Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадкову земельну ділянку, в якій прохає визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: на земельну частку (пай) із земель, що перебуває у колективній власності КСП «Плішивецьке» розміром 3,34 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Плішивецької сільської ради Гадяцького району Полтавської області, що залишилася після смерті 29 грудня 1995 року [PERSON] та належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0152025. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача - територіальної громади Плішивецькоїсільської ради Гадяцького району Полтавської області у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без участі представника, проти позову не заперечує. Представник третьої особи - Гадяцької державної нотаріальної контори Полтавської області у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника, проти позовної заяви не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 16.04.1992 року [PERSON] залишила заповітне розпорядження, згідно якого належний їй житловий будинок з допоміжними господарчими будівлями, що знаходиться в с. Плішивець Гадяцького району Полтавської області та все майно, що буде належати їй на день її смерті заповіла [PERSON], що підтверджується дублікатом заповіту від 16.04.1992 року, посвідченого секретарем Плішивецької сільської ради і зареєстрований у реєстрі за № 31. Із довідки відділу Держземагенства у Гадяцькому районі Полтавської області № 195 від 11.03.2013 року та довідки відділу у Гадяцькому районі Головного управління Держгаокадастру у Полтавській області № 109/0/193-17 від 21.06.2017 року вбачається, що на підставі рішення Гадяцької райдержадміністрації від 03 жовтня 1996 року № 477 [PERSON] (померла 29.12.1995 року) належить право на земельну частку (пай) із земель, які перебували у колективній власності КСП «Плішивецьке» на території Плішивецької сільської ради Гадяцького району Полтавської області розміром 3,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0152025 виготовлявся, але не видавався та не реєструвався. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 287952 від 01.01.1996 року, [PERSON] померла 29 грудня 1995 року. [PERSON] проживала в будинку по вулиці Лесі Українки, 8, в селі Плішивець з 11.07.1978 року по день смерті - 29.12.1995 року, вдова, в повторному шлюбі не перебувала. На день смерті проживала сама. [PERSON] вступив в управління майном на протязі шести місяців після смерті громадянки [PERSON], яка проживала в будинку по вулиці Лесі Українки, 8, в селі Плішивець, а саме: користувався належним їй будинком, з господарським будівлями та земельною ділянкою, що підтверджується довідками виконавчого комітету Плішивецької сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 02-20/103 від 14.03.2013 року та № 02-20/146 від 02.04.2013 року. 30.08.2017 року державним нотаріусом Гадяцької державної нотаріальної контори Полтавської області було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), що знаходиться на території Плішивецької сільської ради, та належала [PERSON], померлій 29.12.1995 року, у звязку з відсутністю документів, що посвідчують право на земельну частку (пай). Згідно повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори Полтавської області № 225 від 07.07.2017 року, та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 07.07.2017 року, після померлої 29.12.1995 року [PERSON] із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Відповідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст. 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як вбачається з ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 10 ст. 5 ЗК України від 18.12.1990 року № 561-XII в редакції, що діяла на той час, право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Відповідно абз. 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно п. 3.5 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Отже, на імя [PERSON] виготовлявся сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0152025, яким посвідчувалось її право на земельну частку (пай) розміром 3,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі із земель, що перебували у колективній власності КСП «Плішивецьке» на території Плішивецької сільської ради Гадяцького району Полтавської області. Проте, вищевказаний сертифікат [PERSON] не отримала, оскільки 29.12.1995 року померла. Спадщину за заповітом після її смерті, до складу якої входить і вищезазначене право на земельну частку (пай), а не право власності на неї, прийняв [PERSON], оскільки в шестимісячний строк фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження належними доказами по справі, тому підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial