Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про відшкодування затрат при постачанні будівельних матеріалів на будівництво. Просить стягнути з [PERSON] на свою користь 30000 гривень на відшкодування затрат при постачанні будівельних матеріалів на будівництво. Позовні вимоги обґрунтовує рішенням Славутицького міського суду Київської області від 23 червня 2014 року по справі №1023/1993/12 за позовом [PERSON], до [PERSON], третя особа без самостійних вимог - АГК «Ластівка», - про розподіл майна подружжя, зустрічною позовною заявою [PERSON], до [PERSON], третя особа без самостійних вимог - АГК «Ластівка» про розподіл майна подружжя, та позовом третьої особи з самостійними вимогами [PERSON], до [PERSON], та [PERSON], про визнання права власності на 1/3 частку майна, що є у спільній сумісній власності членів сім'ї, за яким йому було надано роз'яснення про наявність у нього права на відшкодування затрат на будівництво, а також на те, що відповідач визнав його участь в оплаті ним транспортних послуг при постачанні будівельних матеріалів на будівництво котеджу в сумі 60 000 гривень. Також на підтвердження своїх вимог позивач послався на письмові докази, наявні в матеріалах зазначеної цивільної справи. В судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, суду дали покази аналогічно викладеним в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, так як вони є безпідставними крім того просив застосувати строк позовної давності у три роки. В судовому засіданні з,ясовано, що відповідно до цивільної справи №1023/1993/12, П№2/377/13/14 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Автогаражний кооператив «Ластівка», - про розподіл майна подружжя; зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог - Автогаражний кооператив «Ластівка» - про розподіл майна подружжя, та позовом третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] - про визнання права власності на 1/3 частку майна, що є у спільній сумісній власності членів сім'ї. Прийнято рішення Славутицького міського суду від 23 червня 2014 року про часткове задоволення первісного та зустрічного позову. В той же час в задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] відмовлено. Ухвалою суддів судової палати у цивільних справа Апеляційного суду Київської області від 18 серпня 2014 року вказане рішення залишено без змін. Заслухавши сторони, вивчивши надані документи суд дійшов до висновку про безпідставність позовних вимог. Суд вважає, що посилання [PERSON], в своїх позовних вимогах на вищезазначене рішення, а саме на норму процесуального права ч.3 ст.61 ЦПК України є безпідставним. Відповідно до даної норми закону визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені судовим рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір і які зазначені в резолютивній частині рішення. Як вбачається з рішення суду, на обставини, на які посилається позивач як на доказ, що не потребує повторного доказування, предметом судового розгляду було питання поділу спільного майна подружжя, та вимоги [PERSON], який вступив у справу як третя особа, що заявляє самостійні вимоги, з позовом про визнання за ним права власності на 1/3 частину спільної сумісної власності сім'ї - будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, використаних на будівництві незакінченого будівництвом житлового будинку за адресою: м. Славутич Московський квартал будівельна позиція № 1-16. Вимоги третьої особи за вищевказаною справою ґрунтувалися на тому, що він вважав себе членом сім,ї позивача і відповідача, а тому вимагав визнання за ним права власності на 1/3 частину вищевказаного майна. Судом у задоволенні його вимог було відмовлено в повному обсязі. В той же час, заявлені ним вимоги за новим позовом до відповідача стосуються питання відшкодування затрат при постачанні будівельних матеріалів на будівництво, що не було предметом спору за попередньою справою, які ґрунтуються на зовсім інших правових підставах - ст.530, ст.ст. 1212-1213 ЦК України Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Вищенаведені обставини та норми процесуального права щодо подання доказів сторонами у справі на підтвердження своїх вимог або заперечень, свідчать про відсутність підстав застосування до спірних правовідносин за даною справою ч.3 ст.61 ЦПК України, оскільки оцінка судом обставин за іншою цивільною справою про поділ майна подружжя не має преюдиційного значення, так як вони стосувалися іншого предмету спору та були побудовані на зовсім інших правових підставах. Позивачем не надано суду і будь - яких доказів на підтвердження його вимог майнового характеру, які можна було б вважати належними та допустимими. Належними за ч.1 ст.58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Як зазначено у рішенні Славутицького міського суду Київської області від 23 червня 2014 року (справа №1023/1993/12) письмові докази, на які посилається [PERSON], як на підставу підтвердження своїх вимог, суд до уваги не прийняв, оскільки під час розгляду справи було встановлено факт їх фальсифікації. Що ж стосується участі позивача у будівництві шляхом оплати ним транспортних послуг в сумі біля 60 000 гривень при постачанні будівельних матеріалів на будівництво за рахунок його взаємовідносин з певним підприємством, про яке іде мова у вищезазначеному рішенні, то воно також не підтверджено жодним письмовим доказом, який можна було б визнати таким, що отриманий у відповідності до порядку, встановленого законом. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що у суду немає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], по суті. Вимоги позивача про те, що позовні вимоги [PERSON], заявлені позивачем поза межами визначеного ст. 257 ЦК України загального строку позовної давності у три роки суд не бере до уваги.

Outcome: dismissed