Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 13 831 гривня 23 копійки та витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., зазначивши, що 18.10.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №28917/30/к/мл5, згідно якого позивач отримав кредит на споживчі потреби у сумі 10 000 гривень строком на 12 місяців (з 18.10.2012 року по 18.10.2014 року) зі сплатою 25 відсотків річних. Починаючи з березня 2013 року відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором. У зв'язку з цим у відповідача виникла заборгованість, яка складається з тіла кредиту - 7 726,77 гривні, відсотки - 3 076,36 гривень, інфляційні нарахування на тіло кредиту - 649,01 гривень, інфляційні нарахування на відсотки - 220,64 гривень, пеня - 1 158,45 гривень, штраф - 1 000 гривень, а всього на загальну суму 13 831,23 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява, з проханням слухати справу за його відсутності, на позові наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився з невідомої суду причини, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується його підписом в рекомендованому поштовому повідомлені, повернутому на адресу суду, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. 18.10.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №28917/30/к/мл5, згідно якого позивач отримав кредит на споживчі потреби у сумі 10 000 гривень строком на 12 місяців (з 18.10.2012 року по 18.10.2014 року) зі сплатою 25 відсотків річних. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 2.4 кредитного договору кредитодавець перераховує суму кредиту на картковий рахунок позичальника. Як вбачається з п. 7.1 кредитного договору, дія договору припиняється після виконання боржником взятих на себе зобов'язань у повному обсязі. Згідно п. 5.2.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі за договором. Відповідно до п.п. 6.2, 6.3 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом позивальник повинен сплачувати банку додатково до встановленої відсоткової ставки за користування кредитом, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, як діє на момент прострочення, від суми простроченого платежу за кожний календарний день такого прострочення. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦПК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання обов'язків або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пункт 6.4. кредитного договору передбачає стягнення штрафу з позичальника в разі порушення ним п.п. 5.2.3, 5.2.4, 5.2.5, 5.2.6, 5.2.7 договору. Відповідачу нараховано штраф у розмірі 10 відсотків від суми отриманого кредиту, а саме 10 000 гривень. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак [PERSON], в порушення вказаних вимог закону, не належним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на «22» вересня 2014 року склала 13 831,23 гривень, де: · 7 726,77 гривень - тіло кредиту, · 3 076,36 гривень - відсотки за користування кредитними коштами, · 649,01 гривень - інфляційні нарахування на тіло кредиту, · 220,64 гривень - інфляційні нарахування на відсотки, · 1 158,45 гривень - пеня, · 1 000 гривень - штраф. Таким чином, заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитним договором становить 13 831,23 гривень. Відповідачу неодноразово було надіслано повідомлення про наявність несплачених чергових платежів за кредитом, в якій було зазначено суму заборгованості за кредитом та попереджено про можливість прийняття заходів примусового стягнення заборгованості в судовому порядку /а.с. 14, 15/ . Однак до теперішнього часу суму боргу відповідачем сплачено не було. Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, встановленої договором. Згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором. Також п. 5.2.3. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний достроково повернути кредит з нарахованими процентами за період фактичного користування ним та іншими платежами, що підлягають сплаті згідно умов договору. В зв'язку з тим, що [PERSON] виконував свої зобов'язання неналежним чином, сплату тіла кредиту та відсотків проводив несвоєчасно, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 13 831 гривня 23 копійки та витрати по сплаті судового збору в сумі 243 гривень 60 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved