Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № PLOKGK0000000014 від 31.07.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 35617,90 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.07.2028 року. У забезпечення виконання кредитних зобовязань у цей же день між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки. Проте відповідачі належним чином не виконали зобовязання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 41 601,78 доларів США, яку й просили стягнути солідарно з відповідачів. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, та зазначила, що позивач не вжив заходів щодо реструктуризації боргу, не звертався своєчасно для стягнення боргу, а також не врахував наявність форс-мажорних обставин у вигляді обвалу курсу гривні. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що сплинув строк позовної давності щодо частини вимог; окрім того, вважає безпідставними вимоги про стягнення штрафів та пені, оскільки це суперечить правовим позиціям Верховного Суду України, висловленим у постанові від 21.10.2015 року за №6-2003цс15. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 31.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]укладено кредитний договір № PLOKGK0000000014, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 35617,90 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.07.2028 року (а.с. 15-17). З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 31.07.2008 року укладено договір поруки, відповідно до положень якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором у тому розмірі, що і боржник, у випадку невиконання боржником обовязків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 22). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 2 статті 1050 ЦК України передбачає, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно з ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 25 802,12 доларів США, 7164,43 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом та 1873,66 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом та 4769,72 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Позовні вимоги про стягнення 11,36 доларів США штрафу (фіксована частина) та 1980,50 доларів США штрафу(процентна складова) не підлягають задоволенню з таких підстав. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів 11,36 доларів США штрафу (фіксована частина) та 1980,50 доларів США штрафу(процентна складова) не підлягають задоволенню. Відповідна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року (справа № 6-2003цс15). Заява представника відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки згідно з п. 5.5 кредитного договору від 31.07.2008 по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів сторонами встановлений строк позовної давності тривалістю 5 років. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial