Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне. [INFO] року померла його мати [PERSON]. За життя остання склала заповіт, в якому на випадок смерті все своє майно заповідала позивачеві по справі. Спадщину після смерті матері позивач фактично прийняв, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. При зверненні до приватного нотаріуса Захарової Н.В. 10.12.2015 року, позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв?язку з відсутністю правовстановлюючого документу. В цьому зв?язку, позивач, звернувшись до суду з позовом, просив визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки загальною площею 6,9295 га (кадастрові номери [NUMBER], [NUMBER]), наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області. Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з?явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, просив позов задовольнити. Богодарівська сільська рада Барвінківського району Харківської області, також, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, до суду представника не направила, надійшло клопотання про слухання справи у відсутність представника сільської ради, проти позову не заперечували. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ?я сторін та враховуючи обов?язок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом забезпечено усім учасникам можливість для реалізації їх прав для надання та витребування доказів, усі вони долучені до справи і досліджені. При аналізі доказів суд керується положеннями ст. 60 ЦПК України про те, що обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони, і виходить лише із тих доказів, які надані ними під час розгляду справи. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв?язок наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Згідно з викладеним у позовній заяві обставинами [INFO] року померла мати позивача - [PERSON]. За життя остання склала заповіт, в якому на випадок смерті все своє майно заповідала позивачеві по справі. Спадщину після смерті матері, позивач фактично прийняв. При зверненні до приватного нотаріуса Захарової Н.В. 10.12.2015 року, позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв?язку з в відсутністю правовстановлюючого документу. Згідно даних земельні ділянки належали [PERSON], на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Барвінківською райдержадміністрацією 29 серпня 2002 року на підставі розпорядження Барвінківської райдержадміністрації від 16 квітня 2002 року (а.с. 13). Про те. Що земельні ділянки належали [PERSON] підтверджується також витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22 грудня 2015 року за № [NUMBER], [NUMBER]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом з метою прийняття спадщини у встановлений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Захарової Н.В. із заявою про прийняття спадщини на майно, що залишилось після смерті матері, яке він приймає. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів в суді є визнання права. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є доведеними та обґрунтованими.

Outcome: approved