Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якій зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 30.01.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 %на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.07.2017року має заборгованість 59110,16 грн., яка складається з: 4996,60 грн. заборгованість за кредитом, 47472,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3350 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2790,96 грн. штраф (процентна складова). Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по договору в сумі 59110,16 грн., судовий збір в сумі 1600 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, заперечення відповідача вважав необгрунтованим, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, на адресу суду повернулись поштові відправлення з відміткою «отримано особисто» та мається розписка про зявлення до суду, надіслав на адресу суду заперечення, згідно яких він заперечував проти суми заборгованості, так як в період з 12.11.2015 р. по 30.12.2015 р. знаходився на стаціонарному лікуванні та на амбулаторном лікуванні з 30.12.2015 р. по 25.09.2017 р. проходив реабілітаційний період у звязку з перенесеною операцією. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачем та [PERSON]В 30.01.2012 року було укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 %на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно розрахунку відповідач має заборгованість станом на 31.07.2017 р. у сумі 59110,16 грн. (а.с. 4, 5). На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 527 ЦК України регламентує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. \~\~\~\~ Таким чином діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов'язання за вищезазначеним договором. Як вбачається з копії довідки КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області від 25.09.2017 р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в період часу з 12.11.2015 р. по 30.12.2015 р. та періодично проходить курси амбулаторного лікування, реабілітації (а.с. 54). Даний факт свідчить про неможливість відповідачем вчасно сплачувати кошти за користування кредитом. Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Серед іншого позивач просить стягнути з відповідача 3350 грн. пені та комісії, проте позивачем не доведено можливість об'єднання таких нарахувань, які різняться за своєю сутністю та підставами нарахування, оскільки комісія є винагородою, а пеня неустойкою за порушення зобов'язання стороною. Крім того долучений до позову витяг з Тарифів взагалі не передбачає нарахування комісії, натомість передбачає нарахування пені в розмірі 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом, та з розрахунку слідує, що такі нарахування відбувались саме в розмірі 100 грн. щомісячно. Тому суд приходить до висновку, що 3350 грн. є саме пенею, а не комісією. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пеню у розмірі 3350 грн. За порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем також нараховані: штраф (фіксована частина) у сумі 500 грн. та штраф (процентна складова) у сумі 2790,96 грн. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 даної статті). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг\~\~за порушення строків платежу Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та штраф у розмірі 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21.10.2015 року по цивільній справі №6-2003цс15 та в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язком для судів при застосуванні цих норм права. Оскільки угодою сторін передбачено застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов'язань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим. За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише пеня. При поданні позову позивачем було сплачено судовий збір, тому з відповідача згідно ст. 88 ЦПК України належить стягнути на користь позивача суму судового збору, що складає 1600грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial