Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визнати його батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] та зобовязати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 Харківського міського управління юстиції внести зміни до актового запису про народження [PERSON], зазначивши батьком дитини [PERSON], а також передати малолітнього сина йому на виховання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 2006 року він проживав однією сімєю з [PERSON], яку вважав своєю дружиною. 13 липня 2008 року у них народився син [PERSON], якого позивач вважає своїм сином. В звязку з тим, що [PERSON] та позивач не перебували у шлюбі, а також в звязку з тим, що мати дитини не була згодна з юридичним оформленням батьківства позивача, дані позивача, як батька дитини, не були внесені в актовий запис про народження їхньої дитини, а дані пр. батька було внесено на підставі ч.1 ст. 135 СК України. 03.09.2014 року [PERSON] померла, та опікуном дитини призначено [PERSON] сестру матері дитини. Фактично сина у позивача відібрано. Позивач вважає що він є батьком дитини і має право спільно проживати з ним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з наведених вище підстав та в звязку з тим, що висновком експерта підтверджено батьківство позивача по відношенню до [PERSON] Відповідач [PERSON] та її представник вважають позовні вимоги не обґрунтованими, просили відмовити в задоволенні позову. [PERSON] пояснила, що її сестра за життя не бажала оформлення батьківства за позивачем, і коли була хворою та знала що помре, разом з сином приїхала до батьків та вважала за необхідне залишити дитину на виховання [PERSON] Таким чином, вона не бажала щоб позивач займався вихованням дитини та свідомо передала його своїй сестрі. Це було її бажанням і останньою волею. Позивач на протязі часу розгляду даної справи жодного разу не приїздив до дитини, не виявляв жодних намірів спілкування з ним. Дитина виявляє бажання залишитися на вихованні у відповідача та не бажає проживати з позивачем. Крім того, [PERSON] вважає що висновок експерта не відповідає дійсності і позивач не є біологічним батьком дитини. Представник Органу опіки та піклування Богодухівської РДА в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог в частині встановлення батьківства позивача по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] та внесення відповідних записів про це до актового запису про народження, оскільки обставина батьківства підтверджується висновком експерта. Проте, представник третьої особи заперечувала проти позову в частині передачі дитини на вихованню позивачу, оскільки [PERSON] розпорядженням Богодухівської РДА призначено опікуном малолітнього [PERSON] і питання про передачу дитини батькові слід вирішувати після набрання законної сили рішення про встановлення батьківства. На даний час вимога позивача про передачу йому на виховання дитини є передчасною. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині встановлення батьківства та зобовязання внесення відповідних змін до актового запису про народження, та відмові в частині передачі дитини на виховання позивачу виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] народився 13 липня 2008 року. Його матірю є [PERSON], а батьком дитини вказано [PERSON]. Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України від 04.06.2013 року № витягу 00012253750 (а.с. 7). Згідно свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №457248, виданого 03.09.2014 року Відділом ДРАЦС РС Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області, [PERSON] померла 3 вересня 2014 року у віці 38 років в м. Богодухів Харківської області, актовий запис №204 від 03.09.2014 року. Відповідно до розпорядження Богодухівської РДА №341 від 2.10.2014 року, [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO] (а.с. 128). Відповідно до висновку експерта №87 від 29.01.215 року в генотипі [PERSON], по всіх досліджуваних локусах виявлені алелі, які могли бути утворені шляхом успадкування з генотипу [PERSON]. Таким чином, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,9%; за вимогами Другого Міжнародного Симпозіуму з Ідентифікації людини біологічне батьківство вважається доведеним (а.с.97-100). Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Відповідно до ст. 15 ч.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Таким чином, суд вважає доведеним факт біологічного батьківства позивача по відношенню до малолітнього [PERSON], що підтверджується висновком експерта і у суду не має підстав не довіряти цьому висновку. Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимоги позивача про передачу йому на виховання малолітньої дитини, суд виходить з того, що на час постановлення рішення права позивача не порушено та дитина на законних підставах передана на виховання відповідачу і питання про його подальшу передачу батькові повинно вирішуватися органом опіки та піклування. На підставі викладеного,

Outcome: partial