Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» права власності на квартиру [ADDRESS], вартість якої становить 935 203,27 гривень, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № В 19 від 19.01.2007 р. в сумі 140 926,98 доларів США та виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з зазначеної квартири. В обґрунтування своїх вимог вказує на наступні обставини . 19.01.2007 р. між Акціонерним банком «Південний» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № В 19, згідно умов якого Банк відкрив [PERSON] кредитну лінію в сумі 130 000,00 доларів США, а [PERSON], з урахуванням всіх змін та доповнень, зобов'язалася сплатити за користування кредитом проценти за ставкою 14 % річних і повернути заборгованість за кредитною лінією в строк до 18.01.2012 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON], [PERSON] та банком був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 22 січня 2007 р. та зареєстрований за № 194, згідно умов якого останні надали в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS]. Банк cвої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Враховуючи те, що [PERSON] неодноразово порушувала умови Кредитного договору, внаслідок чого за Кредитним договором виникла істотна за розміром заборгованість, яка перевищує вартість предмета іпотеки, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за Банком права власності на квартиру [ADDRESS] та виселення її мешканців. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що рішення у справі підлягає задоволенню. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі наданих сторонами пояснень та письмових доказів. 19.01.2007 р. між Акціонерним банком «Південний» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № В 19, згідно умов якого позивач відкрив [PERSON] кредитну лінію в сумі 130 000,00 доларів США, а [PERSON] з урахуванням всіх змін та доповнень зобов'язалася сплатити за користування кредитом проценти за ставкою 14 % річних і повернути заборгованість за кредитною лінією в строк до 18.01.2012 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між [PERSON], [PERSON] та банком був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 22 січня 2007 р. та зареєстрований за № 194, згідно умов якого [PERSON] та [PERSON] надали позивачу в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Обтяження вищевказаної квартири іпотекою на користь Акціонерного банку «Південний» було зареєстроване в державному реєстрі іпотек 22.02.2007 року за № 11357750, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 22.02.2007 р. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. [PERSON] видано кредит у розмірі 123 000,00 доларів США. [PERSON] неодноразово порушувала умови Кредитного договору, внаслідок чого станом на 07.07.2010 р. склалася заборгованість у розмірі 140 926,98 доларів США. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2010 р. по справі № 2-1445/2010 задоволені в повному обсязі позовні вимоги Акціонерного банку «Південний» до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за Кредитним договором № В 19 від 19.01.2007 р., загальна сума якої становить 140 926,98 доларів США, що еквівалентно сумі 1 114 506 , 93 грн. Вказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.02.2011 р., а також ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 05.07.2011 р. Вказаними судовими рішеннями встановлено наявність заборгованості позичальника - [PERSON] перед Акціонерним банком «Південний» за Кредитним договором № В 19 від 19.01.2007 р., сума якої становить 140 926,98 доларів США, що еквівалентно сумі 1 114 506 , 93 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На виконання вказаного рішення був отриманий виконавчий лист від 25.02.2011 р., який знаходиться на виконанні в Другому Приморському ВДВС Одеського МУЮ. Вказана заборгованість до цього часу залишається непогашеною в повному обсязі. Зокрема наведене підтверджується виписками по особовому рахунку позичальника - [PERSON], а також листом Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ від 06.12.2013 р. вих. № 48327. Відповідно до п. 3.2 договору іпотеки встановлено, що Іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за кредитним договором і за цим договором, яке виникає у іпотекодержателя у випадку невиконання (часткового невиконання) [PERSON] її зобов'язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та у випадках передбачених договором іпотеки. Відповідно до пункту 3.3 договору також передбачено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати спосіб звернення стягнення в тому числі згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Пунктом 4.1 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, наявність в іпотечному договорі зазначеного застереження свідчить про те, що підписанням іпотечного договору іпотекодавець засвідчив надання своєї згоди іпотекодержателю на прийняття останнім одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмета іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору та вимог чинного законодавства України. Також необхідно зазначити, що за своїм змістом зазначене в іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя цілком відповідає вимогам ст.ст. 626-628 ЦК України, тобто становить визначену на розсуд сторін правочину і погоджену ними домовленість, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, при цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, враховуючи, що умови укладеного між сторонами іпотечного договору містять відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття останнім права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором, то, відповідно, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись зазначеним способом на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України. Статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Статтею 35 передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. На вимогу вказаної норми Закону Акціонерним банком «Південний» на адресу іпотекодавців - [PERSON] та [PERSON] була направлена відповідна вимога про погашення заборгованості за Кредитним договором вих. № 0-16-32107БТ від 19.10.2009. Про отримання зазначеної вимоги відповідачами свідчить лист Кур'єрської служби доставки Next Day від 30.09.2013 р. Розділ 4 договору іпотеки, укладеного між позивачем та відповідачем, посвідченого [PERSON] 22.01.2007 р., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером 194, містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке передбачає право Акціонерного банку «Південний» звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність. Відповідно до ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності, складеного ТОВ «Південно-українське бюро консалтингу та оцінки» 27.03.2014 р., вартість вказаної квартири становить 935 203,27 грн., що за курсом гривні до долару США, встановленому НБУ на день складання висновку еквівалентно 87 630,67 доларів США. Крім того, відповідно до п. 39 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року встановлено, що «з урахуванням положень частини 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом». Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу України встановлено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Стаття 40 Закону України «Про іпотеку» визначає, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до пункту 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за № 5 встановлено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має врахувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. На виконання зазначених вимог чинного законодавства Акціонерним банком «Південний» відповідачам по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] 04.11.2013 р. за допомогою кур'єрської служби доставки «Фенікс» були надіслані вимоги про виселення вих. № 0-86-38612 від 04.11.2013 р., вих. № 0-86-38633 від 04.11.2013 р. та вих. № 0-86-38635 від 04.11.2013 р. Відповідач по справі - [PERSON] отримав вимогу про виселення 06.11.2013 р., про що свідчить його особистий підпис на накладній. [PERSON] та [PERSON] зазначені вимоги вручені не були, у зв'язку з їх відсутністю за адресою: [ADDRESS], [PERSON] отримати відправлення, для передачі відмовився, що підтверджується листом Кур'єрської служби доставки «Фенікс» від 29.11.2013 р. У зв'язку з тим, що Банку стало відомо про перебування [PERSON] в Одеському слідчому ізоляторі, а [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , всім зазначеним особам, в тому числі і [PERSON] повторно були направлені вимоги про виселення, зокрема [PERSON] було направлено повторну вимогу вих. № 0-86-5734БТ від 20.02.2014, яка згідно даних накладних кур'єрської служби доставки «Фенікс» №№ 002802 та 002803, була вручена [PERSON] 27.02.2014 р. та 25.02.2014 р. відповідно, про що свідчить особистий підпис [PERSON] [PERSON] повторна вимога про виселення вих. № 0-86-5727 від 20.02.2014 р. направлена за адресою її фактичного перебування, а саме: [ADDRESS], яка була доставлена 25.02.2014 р., що підтверджується накладною кур'єрської служби доставки «Фенікс» № 001897. Повторна вимога про виселення вих. № 0-86-5732 БТ від 20.02.2014 р. була вручена [PERSON] 25.02.2014 р., що підтверджує його особистий підпис на накладній кур'єрської служби доставки «Фенікс» № 001899. Отже, враховуючи той факт, що ринкова вартість предмета іпотеки не перевищує загальну суму заборгованості за Кредитним договором, а Позивачем належним чином виконано всі вимоги, передбачені ЦК України, Житловим Кодексом України та Законом України «Про іпотеку», заборгованість за Кредитним договором залишається не сплаченою, а відповідачі не звільнили зазначене приміщення, суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» права власності на квартиру [ADDRESS], вартість якої становить 925 203,27 гривень, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № В 19 від 19.01.2007 р. в сумі 140 926,98 доларів США , що еквівалентно сумі 1 114 506 , 93 грн., та виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з зазначеного приміщення . Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі, а також іншим способом, встановленим договором або законом.

Outcome: approved