Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 24 червня 2017 року ним були передані відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США, що підтверджено розпискою. Строк повернення грошових коштів встановлено в розписці до 31.12.2017 року. За порушення зобов`язання повернення грошей у встановлений строк згідно розписки визначено штраф у розмірі десяти відсотків від суми позички за кожен день прострочки. Відповідач грошові кошти отримав, однак свої зобов`язання щодо повернення позички не виконав. З метою захисту своїх прав звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з відповідача на його користь суму позики - 50 000 доларів США; суму втрат від інфляції - 303 425,00 грн.; суму трьох процентів річних - 109 339,73 грн.; суму подвійної ставки НБУ - 1 136 087,66 грн.; штраф 10% за розпискою - 136 223 295,00 грн. та витрати по сплаті судового збору - 10 510,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, з урахуванням розрахунків на час прийняття судового рішення. Пояснив, що відповідачем не було здійснено погашень боргу ні в яких сумах ні на час повернення боргу згідно розписки, ні на даний день. Просив врахувати, що при розгляді інших справ відповідач не заперечував факту отримання ним коштів в борг та їх неповернення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщався у відповідності до вимог ЦПК України, заяв про розгляд справи у його відсутності; чи про відкладення розгляду справи; відзив на позовну заяву не подавав. Дане дає підстави для розгляду справи без участі відповідача, за участі позивача та за наявними у справі доказами, в заочному порядку. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Позовна заява зареєстрована в суді 24.06.2020 року. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2020 року визначено головуючого суддю. 03.07.2020 року була постановлена ухвала про залишення позову без руху та надано строк для усунення недоліків. 22.07.2020 року позивачем були подані до суду документи на виконання ухвали суду від 03.07.2020 року. Згідно ухвали від 24.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 10.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Встановлено, що між сторонами було укладено договір позики, що підтверджено розпискою, згідно якого відповідач - [PERSON] позичив у позивача - [PERSON] 50 000 доларів США, які мав повернути до 31.12.2017 року. В даній розписці [PERSON] погоджується, що за порушення зобов`язання повернення грошей в зазначений строк він повинен буде cплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми позички за кожен день прострочки. В указаній розписці містяться підписи [PERSON] після даних про суму позики, строк її повернення та після узгодження розміру та строків нарахування штрафу за невиконання зобов`язання повернути борг. Дата складання розписки (договору позики) не вказана, в судовому засіданні позивач зазначив, що це було 24.06.2017 року. Встановлено, що 19.06.2019 року Дніпровським районним судом міста Києва було ухвалено судове рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Предметом спору була розписка, складена 24.06.2017 року [PERSON] про те, що він отримав від [PERSON] у позику 50 000 доларів США, зі строком повернення до 31.12.2017 року (спірна розписка по справі за позовом [PERSON] ). В задоволенні позову було відмовлено, рішення набрало законної сили. В указаному рішенні зазначено, що [PERSON] подавав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що укладений договір позики дійсний. Вказане вище свідчить про те, що відповідач [PERSON] при розгляді іншої судової справи, предметом спору по якій була ця ж сама боргова розписка, визнавав та підтверджував укладення договору позики, написання розписки, дійсність даного договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи встановлено, що позивач передав, а відповідач отримав у борг грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США і саме ці кошти мав повернути позивачу. Позовною вимогою є стягнення з відповідача боргу саме в іноземній валюті - 50 000 доларів США, це підтвердив і позивач в судовому засіданні. При цьому судом враховується те, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має вільно обрати валюту стягнення, або визначену у договорі позики (розписці) або у національній одиниці - гривні, з урахуванням бажання позивача. Враховуючи вимоги законодавства України та встановлені в суді обставини, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача боргу в розмірі 50 000 доларів США знайшла своє підтвердження в суді та підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позивач просить стягнути борг в іноземній валюті, суд приходить до висновку про безпідставність позовної вимоги про стягнення суми втрат від інфляції, оскільки останні нараховуються на суми заборгованості, які стягуються в гривневому еквіваленті. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних згідно ст.625 ЦК України та штрафу 10% за умовами розписки суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст.549-550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу). Зі змісту розписки (договору позики) слідує, що сторони встановили штраф (неустойку) за невиконання грошового зобов`язання щодо повернення позики 50 000 доларів США до 31.12.2017 року, у вигляді сплати відповідачем штрафу у розмірі 10 відсотків від суми позички за кожен день прострочки. Обставини справи та зазначені вище вимоги законодавства свідчать про наявність підстав для відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 3% річних за статтею 625 ЦК України, так як вимоги статті 625 ЦК України передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи, що договором (розпискою) сторони визначили самостійно відповідальність за порушення грошового зобов`язання - штраф, який враховуються судом при постановленні рішення, то врахування ще одного виду відповідальності за порушення того ж самого грошового зобов`язання, на думку суду, є невідповідним. Безпідставною є і вимога про стягнення з відповідача суми подвійної ставки НБУ - 1 136 087,66 грн., оскільки позика надавалася та стягується в іноземній валюті, а у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у договорі (розписці) умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Таким чином, по даній справі є доведеними позовні вимоги про стягнення боргу по розписці у розмірі 50 000 доларів США та штрафу. Розмір штрафу (неустойки) станом на січень 2021 року (час розгляду справи) становить близько 150 000 000 грн. Відповідно до ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З розрахунків заборгованості по сумах позики та загальної суми штрафу слідує, що розмір штрафу (неустойки) є таким, що значно перевищує суму боргу, що дає підстави суду застосувати вимоги ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір штрафу та визначити його в розмірі 5 000 000 грн. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду у розмірі 10 510 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial