Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача вказуючи, що 28 березня 1999 року помер його дід [PERSON], а 05 серпня 2009 року померла баба [PERSON]. Після смерті баби відкрилася спадщини на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вул. Леніна,48 в селі Ярославка Саратського району Одеської області. За життя, 02 лютого 1999 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла вказаний житловий будинок [PERSON]. При зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності покійної на вказане спадкове майно. [PERSON] зазначив, що він своєчасно подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, не отримав свідоцтво у нотаріуса з поважних причин, тому просив визнати за ним право власності на спадкове майно покійної [PERSON] у порядку спадкування за заповітом. У дане судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. Представник Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216,1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1222 ЦК України визначено, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до копій свідоцтв про смерть, 28 березня 1999 року помер [PERSON], 05 серпня 2009 року померла [PERSON] (а.с. 8-9). 02 лютого 1999 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належний їй будинок з господарськими спорудами, розташований в селі Ярославка Саратського району Одеської області по вул. Леніна, №48 [PERSON], що підтверджується копією заповіту. На день смерті спадкодавця заповіт є чинним, зареєстрований у спадковому реєстрі, (а.с. 7 ). Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок приватного житлового фонду, виписки з книги погосподарського обліку Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, довідки сільської ради, житловий будинок, розташований за адресою: с. Ярославка, вул. Леніна, 48, Саратського району Одеської області належав [PERSON], яка померла 05 серпня 2009 року. Відповідно до рішення Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, вулиця Леніна перейменована на вулицю [PERSON] (а.с. 12-60). Спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області за заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка надійшла від [PERSON] (а.с.70-91). Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності на будинок спадкодавця (а.с. 17) Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966 року, реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міста і селища міського типу Української РСР, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Тобто, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Довідками сільської ради, виписками з книги погосподарського обліку підтверджено, що будинок, розташований по вул. Леніна, 48 в с. Ярославка Саратського району належав [PERSON] (а.с.55-58). Судом встановлено, що [PERSON], як спадкоємець за заповітом не відмовлявся від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті баби, своєчасно подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, де була відкрита спадкова справа. Не оформив спадщину у нотаріуса з поважних причин, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно , яке належало спадкодавцю [PERSON].

Outcome: approved