overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 24.10.2009 року Орільською селищною радою Лозівського району Харківської області, актовий запис №13, посилаючись на те, що від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей, які після розірвання шлюбу залишаться проживати з відповідачем, а він буде сплачувати аліменти на їх утримання, спільне життя з відповідачем по справі не склалося через відсутність взаєморозуміння. Вважає, що збереження сім'ї є неможливим і буде суперечити їх інтересам. Спору про розподіл майна та місця проживання дітей не має. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, спору про розподіл майна та місця проживання дітей між ними відсутні. В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище, спору про розподіл майна та місця проживання дітей між ними відсутні. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 24.10.2009 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Орільською селищною радою Лозівського району Харківської області, актовий запис №13 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.6-9). Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом було з'ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, якщо шлюб буде розірвано. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки сторони не проживають однією сім'єю, подружніх стосунків не підтримують і не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, згідно заяви відповідача, залишити прізвище [PERSON] - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 26.04.1975 року міським відділом ЗАГС, актовий запис №141, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем по справі не склалося, оскільки вони мають різні характери, постійні сварки зробили сумісне життя неможливим. Вважає, що збереження сім'ї є неможливим і буде суперечити їх інтересам. Спору про розподіл майна між ними не має. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, строк для примирення йому не потрібен. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі та проти розірвання шлюбу не заперечує, строк для примирення їй не потрібен. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 26.04.1975 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований міським відділом ЗАГС, актовий запис №141 (а.с.10). Згідно довідки КП «Житлова управляюча компанія» м.Лозова Харківської області від 10.05.2018 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом було з'ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна, якщо шлюб буде розірвано. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки сторони не проживають однією сім'єю, подружніх стосунків не підтримують і не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, згідно заяви відповідача, залишити [PERSON] шлюбне прізвище - [PERSON]. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між сторонами, який зареєстрований 29 квітня 2015 року Тулиголівською сільською радою Городоцького району Львівської області, актовий запис №01. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він одружився з відповідачкою знаючи одне одного близько двох місяці, а тому шлюб був поспішним та необдуманим. Із самого початку сімейне життя з відповідачкою не склалось. В стосунках неодноразово виникали сварки із будь-яких побутових питань, які переростали у скандали. Під час сварок, відповідачка часто ображала позивача та безпідставно звинувачувала, чим принижувала його гідність. Окрім цього, позивач та відповідач втратили почуття одне до одного, стали чужими людьми, шлюб існує лише формально. Подальше спільне життя і примирення між ними не можливе. Позивач та відповідач не підтримують подружніх відносин більше півтора роки. На підставі вищевикладеного, просить задоволити позовні вимоги. Позивав в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні за змістом позовної заяви. Просить заявлені позовні вимоги задоволити. Відповідачка в судовому засіданні визнала позов. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 квітня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у Тулиголівській сільській раді Городоцького району Львівської області, актовий запис №01. Від подружнього життя в сторін дітей не має. Судом встановлено, що між сторонами виникли розбіжності, у них різні погляди на життя, вони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, сім'я фактично розпалась, її збереження недоцільне. У відповідності до ст.51Конституції України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2ст.104 Сімейного кодексу України,\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст.110Сімейного кодексу України,\~передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Зі змісту ст.112Сімейного кодексу України,\~вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] _є неможливим, оскільки сторони тривалий час не мешкають разом, не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, строк для примирення нічого не змінить. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] 29 квітня 2015 року у Тулиголівській сільській раді Городоцького району Львівської області, актовий запис №01. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якому просить розірвати шлюб. Позовну заяву мотивує тим, що 05 грудня 1992 року Відділом ЗАГС Радянського району м. Львова, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис №608. Від шлюбу у сторін дітей не має. Протягом останнього часу стосунки з відповідачем не склалися, втратилося відчуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Сторони спільного господарства не ведуть та проживають окремо. На підставі вищевикладеного, просить задоволити позовні вимоги. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2020 року відкрито провадження у спрощеному порядку без виклику сторін. Судом встановлено, що відповідач відзиву на позов не подав, та клопотання про розгляд даної справи у загальному порядку до суду не надходило, за таких обставин суд приходить до переконання про можливість розгляду справи за наявних у матеріалах справи доказів. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 грудня 1992 року Відділом ЗАГС Радянського району м. Львова, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис №608, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін дітей не має. Судом встановлено, що між сторонами виникли розбіжності, у них різні погляди на життя, вони тривалий час не ведуть спільного господарства, не проживають разом та не підтримують шлюбних стосунків, сім`я фактично розпалась, її збереження недоцільне. У відповідності до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2ст.104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст.110 Сімейного кодексу України,передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зі змісту ст.112 Сімейного кодексу України,вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, оскільки сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, тривалий час проживають окремо, строк для примирення нічого не змінить. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 05 грудня 1992 року Відділом ЗАГС Радянського району м. Львова, про що зроблено актовий запис №608. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 105 208 грн.. Позовні вимоги мотивує тим, що суддя Миколаївського районного суду Львівської області Карбовнік І.М. 08 грудня 2016 року ухвалив вирок у справі №447/2130/16-к, яким визнав відповідача винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. За наслідками розгляду кримінального провадження, внесеного в ЄРДР 13.04.2016 №12016140250000345, Миколаївського районного суд Львівської області встановив, що 13 квітня 2016 року відповідач, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, приблизно о 01 год. 00 хв., керуючи автомобілем ВАЗ 21011, н.з. [NUMBER] , рухаючись в напрямку м. Львова на автодорозі Київ - Чоп, 577 км + 600 м, неподалік с. Тростянець, Миколаївського р-ну, Львівської області, будучи неуважним до дорожньої обстановки, не врахував дорожні та погодні умови, безпечної дистанції та інтервалу, здійснив наїзд на інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону 1 управління патрульної поліції у м. Львові (з 28.12.2017 - у Львівській області) Департаменту патрульної поліції [PERSON] ., а в подальшому здійснив зіткнення із службовим автомобілем Toyota Prius, н.з. [NUMBER] (з 26.10.2016 - [NUMBER] ), який є власністю позивача. В результаті зіткнення транспортний засіб позивача зазнав технічних пошкоджень. В момент завдання відповідачем шкоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, №АЕ/5762719 від 29.09.2015. Страховик, листом заступника голови правління Ільющина О.О. №7841 від 14.12.2018,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача посилаючись на те, що 28 березня 2002 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на сертифікат про право на земельну частку (пай) серії ХМ №0172729 від 10 лютого 1997 року на території Капустянської сільської ради, розміром 2,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Проте реалізувати своє право власності не має можливості, оскільки правовстановлюючий документ втрачений. Тому вимушений звернутися до суду про визнання права на земельну ділянку. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Представник відповідача територіальної громади Капустянської сільської ради надав суду заяву, в якому позов визнає, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно із ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно із дублікатом свідоцтва від 28 березня 2002 року про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], [PERSON] отримав право на майно померлої у виді сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ХМ №0172729 від 10 лютого 1997 року на території Капустянської сільської ради, розміром 2,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно із записами книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «1-ше травня» с. Глибочок, [PERSON] отримала сертифікат про право на земельну частку (пай) серії ХМ №0172729 від 10 лютого 1997 року на території Капустянської сільської ради, розміром 2,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Власник майна, відповідно до ст.392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.16 ЦК України засобом захисту свого права є визнання права. Крім того, представник відповідача позов визнав. Згідно з ч.4\~ ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб та приймаючи до уваги, що відповідно до вимог діючого законодавства іншого порядку визнати за ним право власності на земельну частку (пай) чинним законодавством не передбачено, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ПП «Парк-Отель-Симеїз» про стягнення суми боргу за договором позики від 08 квітня 2013 року на суму 8.000.000 гривень на підтвердження укладення якого та отримання грошей ПП «Парк-Отель-Симеїз» відповідачем була видана квитанція до приходного касового ордеру № 5 від 08.04.2013 року. Вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов договору від 08 квітня 2013 року відповідач був повинен повернути суму позики не пізніш 08 жовтня 2013 року, однак сума боргу підприємством повернута не була, на неодноразові звернення позивача з вимогами про повернення боргу, відповідач не відповідав, суму боргу до даного часу не сплатив, тому сума боргу у розмірі 8.000.000 гривень, проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 1.080.000 гривень, судові витрати у вигляді судового збору 3441 гривень підлягають стягненню в судовому порядку. В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги, наполягав на задоволенні позовних вимог в частині стягнення лише суми боргу згідно умовам договору позики, та просив суд стягнути в судовому порядку 8.000.000 гривень, відшкодувати судові витрати пов'язані зі зверненням до суду з позовом, у вигляді судового збору в сумі 3441 грн., Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, а також надані докази, знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.04.2013 року між сторонами був укладений договір позики на суму 8.000.000 гривень, згідно умов договору (п.2.2.) відповідач повинен повернути борг у строк не пізніше 08.10.2013 року, також в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем долучена до матеріалів справи - квитанція до приходного касового ордеру № 5 від 08.04.2013 року про отримання ПП «Парк-Отель-Симеїз» вказаної суми грошових коштів. Оригінали вказаних документів знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що сума боргу відповідачем позивачу до теперішнього часу не повернута, відомості про виконання прийнятих на себе зобов'язань відповідач суду не надав, з матеріалів справи вбачається ухилення відповідача від врегулювання спірних відносин з позивачем у добровільному порядку, у зв'язку з чим, сума боргу у розмірі 8.000.000 гривень підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального Кодексу України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати, понесені нею у зв'язку із сплатою судового збору в сумі 3441 грн., оскільки є їх документальне підтвердження. На підставі ст.ст. 520, 521, 527, 528, 530, 545, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про cтягнення грошової компенсації вартості автомобіля марки. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що між ним та відповідачкою було укладено мирову угоду щодо розподілу майна, надбаного за час спільного життя. За умовами даної угоди відповідачка повинна була передати позивачу автомобіль марки Acura MDX, 2007 року випуску. У зв`язку з тим, що відповідачка без згоди позивача продала вказаний автомобіль, позивач просив стягнути на його користь компенсацію вартості автомобіля у розмірі 76800,60 грн. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала. Суд, вислухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, встановив, що відповідачкою в повному обсязі визнаються позовні вимоги позивача, остання не заперечує проти сплати компенсації вартості автомобіля. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 24 постанови № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справи у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Отже, оскільки під час розгляду справи відповідачка визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову, з відповідачки підлягає стягненню на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved