Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і доводи мотивує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 21.05.2008 року. В зазначеному будинку зареєстровані позивач, її чоловік [PERSON] та діти: [PERSON] та [PERSON] . Але з 2014 року її син відповідач [PERSON] виїхав та протягом п`яти років в будинку не проживає, його особисті речі відсутні. У доступі до вказаного житла йому не перешкоджали. Реєстрація іншої особи та його відсутність позбавляє її можливості розпоряджатися своїм майном, а саме отримати субсидію. Тому просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства, про причину неявки суд не інформував, тому суд визнає причину його неявки неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 268 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Із договору купівлі-продажу жилого будинку від 21.05.2008 року вбачається, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки №2887 від 20.08.2019 року Військово-цивільної адміністрації м [ADDRESS] будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , чоловік [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 7). Із довідки голови громадського квартального комітету вбачається, що [PERSON] дійсно проживає у будинку [ADDRESS] та її син [PERSON] , [INFO] за вказаною адресою не проживає з липня 2014 року (а.с.6). Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , в будинку зареєстрована і мешкає. Відповідач по даній справі був зареєстрований в будинку, але не мешкає з липня 2014 року, його особистих речей в будинку не має, про те відповідач за адресою позивача зареєстрований. Враховуючи, що відповідач добровільно залишив будинок і не мешкає в ньому без поважних причин більше одного року, його особистих речей в будинку не має, добровільно не знявся з реєстрації, до суду за викликом не з`явився, що дає право суду визнати, що він перешкоджає позивачу як власнику будинку користуватися і розпоряджатися своїм майном, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання стягнення судових витрат позивач не ставить. На підставі ст.ст. 386 ч.2, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved