Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, уточнивши його, в якому просив стягнути з ТОВ «АГРОМА» на його користь 122 932 гривні 89 копійок, зокрема: грошову компенсацію за невикористану ним відпустку за період роботи на посаді директора цього товариства з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року у розмірі 24 575 гривень 09 копійок з урахуванням індексу інфляції за період прострочення, а також компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат, зокрема: несвоєчасно виплаченої заробітної плати за той самий період у розмірі 22 901 гривні 80 копійок, несвоєчасно виплаченої компенсації при звільненні у розмірі 75 456 гривень 00 копійок (а.с. 1-2, 28-31, 85-87). В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та пояснив, що згідно з пунктом 4.3. трудового контракту від 12 березня 2012 року, укладеного між ТОВ «АГРОМА» та [PERSON], позивач, як директор товариства, мав право на щорічну відпустку тривалістю 24 календарних дні, яку не використав. Для розрахунку компенсації за невикористану відпустку при звільненні обчислено її тривалість за період з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року у кількості 35 календарних днів, а компенсація за неї обчислена у розмірі 14 197 гривень 05 копійок та збільшена на індекс інфляції за період з 1 вересня 2013 року по 30 квітня 2015 року на 3 719 гривень 63 копійки на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Крім того, зазначав, що на підставі рішення Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року у справі № 633/59/14-ц, на користь позивача було стягнуто з відповідача вихідну допомогу при звільненні у розмірі 288 000 гривень 00 копійок, яка була фактично сплачена йому не 28 серпня 2013 року, тобто не в день звільнення, а лише 31 грудня 2014 року. Зазначене прострочення позивач також вважав підставою для застосування положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та обчислення такої компенсації за період з 1 вересня 2013 року по 31 грудня 2014 року в розмірі 75 456 гривень 00 копійок. Так само, представник позивача наполягав на компенсації у розмірі 22 901 гривні 80 копійок втрати позивачем частини доходу, пов'язаної з несвоєчасною виплатою частини щомісячної заробітної плати за період з 12 березня 2012 року по 31 липня 2013 року, яка була сплачена позивачу не у відповідному місяці, а 11 листопада 2014 року в порядку виконання рішення Печенізького районного суду Харківської області від 18 вересня 2014 року у справі № 633/265/14-ц. Відповідач проти позову заперечував частково. Зазначав, що дійсно за період роботи директором ТОВ «АГРОМА» з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року позивач у щорічній відпустці не перебував, у зв'язку з чим, має право на грошову компенсацію за 35 днів невикористаної відпустки. Проте, не погоджуючись з розрахунком, наведеним позивачем, наполягав на проведенні розрахунку цієї компенсації, виходячи не з розміру заробітної плати, зазначеної в контракті, а з розміру заробітної плати, яка була нарахована позивачу та фактично виплачена йому під час роботи у ТОВ «АГРОМА». Свою позицію обґрунтовував Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року. Крім того, наполягав на утриманні з цієї компенсації всіх обов'язкових платежів та за вирахуванням яких визначив її розмір у сумі 5 843 гривні 05 копійок. Проти інших позовних вимог відповідач заперечував повністю, посилаючись на те, що вихідна допомога при звільненні та грошова компенсація за невикористану відпустку носять разовий характер, а тому на них не розповсюджується дія Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Зазначав, що у випадку несвоєчасного розрахунку при звільненні працівника статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачена інша матеріальна відповідальність роботодавця, а саме сплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідач також повністю заперечував проти стягнення з нього компенсації втрати частини доходів позивача у зв'язку з порушенням строків виплати йому заробітної плати за період з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року на підставі рішення Печенізького районного суду Харківської області від 18 вересня 2014 року у справі № 633/265/14-ц. Обґрунтовував свою позицію тим, що всі розрахунки проведені позивачем без утримання із заробітної плати податків і обов'язкових платежів, тоді як це прямо передбачено Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Крім того, заперечував наявність вини ТОВ «АГРОМА» у несвоєчасній виплаті заробітної плати та у виплаті її не у повному обсязі. Пояснював, що частина заробітної плати, за несвоєчасну виплату якої позивач зажадав отримати компенсацію, не була нарахована самостійно відповідачем, а стягувалась в порядку виконання рішення суду, у зв'язку з чим, викладені в рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/2013 та 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року позиції не застосовуються до спірних правовідносин. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12 березня 2012 року між сторонами було укладено контракт на управління підприємством, за умовами якого позивач був зобов'язаний виконувати обов'язки директора ТОВ «АГРОМА» (а.с. 99-101). Відповідно до пункту 4.3. цього Контракту позивачеві надавалась щорічна відпустка тривалістю 24 календарних дні із збереженням середньої заробітної плати. Розмір грошової винагороди позивача був визначений пунктом 5.1. Контракту у вигляді щомісячної виплати у розмірі 12 000 гривень. Як убачається зі змісту рішень Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року у справі № 633/59/14-ц та від 18 вересня 2014 року у справі № 633/265/14-ц, і ці обставини відповідно до частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню як такі, що встановлені судовими рішеннями у цивільній справі, що набрали законної сили, оскільки в цій справі беруть участь ті самі особи, позивача було звільнено з займаної посади 28 серпня 2013 року, на його користь було стягнуто з відповідача вихідну допомогу у розмірі 288 000 гривень 00 копійок та невиплачену частину заробітної плати за період з 12 березня 2012 року по 31 липня 2013 року у розмірі 118 461 гривні 86 копійок (а.с.14-24, 82-84). Зазначені рішення були виконані відповідачем повністю, зокрема: в частині виплати вихідної допомоги 31 грудня 2014 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 152, 153 від тієї ж дати (а.с. 96-98), та в частині виплати частини заробітної плати - 11 листопада 2014 року, що підтверджується відміткою державного виконавця у виконавчому листі (а.с. 94-95). Розмір нарахованої позивачу заробітної плати за період з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року зазначено у індивідуальній відомості про застраховану особу у Пенсійному фонді України, довідці про середню заробітну плату та видаткових касових ордерах (а.с. 3, 44-77, 92). Суд досліджує спірні правовідносини на їхню відповідність трудовому законодавству України, зокрема: · Конституції України; · Кодексу законів про працю України; · Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24 березня 1995 року; · Закону України «Про відпустки» № 504/96-ВР від 15 листопада 1996 року; · Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року; · Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року; · Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики № 5 від 13 січня 2004 року; · Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, при цьому виходить з наступного. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається статтею 43 Конституції України. Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці» та частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у встановлені на підприємстві строки, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Отже, невиплата позивачу частини щомісячної заробітної плати за період з 12 березня 2012 року по 31 липня 2013 року протягом семи днів після закінчення кожного періоду, за який здійснюється виплата, є порушенням його прав, як працівника. Шкода, заподіяна відповідачем затримкою виплати заробітної плати позивачу, відшкодовується відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари та тарифів на послуги за формулою, визначеною у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, якщо індекс цін за цей період зріс більш, як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін, який визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Як убачається з індивідуальної відомості про застраховану особу форми ОК-5 ТОВ «АГРОМА» (а.с. 3) за березень 2012 року позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 3 800 гривень 00 копійок, у той час, як контрактом розмір його щомісячної винагороди складає 12 000 гривень, тобто, як встановлено рішенням суду від 18 вересня 2014 року у справі № 633/265/14-ц (а.с. 103-105) частина невиплаченої заробітної плати за період з 12 по 31 березня 2012 року склала 5 857 гривень 20 копійок, які були фактично виплачені відповідачем 11 листопада 2014 року (а.с. 95). Виходячи з листа Верховного Суду України № 62-97р від 3 квітня 1997 року «Рекомендації стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», інфляційні зміни обчислюються без урахування поточного місяця, якщо погашення заборгованості відбулось з 1 по 15 число цього місяця. Інформація щодо розміру індексів інфляції за необхідний період розміщена на офіційному веб-сайті http://www.ukrstat.gov.ua. Таким чином, компенсація втрати частини наведеного вище грошового доходу позивача за березень 2012 року обчислюється за період з 1 травня 2012 року (оскільки право на компенсацію виникає у разі затримки на один і більше календарних місяці) по 30 жовтня 2014 року (оскільки фактичний розрахунок відбувся 11 листопада 2014 року, тобто до 15 числа цього місяця) за наступною формулою: 5 857 гривень 20 копійок (несвоєчасно виплачена заробітна плата) * 1,185 (сукупний індекс інфляції за зазначений період) - 5 857 гривень 20 копійок (сплачена заробітна плата) = 1 082 гривні 90 копійок. Розрахунок розміру компенсації втрати частини грошового доходу внаслідок несвоєчасної виплати позивачу частини заробітної плати за період з квітня 2012 року по липень 2013 року проводиться судом за тією самою формулою та складає відповідно у 2012 році: за квітень 1 413 гривень 42 копійки, за травень 1 440 гривень 24 копійки, за червень 1 304 гривні 17 копійок, за липень 1 244 гривні 52 копійки, за серпень 1 466 гривень 29 копійок, за вересень 1 466 гривень 29 копійок, за жовтень 1 465 гривень 32 копійки, за листопад 1 445 гривень 27 копійок, за грудень 1 427 гривень 64 копійки, та за 2013 рік: за січень 1 435 гривень 88 копійок, за лютий 1 487 гривень 41 копійка, за березень 1 399 гривень 91 копійка, за квітень 1 352 гривні 67 копійок, за травень 1 256 гривень 05 копійок, за червень 1 166 гривень 60 копійок, за липень 1 176 гривень 55 копійок. Загальний розмір компенсації втрати частини заробітку позивачем у зв'язку з несвоєчасною виплатою йому заробітної плати за період з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року складає 23 031 гривень 13 копійок. Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо можливості нарахування відповідної компенсації на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виключно у зв'язку з несвоєчасною виплатою самостійно нарахованої роботодавцем заробітної плати, а не тієї її частини, яка сплачена ним на виконання рішення суду. Як роз'яснив Верховний Суд України у сформульованій ним правовій позиції у справі № 6-43цс14 від 21 травня 2014 року компенсація витрат частини доходів (зокрема, заробітної плати) у зв'язку з порушенням строків їх виплат провадиться у тому самому порядку і тоді, коли це пов'язано з несвоєчасним виконанням судового рішення. Суд також відкидає заперечення відповідача щодо необхідності встановлення особи, винної у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачу, оскільки виходячи зі змісту статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» така компенсація підлягає виплаті працівникові у будь-якому разі за наявності затримки виплати заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця. Доводи відповідача щодо можливості стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат виключно щодо нарахованого, але невиплаченого грошового доходу спростовуються роз'ясненнями Конституційного Суду України, викладеними в рішеннях від 15 жовтня 2013 року у справах № 8-рп/2013 та 9-рп/2013, де прямо зазначено, що працівник має право на отримання сум індексації заробітної плати та компенсації втрати її частини незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Що ж стосується посилання відповідача на розрахунок компенсації втрати частини доходів від заробітної плати після вирахування з неї обов'язкових платежів та зборів, то суд зазначає наступне. Як убачається з виконавчого листа у справі № 633/265/14-ц відповідачем було сплачено позивачеві частину заробітної плати у повному обсязі без вирахування податків та інших платежів, а будь-якого бухгалтерського розрахунку розміру заробітної плати позивача після відрахування цих платежів суду не надано. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, яка підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Суд також задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористану позивачем відпустку за період роботи з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року, при цьому виходить з наступного. Суд вважає встановленими згідно зі статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України день звільнення позивача 28 серпня 2013 року, оскільки це встановлено рішенням суду в справі № 633/59/14-ц, та ту обставину, що ним за період з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року не було використано щорічну відпустку, оскільки сторони цього не оспорюють. Відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Як зазначено в листі Міністерства праці та соціальної політики України № 208/13/116-11 від 24 червня 2011 року та виходячи з Порядку обчислення середньої заробітної плати, кількість днів невикористаної щорічної відпустки належить розраховувати, виходячи з фактичної тривалості належної працівникові щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому ним часу. Відповідно до пункту 4.3. контракту позивачу надавалась щорічна відпустка тривалістю 24 календарні дні., отже, за період з 12 березня 2012 року по 12 березня 2013 року позивачу належить виплатити грошову компенсацію за повні 24 календарні дні невикористаної відпустки. Кількість днів невикористаної позивачем відпустки за період з 13 березня по 28 серпня 2013 року належить розраховувати наступним чином: 24 календарні дні (тривалість щорічної відпустки позивача) / 355 днів (кількість днів у році за винятком святкових днів згідно статті 73 Кодексу законів про працю України) х 164 календарні дні (кількість днів за період з 13 березня по 28 серпня 2013 року за винятком 5 святкових днів згідно статті 73 Кодексу законів про працю України) = 11 календарних днів. Таким чином, грошову компенсацію за невикористану позивачем відпустку за період з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року належить розраховувати за 35 днів. Згідно пунктів 2, 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплатитакої компенсації. Нарахування компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів невикористаної відпустки. Суд відкидає заперечення відповідача щодо необхідності проведення розрахунку грошової компенсації позивачеві за невикористану відпустку, виходячи з нарахованої йому відповідачем заробітної плати, з огляду на відсутність правового обґрунтування такої позиції, та проводить розрахунок, виходячи з розміру заробітної плати, визначеної в Контракті та фактично виплаченої позивачеві, тобто наступним чином: 12 000 гривень 00 копійок (щомісячна заробітна плата) х 12 місяців / 355 календарних днів (кількість днів у році за вирахуванням святкових днів) х 35 = 14 197 гривень 18 копійок. Разом з тим, суд відмовляє у частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача компенсації за несвоєчасну виплату вихідної допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористану відпустку на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, виходячи з наступного. Зазначені нормативно-правові акти не підлягають застосуванню до цих правовідносин, оскільки грошова компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога при звільненні не є заробітною платою (оплатою праці) або компенсаційними виплатами, що мають постійний характер, в розумінні статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці», статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат» та пункту 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні є обов'язком роботодавця, за несвоєчасне виконання якого наступає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України у вигляді сплати на користь працівника середнього заробітку за весь час затримки проведення розрахунку при звільненні. Зазначена компенсація сплачується роботодавцем у встановленому законом розмірі за весь час затримки розрахунку по всім виплатам, які належать працівнику на день його звільнення, а її розмір не залежить від виду та розміру таких виплат. Як убачається з матеріалів справи, рішеннями Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року у справі № 633/59/14-ц (а.с. 14-24) та від 18 вересня 2014 року у справі № 633/265/14-ц (а.с. 25-27) з відповідача було стягнуто на користь позивача компенсацію за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні відповідно у розмірі 51 180 гривень 32 копійки за період з 29 серпня 2013 року по 30 квітня 2014 року та у розмірі 23 507 гривень 24 копійок за період з 1 травня 2014 року по 27 серпня 2014 року. Інший вид відповідальності роботодавця за несвоєчасну виплату вихідної допомоги та грошової компенсації за невикористану відпустку чинним трудовим законодавством України не передбачений, а положення статті 625 Цивільного кодексу України до трудових правовідносин не застосовуються (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові № 6-43цс14 від 21 травня 2014 року). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial