Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В позові вказував, що 23.08.2003 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Хутірською сільською радою Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 11. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] У квітні 2009 року він забрав дітей та переїхав до матері у [ADDRESS], де проживає спільно з дітьми. Відповідач не бере участі у вихованні дітей, телефонує 1-2 рази на рік, участі у їх матеріальному утриманні не бере. Відповідач працює, отримує заробітну плату, але не проявляє ніякого інтересу до дітей. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задоволити, пояснив суду, що життя з відповідачем не склалося, через те, що мати не піклувалася за своїх дітей вимушений був в квітні 2009 року забрати дітей та проживати окремо у своєї матері. Готував документи щоб позбавити відповідача батьківських прав, але справа до суду не дійшла. Їх шлюб розпався остаточно, діти перебувають на його повному утриманні, його заробіток складає близько 2000 грн. щомісяця, мати дітей матеріальної допомоги не надає, що вимусило його звернутися до суду. Відповідач позов визначала частково, не заперечувала проти розірвання шлюбу з позивачем, проти вимог по стягненню з неї аліментів заперечувала. Пояснила суду, що вона працює, отримує незначну заробітну плату, близько 1400 грн. на місяць, витрати на проїзд до місця роботи щомісячно складають близько 300 грн., у зв'язку з нехваткою грошей вимушена брати кредити для проживання та харчування, в будинку використовує електроопалення та готує їжу на електроплиті, у зв'язку з чим має великі витрати за комунальні послуги. Просила суд відмовити в задоволенні вимог про стягнення з неї аліментів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача і відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З копії свідоцтва про одруження вбачається, що між сторонами по справі 23.08.2003 року було укладено шлюб, зареєстрований Хутірською сільською радою Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 11. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З пояснень сторін вбачається що вони разом не проживають з 2009 року, шлюбних відносин не підтримують. Враховуючи визнання відповідачем позову суд вважає, що вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою і підлягає задоволенню. За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти - дочка [PERSON], [INFO] і дочка [PERSON], [INFO]., що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Згідно копії довідки № 89 від 08.02.2016 року, виданої Кононівською сільською радою Драбівського району Черкаської області, [PERSON] і [PERSON] проживають в с. Кононівка з квітня 2009 року і знаходяться на повному утриманні батька [PERSON] З сторін по справі вбачається, що мати дітей не приймає участі в їх утриманні та вихованні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів з врахуванням того, що позивач утримує двох дітей, є обґрунтованим і таким, що відповідатиме інтересам дітей. Суд не приймає доводи відповідача, про те, що її незначна заробітна плата може бути підставою для звільнення її від обов'язку по утриманню своїх дітей. З пояснень самого відповідача вона не є інвалідом, має постійний заробіток, а тому відповідно до вимог закону зобов'язана приймати участь у вихованні своїх дітей та докладати всі зусилля для його виконання. Витрачання частини заробітку на утримання власних дітей не може бути порушенням її прав. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів з 01.01.2010 року суд зазначає наступне. Статтею 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивач не надав суду доказів того, що ним вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а тому суд вважає, що стягнення аліментів потрібно проводити з час подання позову до суду, тобто з 25.02.2016 року. Судові витрати потрібно стягнути з відповідача відповідно до ч.1, 3 ст.88 ЦПК України. Оскільки стягувані суми стосуються аліментів, рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial