overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, від якого вони не мають неповнолітніх дітей. Через непорозуміння та різні погляди на життя вони з відповідачкою припинили подружні стосунки, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження родини, з урахуванням їх з відповідачем відносин, вважає неможливим, через що просить суд шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує позов, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що проти позовних вимог позивача не заперечує, та просить суд провести розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 14.06.1986р. Міськвідділом ЗАГСу м. Дніпродзержинська, 14.06.1986 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 400. Як вбачається з письмових пояснень позивача, сімейно шлюбні відносини з відповідачкою припинені через те, що, вони з відповідачкою мають різні поняття та погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства, у зв'язку з чим подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них;

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, від якого вони не мають неповнолітніх дітей. Через непорозуміння та різні погляди на життя вони з відповідачкою припинили подружні стосунки, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження родини, з урахуванням їх з відповідачем відносин, вважає неможливим, через що просить суд шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує позов, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що проти позовних вимог позивача не заперечує, та просить суд провести розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 14.07.2007р. Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, 14.07.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 155. Як вбачається з письмових пояснень позивача, сімейно шлюбні відносини з відповідачкою припинені через те, що, вони з відповідачкою мають різні поняття та погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства, у зв'язку з чим подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них;

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, від якого вони не мають неповнолітніх дітей. Через непорозуміння та різні погляди на життя вони з відповідачкою припинили подружні стосунки, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження родини, з урахуванням їх з відповідачем відносин, вважає неможливим, через що просить суд шлюб розірвати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує позов, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що проти позовних вимог позивача не заперечує, та просить суд провести розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 09.01.1988р. відділом ЗАГСу Баглійського Райвиконкому м. Дніпродзержинська, 09.01.1988 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 10. Як вбачається з письмових пояснень позивача, сімейно шлюбні відносини з відповідачкою припинені через те, що, вони з відповідачкою мають різні поняття та погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства, у зв'язку з чим подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них;

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що на виконанні ВДВС Дніпровського РУЮ м. Херсона знаходиться виконавчий лист № 666/2317/13-ц виданий 31.10.2013 року Дніпровським судом м. Херсона, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої онуки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 (вісімсот) грн. щомісячно, починаючи з 17.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Пояснив, що в звязку з його відрядженням, своєчасно не надав до ВДВС Скадовського РУЮ Херсонської області, дані щодо сплати аліментів. Згідно розрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів ВДВС Скадовського РУЮ Херсонської області від 19.12.2013 року, заборгованість по сплаті аліментів становила 1884, 32грн. Постановою державного виконавця ВДВС Скадовського РУЮ Херсонської області від 19.11.2013 року накладено арешт на його майно та оголошено заборону на відчуження цього майна. Після чого виконавче провадження було передано до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні. Стверджує, що 19.01.2015 року ним було надано ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні підтвердження сплати аліментів квитанції: від 12.01.2015 року на суму 1590,00грн., від 19.01.2015 року на суму 1\~144,24грн. Так, 19.01.2015 року за заявою стягувача від 19.01.2015 року на підставі вищезазначених квитанцій, державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні було здійснено перерахунок його заборгованості по сплаті аліментів. Також додав, що згідно проведеного перерахунку державним виконавцем була виявлена переплата в сумі 24, 32грн. станом на 19.01.2015 року, станом на 23.02.2015 року переплата в сумі 159,86грн., станом на 06.04.2015 року переплата в сумі 641, 53грн. Представником [PERSON] було надано до ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні заяву про зняття арешту, у звязку з відсутністю заборгованості по сплаті аліментів. За вих. № 693 від 23.01.2015 року ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні на зазначену заяву надано відповідь про неможливість зняття арешту,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу у них є донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28.11.2016 року шлюб між ними розірвано. Діти проживають разом з позивачем, починаючи з травня 2016 року та знаходяться на повному його утриманні. Відповідачка в добровільному порядку не надає коштів на утримання дітей. Тому просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей в розмірі 800 гривень на кожну дитину щомісячно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з»явилася, з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду була повідомлена належним чином. В попередньому судовому засіданні проти позову заперечувала вважала, що місце проживання дітей не визначено, діти проживають з позивачем з весни 2016 року, у неї є ще третя дитина, вона має намір звернутися в суд з позовною заявою для визначення місця проживання дітей разом з нею. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2006 року. Від шлюбу у них є донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28.11.2016 року шлюб між ними розірвано. Діти проживають разом з позивачем, починаючи з травня 2016 року та знаходяться на повному його утриманні, що підтверджується поясненням свідків [PERSON], [PERSON],. Відповідачці надавався строк для звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з нею, однак позивачка своїм правом не скористалася. Оскільки відповідачка є матір»ю дітей і відповідно до законодавства повинна надавати кошти на утримання дітей, які знаходяться на вихованні батька, з неї на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/6 частини на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу у них є донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28.11.2016 року шлюб між ними розірвано. Діти проживають разом з позивачем, починаючи з травня 2016 року та знаходяться на повному його утриманні. Відповідачка в добровільному порядку не надає коштів на утримання дітей. Тому просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей в розмірі 800 гривень на кожну дитину щомісячно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з»явилася, з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду була повідомлена належним чином. В попередньому судовому засіданні проти позову заперечувала вважала, що місце проживання дітей не визначено, діти проживають з позивачем з весни 2016 року, у неї є ще третя дитина, вона має намір звернутися в суд з позовною заявою для визначення місця проживання дітей разом з нею. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2006 року. Від шлюбу у них є донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28.11.2016 року шлюб між ними розірвано. Діти проживають разом з позивачем, починаючи з травня 2016 року та знаходяться на повному його утриманні, що підтверджується поясненням свідків [PERSON], [PERSON] Відповідачці надавався строк для звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з нею, однак позивачка своїм правом не скористалася. Оскільки відповідачка є матір»ю дітей і відповідно до законодавства повинна надавати кошти на утримання дітей, які знаходяться на вихованні батька, з неї на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/6 частини на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючи сь на те, що перебував у трудових відносинах з ТзДВ «Модем» у період з 03.03.2004р. по 09.04.2015р. Звільнений з роботи 09.04.2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України. Після звільнення з роботи підприємство всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України не провело з ним повний розрахунок, а саме не виплатило заробітну платну в сумі 23 734,86 грн. На даний час відповідач з ним не провів повного розрахунку, тому просить стягнути з відповідача тому змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. В судове засідання позивач не з*явився, подав суду заяву в якій підтримав вимоги, просив розглядати справу у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав суду заяву в якій в порядку ч.1 ст.174 ЦПК України, позов визнав повністю, не заперечив проти задоволення позовних вимог з якими позивач звернувся до суду, просив розглядати справу у його відсутності. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працював в ТзДВ «Модем» на посаді фрезерувальника 1-го розряду, у період з 03.03.2004р. по 09.04.2015р. Звільнений з роботи 09.04.2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України. Вказане підтверджується копією трудової книжки позивача. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Положеннями ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, а саме не виплатив заробітну плату за жовтень 2013 року по квітень 2015 року в сумі 23 734, 86 грн., що підтверджується довідкою №213 від 12.08.2015 року виданої ТзДВ «Модем». Даний факт відповідачем не оспорюється. Судові витрати у справі відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що поніс матеріальні витрати згідно умов укладеного між сторонами договору про повну матеріальну відповідальність, від повернення яких відповідач відмовляється тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. У судове засідання позивача не з'явився проте, подав до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між сторонами 25 грудня 2009 року укладено договір №31 про повну матеріальну відповідальність. згідно під.5 п.1 договору при виконанні перевезень працівник, у разі необхідності зобов'язаний заправляти транспортні засоби паливо - мастильними матеріалами (бензин, дизпальне) за свої власні кошти, які відповідач зобов'язаний повернути в повному обсязі в кінці кожного місяця. За період з 01 січня 2010 року по 28 лютого 2013 року придбано та використано бензину на 97261,89 грн., що підтверджується довідкою №15 від 15.03.2013 року, виданою відповідачем. за весь період відповідачем компенсована сума 45700 грн. До даного часу зобов'язання за договором відповідачем, не виконано. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч.1 ст.626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за договором. Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 51561,89 грн., сума індексу інфляції - 40313,12 грн., 3% річних - 8414,07 грн. за період просрочки тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості підлягає до стягнення у розмірі 100289,08 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1003 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що у житловому будинку за адресою: с.Розсошенці Полтавського району та області, вул.Західна, будинок 14, який належить йому на праві приватної власності, зареєстровані члени його сімї, а саме: дружина [PERSON] та пасинок (син дружини) [PERSON]. З жовтня 2015 року відповідач за вказаною адресою не проживає, тим самим створює позивачеві, як власнику житла, перешкоди у вільному розпорядженні своїм майном, оскільки унеможливлює одержання ним субсидії. Просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с.Розсошенці, вул.Західна, 14. Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю та просив задовольнити; проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Третя особа\~-\~[PERSON] у судове засідання не зявилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. \~ \~ \~ \~Третя особа Щербанівська сільська рада Полтавського району у судове засідання не зявилася, попередньо надавши клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначивши, що при розгляді справи покладаються на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с.Розсошенці, вул.Західна, 14, який належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 27.12.2001 року (а.с.6). У житловому\~будинку за\~адресою:\~Полтавська область,\~Полтавський район,\~с.Розсошенці,\~вул.Західна,\~14\~окрім позивача\~зареєстровані члени\~його \~сімї:\~ дружина [PERSON], пасинок (син дружини) [PERSON]. Відповідач за вказаною адресою не проживає, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов Щербанівської сільської ради від 30.11.2018 року (а.с.21). Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] не бачив приблизно з 2012 року, який добровільно виїхав та проживає «в Америці». Свідок [PERSON] показала, що відповідача не бачила з 2015 року, добровільно покинув місце реєстрації, проживає десь за кордоном. За змістом ст.ст. 71,72 ЖК України в разі відсутності особи за місцем проживання (реєстрації) понад шість місяців без поважних причин вона може бути позбавлена права користування цим приміщенням у судовому порядку. За таких обставин суд вважає, що відповідач втратив право користування вказаним жилим приміщенням, оскільки не проживає у ньому без поважних причин понад 6 місяців. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved