Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що йому належить житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач, який більше 15 років він не проживає у вищевказаному будинку. В 2003 році відповідач змінив місце свого проживання за власним бажанням, позивач не чинив жодних перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачу, на даний час фактичне місце проживання відповідача йому не відоме. На адресу позивача надходять листи від банків та судів про існування у [PERSON] фінансової заборгованості. В останньому листі на адресу позивача було надіслано повідомлення про передачу кредитної справи до колекторського агентства. Відповідач плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не здійснює. Тож наведені факти свідчать про можливе виникнення перешкод у позивача щодо здійснення свого права власності та розпорядження своїм майном, тому позивач змушений звернутись до суду з відповідною заявою. Позивач у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позові наполягав (а.с. 34). Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.06.2007 року, житловий будинок з надвірними спорудами під № [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с. 7), вищевказане також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14932383 від 17.06.2007 року (а.с. 8). [PERSON] не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] та його особистих речей в будинку не має, що підтверджується актами про не проживання від 11.12.2018 року, 07.12.2017 року (а.с. 9, 10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Августівської сільради № 2319 від 05.02.2018 року [PERSON] зареєстрований та дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю дружиною [PERSON] (а.с. 11). Згідно з довідкою виконавчого комітету Августівської сільради № 2318 від 05.12.2018 року, [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з 2003 року і по теперішній час не проживає (а.с. 12). На адресу надходять листи від банків та судів про існування у [PERSON] фінансової заборгованості. В останньому листі на адресу позивача було надіслано повідомлення про передачу кредитної справи до колекторського агентства (а.с. 13). Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391,396ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки факт не проживання відповідача в житловому будинку доведено належними і допустимими доказами.

Outcome: approved