Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 липня 2017 року [PERSON] отримав у позивача в позику грошову суму в розмірі 80000,00 доларів США, що еквівалентно 2076800,00 грн., та зобов`язувався повернути кошти 36 платежами по 57688,89 грн. щомісячно, починаючи з жовтня 2017 року в строк до 31 серпня 2020 року. На підтвердження факту отримання коштів у борг [PERSON] надав позивачу розписку та між сторонами був укладений договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 18/07 від 18.07.2017. Зобов`язання у вказаний строк [PERSON] не виконав, тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь основну заборгованість, яка станом на 15.10.2019 становить 2216515 грн., з яких: 2076800,00 грн. - сума основного боргу; 41697,00 грн. - 3 % річних; 98018,00 грн. - сума інфляційних втрат. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що розписку писав та підписував, однак коштів не отримував. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 18.07.2017, укладеного між [PERSON] (позивачем - позикодавцем) та [PERSON] (відповідачем - позичальником), відповідач [PERSON] отримав в борг від позивача грошові кошти в сумі 80000,00 доларів США, що еквівалентно 2076800,00 грн., та зобов`язувався повернути кошти 36 платежами по 57688,89 грн. щомісячно, починаючи з жовтня 2017 року в строк до 31 серпня 2020 року. На підтвердження отримання від [PERSON] грошових коштів у борг [PERSON] склав розписку від 18.07.2017. (а.с. 9-14). Пунктом 3.6. договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 18.07.2017 встановлено, що при неповерненні суми позики згідно умов графіку платежів, тобто прострочення виплати хоч по одному платежу своєчасно, позикодавець має право отримати суму позики у повному обсязі достроково. Відповідно до п. 4.2.2. даного договору позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення наданої позики згідно п. 3.6. даного договору, письмово попередивши про це позичальника за 10 робочих днів. 14.08.2019 [PERSON] направив [PERSON] вимоги про дострокове повернення боргу, що підтверджується відповідними квитанціями № 6860912970842 та 6860912970834 (а.с. 21-26). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві суми боргу, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого позивачем розрахунку сума заборгованості відповідача станом на 15.10.2019 року становить 2216515 грн., з яких: 2076800,00 грн. - сума основного боргу; 41697,00 грн. - 3 % річних; 98018,00 грн. - сума інфляційних втрат. `Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Як зазначає ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року наголошує, що „Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Оскільки відповідач не заперечує факт свого підпису у розписці, тому вказане свідчить про передачу ему позики позивачем. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов договору, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача заборгованості по договору позики, підлягає судовому захисту, тому позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що написана та підписана відповідачем [PERSON] розписка про отримання у борг грошових коштів від позивача [PERSON] посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. На підставі ст. 141 ЦПК України враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволені частково, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати з судового збору у розмірі 9 605 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial