Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з первісним позовом до [PERSON] , яким вказав, що 30 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено та зареєстровано шлюб. Сімейні відносини між ними не склалися і 09 листопада 2019 року вказаний шлюб розірвано. В період шлюбу 30.01.2018 року, сторони за спільні кошти придбали у власність житловий будинок літ. А, загальною площею 78.5 кв. м., житловою площею 21.8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, загальною площею 0,1500 га, за цією ж адресою, які було оформлено на ім`я відповідачки. Пунктом 2.1 Договору купівлі-продажу від 20.01.2018 року було передбачено, що продажу будинку вчиняється за 149518, 00 грн. Грошові кошти в сумі 5000,00 грн. сплачені покупцем продавцю до оформлення цього Договору, а решту коштів у сумі 144518,00 грн, що еквівалентно 5200 дол. США продавець має отримати до 01.08.2019 року. У відповідності до п. 2.1 Договору купівлі-продажу від 30.01.2018 року, продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за 249870,00 грн. Грошові кошти в сумі 5000,00 грн сплачені покупцем продавцю до оформлення цього договору, а решту коштів у сумі 244879,00 грн, що еквівалентно 8800,00 дол. США, продавець має одержати за придбану покупцем земельну ділянку до 01.08.2019 року.На укладення вказаних договорів згода [PERSON] на придбання будинку та земельної ділянки були оформлені отримана у вигляді заяв, справжність підпису на яких засвідчено приватним нотаріусом. В даному будинку на сьогоднішній день проживає [PERSON] . Згоди про добровільний розподіл між сторонами не досягнуто. Позивач за первісним позовом вказав, що спірний житловий будинок та земельна ділянка не відносяться до переліку майна, яке є приватною власністю чоловіка або дружини, а були придбані за спільні кошти по договорами купівлі-продажу в період зареєстрованого шлюбу, тому є спільним сумісним майном подружжя та підлягають поділу в рівних частинах між подружжям. З урахуванням вищевикладеного, [PERSON] , збільшивши позовні вимоги заявою від 28.04.2021 року, просив суд: 1. визнати житловий будинок літ. А, загальною площею 78.5 кв.м, житловою площею 21.8 кв.м, із надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0,1500 га (кадастровий номер 6520387500:01:044:0001), що розташована за адресою: [ADDRESS] - спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; 2. поділити спільне майно; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. А, загальною площею 78.5 кв.м., житловою площею 21.8 кв.м, із надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,1500 га (кадастровий номер 6520387500:01:044:0001), що розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, яким вказала, що вона мала на меті змінити умови свого проживання шляхом переїзду із квартири до приватного житлового будинку. У зв`язку із цим позивач за зустрічним позовом 12.01.2018 року здійснила відчуження квартири [ADDRESS] , належної їй на праві особистої власності, набутої до шлюбу із [PERSON] . Продаж було вчинено за 187 624,00 грн, які були передані [PERSON] для придбання іншого житла.Оскільки отриманої грошової суми від продажу квартири не вистачало для придбання бажаного житла, у зв`язку із чим позивач за зустрічним позовом здійснювала пошуки продавців нерухомого майна із можливістю відстрочення платежу за придбання такого майна і 30.01.2018 рокуміж [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] .Продаж житлового будинку вчинено за ціною 149 518,00 грн, 5000,00 грн з яких було передано продавцеві до укладення цього договору. Решту коштів у сумі 144 518,00 грн продавець мав право отримати до 01.08.2019 року.Того ж дня між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим № 6520387500:01:044:0001 під житловим будинком за адресою: [ADDRESS] .Продаж земельної ділянки вчинено за ціною 249 870,00 грн, 5000,00 грн з яких було передано продавцеві до укладення цього договору. Решту коштів у сумі 244 870,00 грн продавець мав право отримати до 01.08.2019 року.З метою часткового виконання умов договорів купівлі-продажу від 30.01.2018 року про відстрочення сплати за придбання житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] передала продавцеві [PERSON] грошову суму у розмірі 180 000, 00 грн, про що остання склала письмову розписку. У червні 2018 року подружжя [PERSON] заселилися у житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . При цьому між ними вже були складні відносини, які призвели до фактичного припинення шлюбу.Так, у листопаді 2018 року [PERSON] зібрав свої речі та покинув займаний ним житловий будинок у зв`язку із чим ведення спільного господарства із [PERSON] припинилося.09.11.2019 року шлюб між сторонами було розірвано.Вже після розірвання шлюбу - 14.05.2020 року [PERSON] здійснила остаточний розрахунок із [PERSON] за придбання житлового будинку та земельної ділянки, у зв`язку із чим передала продавцеві грошову суму у розмірі 219 388,00 грн., про що остання склала письмову розписку.Окрім цього, 14.05.2020 року [PERSON] склала заяви про повний розрахунок та відсутність будь-яких претензій до [PERSON] , справжність підпису якої посвідчено приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області Товстоноженко А.В. Враховуючи ту обставину, що при укладенні договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 30.01.2018 року [PERSON] сплачено 180 000,00 грн, отриманих нею від продажу належного їй майна на праві особистої власності та здійснено остаточний розрахунок 14.05.2020 року після розірвання шлюбу, позивач вважає, що спірний житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , являються її особистою приватною власністю. З урахуванням того, що спірне нерухоме майно набуте у власність [PERSON] за рахунок належних їй особистих коштів, а не отримане спільними зусиллями чи спільною працею сторін, вона є єдиним власником такого майна. Тож просила суд: визнати житловий будинок літ. А загальною площею 78,5 кв.м., житловою площею 2 кв.м. із надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , особистою приватною власністю [PERSON] ; визнати земельну ділянку із кадастровим №6520387500:01:044:0001 площею 0,1500 га за адресою: [ADDRESS] , особистою приватною власністю [PERSON] та стягнути із [PERSON] на свою користь витрата пов`язані із розглядом цієї справи. В судовому засіданні: Представник позивача за первісним позовом - [PERSON] надала суду пояснення аналогічні позову, збільшені позовні вимог підтримала, просила суд їх задовольнити. Зустрічний позов не визнала, надала суду відзив на зустрічну позовну заяву, яким вказала, що [PERSON] не довела належними, допустимим та достатніми доказами, що спірне мано подружжя було придбано за її особисті кошти. Продаж належної їй частини квартири у м. Нова Каховка вчинялася 12.01.2018 року за 187624 грн в той час, як купівля-продаж спірного майна відбувалася 30.01.2018 року. Більш того, в момент вчинення даного правочину продавцю - [PERSON] були передані грошові кошти лише у розмірі 5000 грн., за одним договором та 5000 грн. за іншим, решту коштів покупець зобов`язалася виплатити до 01.08.2019 року. Щодо тверджень позивачки, що з метою часткового виконання умов договорів купівлі-продажу від 30.01.2018 року про відстрочення сплати за придбання житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] , передала продавцеві [PERSON] грошову суму у розмірі 180000,00 грн, про що остання склала розписку, то це повністю суперечить умовам укладених договорів купівлі-продажу житлового будинку від 30.01.2018 року та купівлі-продажу земельної ділянки від 30.01.2018 року, а саме п. 2.1., оскільки якщо б грошові кошти у розмірі 180000,00 грн. і передавалися, то це було вказано у даних договорах, оскільки розписка датована 30.01.2018 р.Отже, позивачка не довела, що спірне майно було придбано за її особисті кошти. В даному випадку, спірне майно сторонами було придбано за час перебування у шлюбі, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними Представник відповідача - [PERSON] первісний позов не визнала, заперечила проти їх задоволення. Зустрічний позов підтримала, надала суду пояснення, аналогічні зустрічному позову. Суду пояснила, що [PERSON] , ставить під сумнів ту обставину, що її довірительниця сплатила продавцеві за договорами купівлі-продажу від 30.01.2018 року 180000,00 грн отриманих нею 12.01.2018 року від продажу належної їй на праві особистої власності квартири. При цьому, [PERSON] не надає доказів, що спростовують ці обставини. Більш того, [PERSON] у своєму позові, в заяві про збільшення позовних вимог та відзиві на зустрічний позов стверджує, що спірне нерухоме майно було придбано за спільні із [PERSON] кошти, отримані ними під час шлюбу, при цьому, жодним доказом не обгрунтовує свою позицію та не надає доказів отримання ним будь-якого доходу, за рахунок якого він брав участь у сплаті грошових коштів за придбання житлового будинку та земельної ділянки. А твердження [PERSON] про те, що за договорами купівлі-продажу продавцеві були передані лише 10000,00 грн, спростовується письмовою розпискою, складеною продавцем власноруч у день укладання даних договорів. Окрім наведеного вище, таке твердження [PERSON] підтверджує той факт, що ним взагалі не надавались будь-які кошти на придбання спірного нерухомого майна, що виключає його право на участь у спільній сумісні власності подружжя. З урахуванням вищевикладеного, представник позивача за зустрічним позовом просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову до [PERSON] про поділ майна подружжя та задовольнити зустрічний позов [PERSON] до про визнання права особистої приватної власності. Процесуальні дії суду по справі: Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 03 лютого 2021 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. 03 лютого 2021 року було задоволено заяву представника позивача [PERSON] про витребування доказів у справі. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 08 квітня 2021 року зустрічний позов [PERSON] було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано вимоги первісного і зустрічного позовів в одне провадження. 04 червня 2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 30.12.2016 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09.11.2019 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.12.2016 року по 09.11.2019 року. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.01.2018 року, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Білозерського нотаріального округу Товстоноженко А.В., Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 112166163 від 30.01.2018 року, [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Продаж житлового будинку вчинено за ціною 149518,00 грн, 5000,00 грн з яких було передано продавцеві до укладення цього договору. Решту коштів у сумі 144518,00 грн продавець мав отримати до 01.08.2019 року.Пунктом 1.6. договору згода чоловіка покупця - [PERSON] на придбання житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за цим Договором отримана вигляді заяви. Згідно договору купівлі-продажу від 30.01.2018 року, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Білозерського нотаріального округу Товстоноженко А.В., Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 112167777 від 30.01.2018 року, [PERSON] придбала у [PERSON] забудовану земельну ділянку, кадастровий № 6520387500:01:044:0001, загальною площею 0,1500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Продаж земельної ділянки вчинено за ціною 249 870,00 грн, 5000,00 грн з яких було передано продавцеві до укладення цього договору. Решту коштів у сумі 244 870,00 грн продавець мав право отримати до 01.08.2019 року.Пунктом 1.7. договору згода чоловіка покупця - [PERSON] на придбання житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за цим Договором отримана вигляді заяви. Таким чином, судом встановлено, а сторонами не оспорюється той факт, що [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] та за його згодою було придбано у власність житловий будинок літ. А, загальною площею 78.5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, загальною площею 0,1500 га, за цією ж адресою. Право власності на набуде майно було оформлено на [PERSON] . Згідно положень ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Нормами ст.ст. 57, 60 СК України встановлені загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Постановою Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року по справі № 372/504/17 визначено, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Підсумовуючи вищевикладене, дослідивши правовий режим спірного майна, суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову і, відповідно, відмову в задоволенні первісного позову з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.01.2018 року, укладеного між покупцем [PERSON] та продавцями [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Сушко Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 12, продавці передали [PERSON] у власність квартиру по [ADDRESS] за 187624,00 грн. Відповідно до розписки [PERSON] від 12.01.2018 року, остання отримала від [PERSON] суму коштів в розмірі 187624,00 грн за продану квартиру. Заявою свідка по справі № 648/133/21 від 06.04.2021 року [PERSON] підтвердила той факт, що 12.01.2018 року передала [PERSON] за продану квартиру в м. Нова Каховка 187624,00 грн. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Олійник І.І. Як вбачається з долученої до первісного позову довідки АТ «УкрСиббанк» № 63-3-05/33-201 від 28.12.2020 року, [PERSON] станом на 28.12.2020 року мав кредитну заборгованість перед вищевказаною установою за кредитним договором № 94511678000 від 03.06.2018 року в сумі 28298,47 грн. На уточнююче питання суду представник [PERSON] вказала, що вказані кошти не були використані її довірителем для придбання спірного майна. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом доведено, а позивачем за первісним позовом не спростовано факту того, що до моменту придбання [PERSON] спірного житлового будинку та земельної ділянки, остання мала особисті кошти, отримані нею після продажу квартири в м. Нова Каховка в сумі 187624,00 грн. Як вбачається з розписки [PERSON] від 30.01.2018 року, [PERSON] передала їй грошові кошти у розмірі 180 000, 00 грн в якості задатку за будинок та землю, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вищевказаний завдаток входить до вартості будинку та землі загальною вартістю 399388,00 грн. Відповідно до розписки [PERSON] від 14.05.2020 року, остання отримала від [PERSON] 219388,00 грн в якості розрахунку за будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , за договорами купівлі-продажу від 30.01.2018 року. Згідно заяв [PERSON] від 14.05.2020 року, посвідчених приватним нотаріусом Білозерського нотаріального округу Товстоноженко А.В., остання стверджує, що [PERSON] станом на 14.05.2020 року здійснила повний розрахунок за куплені у неї за договорами купівлі-продажу від 30.01.2018 року житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Сума отриманих нею коштів за будинок склала 144518,00 грн, сума отриманих коштів за земельну ділянку склала 244870,00 грн. Вказаними заявами [PERSON] підтвердила той факт, що на момент складання цих заяв право власності на будинок та земельну ділянки перейшло до [PERSON] . Право власності має фундаментальним характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Постановою Верховного Суду України від 07.09.2016 р. по справі 6-801цс16 визначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Суд бере до уваги позицію Верховного суду від 29 січня 2021 року по справі № 161/14048/19, якою визначено, що за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Таким чином, проаналізувавши загальніпринципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо набутого у шлюбі майна, зважаючи на судову практику Верховного Суду в подібних справах, перевіривши факт набуття спірного майна у шлюбі та джерело його набуття, вивчивши та оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову [PERSON] та задоволення зустрічного позову [PERSON] з урахуванням наступного: спростовуючи презумпцію спільності права власності подружжя на спірне нерухоме майно, [PERSON] було доведенофакт того, що спірне майно хоча й було придбано в період шлюбу з позивачем за первісним позовом, проте за її особисті кошти, які вона отримала після продажу квартири в м. Нова Каховка. Будь-яких даних про те, що спірні будинок та земельна ділянка були набуті за рахунок спільних коштів подружжя матеріали справи не містять. Натомість, з вивчених в судовому засіданні документів вбачається, що [PERSON] здійснила повну грошову виплату вартості майна вже після розірвання шлюбу з [PERSON] . При цьому, сторона позивача за первісним позовом жодним чином не спростувала твердження [PERSON] про те, що вона мала особисті кошти та здійснила кінцевий розрахунок за придбане майно за їх рахунок. Тож з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що на житловий будинок та земельну ділянку, які були набуті [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] , проте за особисті кошти, режим спільного сумісного майна подружжя на спірне майно не поширюється, що дає суду всі підстави для відмови в задоволені первісного позову та задоволення зустрічного. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved