Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій вказує, що 13.03.2010 року він придбав автомобіль «Mersedes-Bens 312 D», 1998 р.в., кузов № [NUMBER] у гр. [PERSON], який діяв на підставі довіреності в інтересах та від імені [PERSON], який був власником вказаного автомобіля. Продаж відбувся шляхом укладення біржової угоди (договору) від 13.03.2010 року. 16.03.2010 року позивач зареєстрував вказаний автомобіль на своє імя. 23.05.2011 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області було винесено постанову про накладення заборони на проведення реєстраційних операцій щодо транспортних засобів, серед яких і вказаний автомобіль. Вказана постанова була винесена в рамках кримінальної справи № 181-0311. В подальшому, із вказаної кримінальної справи було виділено кримінальну справу № 181-0062. 28.05.2013 року СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до ЄДРДР за № 12013150060001639, досудове розслідування триває по цей час. Позивач вважає, що він є добросовісним набувачем вказаного автомобіля, не є фігурантом вказаних кримінальних проваджень, а накладений арешт на транспортний засіб обмежує його у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, просить суд ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту вказаний автомобіль шляхом зняття заборони на проведення реєстраційних операцій щодо транспортного засобу. Позивач та його представник в судовому засіданні дали пояснення аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник прокуратури в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та вказав, що звільнення майна з-під арешту повинно бути здійснено в рамках кримінального провадження. Представник залізничного ВП ГУНП у Львівській області в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню враховуючи наступне. Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки «Mersedes-Bens 312 D», 1998 р.в., кузов № [NUMBER] державний номерний знак: СЕ 6264 АР. Датою реєстрації вказаного транспортного засобу є 25.08.2010 року. Відповідно до постанови старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області від 23.05.2011р. [PERSON], в ході розгляду кримінальної справи № 181-0311, порушеної щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області за фактом зловживання службовим становищем та перевищенням службових повноважень за ознаками злочинів, передбачених ст. ст.364 ч. 3, 365 ч. 1 КК України та за фактом підроблення документів та їх використання невстановленими особами за ознаками злочинів передбачених ст. 358 ч. ч. 1, 3 КК України, на автомобіль позивача накладено заборону на проведення реєстраційних операцій. Вказаний автомобіль був зареєстрований на позивача ВРЕВ для обслуговування м. Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області, на підставі всіх необхідних, для цього документів. В подальшому, із вказаної кримінальної справи було виділено кримінальну справу № 181-0062. 28.05.2013 року СВ Залізничним РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до ЄДРДР за № 12013150060001639, досудове розслідування триває. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ч.1 ст.317 ЦК України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст.321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності чи обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Виходячи з обставин встановлених по справі, на підставі наведеного, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, неправомірної поведінки позивача при купівлі автомобіля не було, останній у встановленому законом порядку придбав автомобіль, належним чином оформив правовстановлюючі документи, тобто правомірно набув у власність транспортний засіб та став його єдиним та належним власником. При купівлі транспортного засобу позивач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, не знав і не міг знати, що первинна реєстрація автомобіля була проведена з порушенням вимог закону, а тому і підстав для накладення заборони на такий транспортний засіб з точки зору цивільно-правового законодавства немає, оскільки така заборона, в даному випадку є обмеженням права власника. Як вбачається з ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня 2011 року, від 17 липня 2012 року, 19 вересня 2012 року, 10 жовтня 2012 року, а також ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 січня 2010 року, що постановлені у справах з подібних правовідносин, касаційний суд вказав, що право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власності поширюється на ці відносини. Будучи належним власником свого майна та маючи передбачене ЦК України та Конституцією України право на розпорядження ним позивач вправі вимагати усунення порушень його права шляхом скасування накладеного постановою обмеження, що має наслідком задоволення позову.

Outcome: approved