Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1523818,24 грн., а також судовий збір. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного договору із ЗАТ «ОТП [PERSON]» № ML-507/032/2008 від 14.05.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 25000 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у строки та в порядку, встановлених договором. Виконання зобов'язання за цим договором було забезпечено порукою [PERSON] Між ЗАТ «ОТП [PERSON]» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги за зазначеним кредитним договором та договором поруки. Позичальник зобовязання за договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 23.07.2014 року заборгованість за кредитом становить 1523818,24 грн. У судове засідання представник позивача не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі у судові засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подали. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 14.05.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП [PERSON]», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП [PERSON]» (надалі ПАТ «ОТП [PERSON]»), та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-507/032/2008. Відповідно до договору ЗАТ «ОТП [PERSON]» надало [PERSON] кредит в іноземній валюті в розмірі 25000 дол. США з кінцевим терміном повернення не пізніше 14.05.2023 року на умовах, визначених договором. У свою чергу відповідач зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 5,99 % річних. Згідно з п.п. 1.5.1., 1.5.1.1. повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк, передбачений у графіку платежів. Відповідно до п. 4.1.1 цього договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум. Крім того, п. 1.9 договору передбачає право кредитора вимагати дострокового виконання позичальником боргових зобов'язань за цим договором у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Виконання зобов'язання за укладеним кредитним договором було забезпечено порукою [PERSON]. За умовами договору поруки № SR-507/032/2008 від 14.05.2008 року поручитель бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов вищезазначеного кредитного договору у повному обсязі. При цьому поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком. На підставі Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 року, укладеному між ПАТ «ОТП [PERSON]» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», право вимоги щодо заборгованості за кредитним договором № ML-507/032/2008 від 14.05.2008 року та договором поруки № SR-507/032/2008 від 14.05.2008 року було відступлено на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Отже, внаслідок укладення договору факторингу до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача, яке виникло на підставі кредитного договору № ML-507/032/2008. Судом встановлено, що позичальник свої зобовязання по договору не виконував, тіло кредиту не повертав, проценти за користування кредитом не сплачував у визначений договором термін. Таким чином, [PERSON] порушив істотні умови укладеного договору, у звязку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 23.07.2014 року складає загальну суму у розмірі 1523818,24 грн., що складає еквівалент 130575,36 дол. США, у тому числі: тіло кредиту 24739,81 дол. США, або 288714,3 грн.; проценти за кредитом 3340,91 дол. США, або 38988,52 грн.; пеня, нарахована за період з 23.07.2013 року по 23.07.2014 року, 102494,64 дол. США, або 1196115,42 грн. Зазначена сума заборгованості підтверджується розрахунком в матеріалах справи. Відповідно до п. 1.9. кредитного договору та п. 3.1., 3.2. договору поруки позивач направив на адресу відповідачів досудову вимогу від 15.07.2014 року про необхідність дострокового виконання боргових зобов'язань за договором в повному обсязі протягом 30 днів з дати отримання цієї вимоги. Проте відповідачі до цього часу не погасили заборгованість. Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли із приводу надання кредиту, забезпечення його порукою та відступлення права вимоги за договором факторингу і регулюються главою 71 ЦК України, загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір, а також главою 73 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved