно.

Outcome: approved