Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року померла його мати [PERSON] Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого входить право на земельну частку (пай) розміром 4,76 в умовних кадастрових гектарах на території Межиріцької сільської ради Лебединського району Сумської області. Спадщину матері він прийняв у відповідності до вимог чинного на той час законодавства, але до цього часу не отримав свідоцтво про право на спадщину. При звернення до нотаріуса йому було роз'яснено, що у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку йому не може бути видане дане свідоцтво. Тому позивач просив встановити факт належності частки (паю) померлій [PERSON], а за ним визнати право власності на дане спадкове майно. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися. Позивач в наданій заяві свої вимоги підтримав та просив справу розглянути у його відсутності. Представник відповідача в заяві, адресованій суду проти позову не заперечив, справу також просив розглянути без його участі. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги пов'язані зі спорами про спадкове право, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. [INFO] року померла [PERSON], яка була матір'ю позивача. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на право на земельну частку (пай), розміром 4,76 в умовних кадастрових гектарах на території Межиріцької сільської ради Лебединського району Сумської області, що належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 21.03.1997 року. [PERSON] має право на спадщину померлої [PERSON], так як є спадкоємцем за законом у першу чергу. Спадщину матері він прийняв у визначеному законом порядку, так як проживав разом з [PERSON] на час її смерті, що вбачається з довідки (а.с. 11). Відповідно він є таким, що фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Однак, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну частку у зв'язку з відсутністю на неї правовстановлюючого документу. Зазначене змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Згідно зі ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. При цьому суд враховує те, що згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. З огляду на викладене, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України від 16.01.2003 № 435-IV. Згідно вимог ст. ст. 325, 328, 1216, 1217, 1222 - 1223 ЦК України фізичні особи можуть бути суб'єктами права власності на підставах, не заборонених законом і мають право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, а спадкоємці мають право прийняти спадщину. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, так як стверджуються відповідними доказами. Наведені факти в ході судового розгляду не були оспорені з боку відповідача і позовні вимоги визнаються сільською радою в повному обсязі, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. При ухваленні рішення суд також враховує, що відповідно до довідки відділу у Лебединському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області № 402/106-17 (а.с. 15) згідно технічної документації по корегуванню схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) по КСП ім. Чапаєва Лебединського району Сумської області та розпорядження голови Лебединської райдержадміністрації № 136 від 23.04.2000 року «Про затвердження земельної частки (паю) та її розміру у умовних кадастрових гектарах» розмір зазначеної вище земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить - 4,44. Саме у такому розмірі за позивачем слід визнати право власності на спірну частку (пай).

Outcome: approved