Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 23 листопада 2007 року з відповідачем укладений кредитний договір № 419-099/07Р, відповідно до якого відповідач отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 11 856,00 доларів США строком до 23 листопада 2014 року. У зв'язку з неналежним виконанням договірних зобов'язань відповідачем станом на 10 липня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 11 323,38 доларів США. Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Додатково надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу без його участі та відмовити в задоволенні позову. Разом з тим долучив до матеріалів справи рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року, яким було відмовлено позивачу в задоволенні вимог з тих самих підстав. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Згідно положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. 23 листопада 2007 року з відповідачем укладений кредитний договір № 419-099/07Р, відповідно до якого відповідач отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 11 856,00 доларів США строком до 23 листопада 2014 року. (а.с. 7-10) Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 419-099/07Р від 23 листопада 2007 року, загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 10 липня 2015 року становить - 20 822,15 доларів США, що є в межах позовних вимог.(а.с. 5-6). Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 419-099/07Р від 23 листопада 2007 року було відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають, так як стороною позивача не доведено факту заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 419-099/07Р від 23 листопада 2007 року, разом з тим не надано доказів, щодо реалізації заставленого автомобіля [NUMBER], який був переданий позивачу з метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Outcome: dismissed