Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що на праві приватної власності йому належить жиле приміщення у гуртожитку [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу жилого приміщення від 21.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Довгань О.І. за реєстровим №1935, право власності на яке 21.06.2018 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На даний час зареєстроване місце проживання у вказаному вище жилому приміщенні має відповідач [PERSON] з 05.12.2016 року. Відповідач не є родичем та членом сім`ї позивача, між ним та позивачем відсутні будь-які цивільно-правові угоди, в тому числі щодо користування жилим приміщенням позивача, а реєстрація місця проживання відповідача була здійснена 05.12.2016 року, тобто без згоди позивача та ще до придбання позивачем у власність такого приміщення. У зв`язку з цим, просив визнати відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням [ADDRESS] . Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.08.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, надав згоду на ухвалення заочного рішення. В останнє судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановлений законом порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Відповідно до ч.1, 3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, покладався на розсуд суду. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить жиле приміщення у гуртожитку [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу жилого приміщення від 21.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Довгань О.І. за реєстровим №1935, право власності на яке 21.06.2018 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно акту\~ЖЕК №1\~Суворовського району\~від 28.03.2019\~року [PERSON] не проживає у гуртожитку [ADDRESS] з 2017 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт непроживання відповідача без поважних причин понад 1 рік в житловому приміщенні, яке належить позивачу. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача та він не надавав згоди користуватися належним йому на праві власності приміщенням спірної кімнати. Отже, право користування членів сім`ї власника квартири кореспондується та є похідним від права власності на квартиру попереднього власника. Таким чином, з моменту реєстрації договору купівлі-продажу житлового приміщення від 21.06.2018 року право власності [PERSON] припинилося, відповідно, припинилося право користування не тільки самих власників, а й усіх членів їх сім`ї, та виникло у [PERSON] , яка в свою чергу не надавала згоди на користування спірним жилим приміщенням зазначеної кімнати відповідачу. Враховуючи зазначене, суд вважає позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При вирішенні питання щодо судових витрат суд керується загальними правилами ст.141 ЦПК України і стягує з відповідача судовий збір на користь позивача в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved