overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] року помер його батько. Після його смерті залишився гараж. Спадкоємцями майна батька по закону були він та його сестра. У визначені строки він не звернувся до нотаріуса з метою оформлення права на спадщину через свій емоційний та психологічний стан, який склався через смерть рідної людини. Сестра також не відмовилась від прийняття спадщини, але на спірний гараж не претендує. Однак, звернувшись до нотаріуса, йому було повідомлено, що він пропустив 6 місячний строк, для прийняття спадщини. Тому, просив визначити йому додатковий строк достатній для подання такої заяви. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, з підстав вказаних у ньому. Вказав, що після смерті батька користується даним гаражем.Просив позов задовольнити. Відповідачка подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, проти визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини за законом не заперечує. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] помер [INFO] року. За життя останній не склав заповіт. Після смерті спадкоємцями його майна за законом являються його діти [PERSON] та [PERSON]. На день його смерті йому на праві приватної власності належав гараж [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно та копією технічного паспорту на гараж. Із заяви відповідачки [PERSON] - сестри позивача від 11.12.2015 року вбачається, що вона не претендує на спадщину, яка залишилась після смерті батька та звертатись до суду про продовження пропущеного строку для прийняття спадщини не буде. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, суд, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач вчасно не звернувся в нотаріальну контору для прийняття спадщини через свій емоційний стан у зв'язку із втратою близької людини. Крім того, як встановлено судом, позивач після смерті спадкодавця користується даним гаражем і фактично прийняв спадщину. Тому, суд прийшов до переконання, що позивачу слід продовжити строк для прийняття спадщини, оскільки такий пропущений ним з поважних причин.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] є матірю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. 21.01.2011 року рішенням Сєвєродонецького міського суду [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] 04.01.2011 року рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської Ради [PERSON] було призначено опікуном над малолітнім [PERSON] 13.02.2015 року [PERSON] померла. Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської Ради від 09.06.2015 року він, [PERSON] був призначений опікуном над його племінником [PERSON] Дитина повністю знаходиться на його утриманні. Відповідачка добровільно матеріальну допомогу не надає. Просить винести рішення, яким стягнути з відповідачки аліменти на його користь на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявилася. Згідно заяви позовні вимоги підримала та просить суд розглянути справу у її відсутність. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В суді встановлено: Відповідачка [PERSON] є матірю неповнолітнього [PERSON], [INFO], про що свідчить запис в свідоцтві про народження (а.с.9). Згідно рішення Сєвєродонецького міського суду від 21.01.2011 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської Ради № 288 від 09.06.2015 року [PERSON] призначено опікуном над малолітнім племінником [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, що потребують матеріальної допомоги. Суд вважає за можливе визначити до стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі в суд позовної заяви і до повноліття дітей, оскільки відповідачка здорова, не працює, інших дітей не має, непрацездатних осіб, які знаходилися б на її утриманні не має та взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Судовий збір у розмірі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача, інших судових витрат по справі немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] на праві приватної власності належала 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що за життя [PERSON] склала заповіт, за яким заповідала все належне їй майно в рівних частках позивачу та [PERSON] Після смерті [PERSON] позивач, як спадкоємець за заповітом, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Тому позивач просить визнати за ним право власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування за заповітом. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву у якій просить суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник третьої особи - П'ятої Донецької державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 16 листопада 2010 померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с.63/. За даними Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] на праві приватної власності належала 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності , виданого Представництвом фонду державного майна України в м.Донецьку . За життя [PERSON] склала заповіт, за яким заповідала все належне їй майно в рівних частках позивачу та [PERSON], що підтверджується копією заповіту, копією спадкової справи, витребуваної судом. Позивач своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON], проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджується постановою нотаріуса від 01 квітня 2014 року /а.с.62,78/. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, спадкодавцю належало спірне майно,проте правовстановлюючі документи у позивача відсутні, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що в жовтні 2012 року сімя [PERSON] та його дружина [PERSON]позичили в нього кошти в сумі 6000 доларів США, які зобов'язались повернути на першу вимогу. Не дивлячись на неодноразові вимоги - кошти не повертають. Просить суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь суму боргу 134709,00 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з вищенаведених підстав. Суду пояснили, що відповідачі до цього часу не повернули суму боргу, строк пред'явлення вимоги спливає, а тому змушений був звернутись до суду. В судове засідання відповідачі не з'явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутність суду не надавали, позивач та представник позивача проти заочного вирішення справи не заперечували, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. З матеріалів справи досліджених в судовому засіданні вбачається наступне. Згідно розписки, від 20.10.2012 року [PERSON] взяв в борг 6000 доларів США, які зобов'язався віддати [PERSON] на першу вимогу (а.с.50). Позивач звертався до відпповідача з вимогою повернути борг, однак дана вимога до цього часу не задоволена. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо стягнення боргу з відповідача [PERSON]. Однак, Із змісту вказаної розписки не вбачається, що відповідач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], або що дані кошти отримані для інтересів сімї, або що отриманні подружжям, або що [PERSON] взяла якісь на себе зобов'язання за даним договором, більше того, жодних доказів на підтвердження солідарного обов'язку відповідачів щодо погашення боргу позивачем у справ не надано, отже позовні вимоги позивача щодо повернення боргу відповідачем [PERSON] є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України витрати понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Відповідно ст. 1046-1050 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] після укладання з позивачем договору купівлі-продажу житлового будинку № [ADDRESS] Вишгородського району Київської області не зняв з реєстраційного обліку [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які з червня 2014 року відсутні у його житловому приміщенні без поважних причин, а тому втратили право користування ним. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову. Відповідачі та представник третьої особи, будучи повідомленими про розгляд справи на підставі, в судове засідання не з'явилися. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 12 травня 2014 року [PERSON] та відповідач [PERSON] уклади договір купівлі-продажу житлового будинку № [ADDRESS] Вишгородського району Київської області, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2383. Тоді ж позивач зареєстрував своє право власності (речове право) на нерухоме майно. Відповідно до п. 17 договору продавець зобов'язується виписатися (знятися з реєстраційного обліку) та виписати (зняти з реєстраційного обліку) осіб, зареєстрованих у відчужуваному будинку, висилитися та звільнити цей будинок від речей до 12 червня 2014 року. Згідно довідки форми №3 від 19 серпня 2014 року у вказаному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Невиконання умов, визначених змістом зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України є його порушенням. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, відповідно до акту обстеження житлових умов від 24 грудня 2014 року складеного депутатом Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області відповідачі з червня 2014 року по теперішній час в будинку не проживають, їх речі в цьому будинку відсутні. Отже, виходячи з викладених обставин слід визнати, що відповідачі втратили право користування вказаним нерухомим майно, проте з реєстрації у вказаному будинку не знялися, що перешкоджає позивачеві у здійсненні своїх правомочностей щодо свого майна (ст. 317 ЦК України). З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено право позивача вимагати від відповідачів не чинити позивачу перешкод у користуванні належним йому житловим будинком та визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України. Відтак пред'явлені вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач, звернулась до позивача з заявою про отримання допомоги по безробіттю, у зв'язку з чим була поставлена на відповідний облік із призначенням допомоги. Разом з тим, під час подання документів не повідомила про обставини, які унеможливлюють призначення відповідної допомоги, зокрема те, що на час звернення відповідач отримувала пенсію. В подальшому позивачем було з'ясовано відповідні обставини та направлена вимога відповідачу про необхідність повернути нараховані та виплачені кошти, оскільки останні були нараховані безпідставно через недобросовісність відповідача і остання є недобросовісним набувачем. В свою чергу, відповідач почала виплату даних коштів, у зв'язку чим розмір позову був зменшений. В судовому засіданні представник позивача позові підтримав. Відповідач позов визнала. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ППВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи те, що відповідач визнала позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачка з вересня 2013 року відсутня у його житловому приміщенні без поважних причин, а тому втратила право користування жилим приміщенням в кв. №47 по вул. Симоненка в м. Вишгород Київської області. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Треті особи по справі, будучи повідомленими про розгляд справи, до суду не прибули. Відповідачка, будучи повідомленою про розгляд справи на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не зявилася. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З даних свідоцтва про право власності на житло від 02 лютого 1998 року вбачається, що [PERSON], його дружина [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] (треті особи по справі) є співвласниками кв. №47 по вул. Симоненка в м. Вишгород Київської області. Крім того вбачається, що відповідачка є дружиною [PERSON] - сина позивача і з 13 березня 2008 року зареєстрована у згаданій квартирі, однак в ній не проживає з вересня 2013 року. У вересні 2013 року [PERSON] разом з дружиною забрали всі свої речі, виселилися з квартири позивача, переїхали до невідомого місця проживання, змінили засоби звязку, зв'язок із ними втрачений. З того часу відповідачка не бажала вселитися до квартири позивача і заходів до цього не вживала, витрати по утриманню квартири не несла. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 20 січня 2015 року складеного депутатом Вишгородської міської ради Київської області відповідачка з вересня 2013 року по теперішній час в квартирі не проживає. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідачка відсутня у житловому приміщенні більше року без поважних причин згаданих у ч. 2 ст. 405 ЦК України. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено право позивача вимагати визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вимог ст. 405 ЦК України. Відтак предявлені вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачка з жовтня 2013 року відсутня у його житловому приміщенні без поважних причин, а тому втратила право користування жилим приміщенням в буд. [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позов підтримав з викладених у ньому підстав. Ствердив, що відповідачка добровільно забрала свої речі та виселилась з будинку у жовтні 2013 року. Відповідачка, будучи повідомленою про розгляд справи на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явилася. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З даних свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 серпня 2012 року вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] Позивач постійно там проживає та веде господарство. Крім того вбачається, що відповідачка є колишньою дружиною [PERSON] - брата позивача і з 04 вересня 2012 року зареєстрована у згаданому будинку, однак там не проживає з жовтня 2013 року. В зв'язку з погіршенням сімейних стосунків [PERSON] та [PERSON] 01 липня 2014 року рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області шлюб між ними розірвано та в жовтні 2013 року відповідачка забрала всі свої речі і виселилась з будинку позивачка. З того часу відповідачка не бажала вселитися в житловий будинок позивача і заходів до цього не вживала, витрати по утриманню будинку не несла. Відповідно до актів від 11 липня, 25 липня та 21 серпня 2014 року складеного депутатом Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області відповідачка з жовтня 2013 року по теперішній час в будинку не проживає, її речі в цьому будинку відсутні. Таким чином, відповідачка відсутня у житловому приміщенні більше 6 місяців без поважних причин згаданих у ч. 3 ст. 71 ЖК України. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено право позивача вимагати визнання [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вимог статей 71 та 72 ЖК України. Відтак пред'явлені вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачка з квітня 2013 року відсутня у його житловому приміщенні без поважних причин, а тому втратила право користування жилим приміщенням житлового будинку №8 про проспекту Шевченка (Леніна) в с. Пірново Вишгородського району Київської області. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідачка, будучи повідомленою про розгляд справи на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не зявилася. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21898919 від 17 лютого 2009 року [PERSON] була власником житлового будинку №8 про проспекту Шевченка (Леніна) в с. Пірново Вишгородського району Київської області. Крім того вбачається, що відповідачка є дружиною [PERSON] - сина позивача і з 02 жовтня 2010 року зареєстрована у згаданому будинку, однак в ньому не проживає з квітня 2013 року. У квітні 2013 року [PERSON] зібрала всі свої речі та виселилася з квартири позивача. З того часу відповідачка не бажала вселитися до квартири позивача і заходів до цього не вживала, витрати по утриманню квартири не несла. 06 квітня 2014 року шлюб між [PERSON] та відповідачкою розірваний. 14 травня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується копією відповідного свідоцтва серії І-БК №370369. Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 15 лютого, 15 квітня та 28 липня 2016 року складених депутатом Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області відповідачка з 2013 року по теперішній час в будинку позивача не проживає. Вказані обставині підтверджуються також довідкою Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області №174 від 28 липня 2016 року, згідно якої [PERSON] з 06 квітня 2013 року у будинку №8 про проспекту Шевченка (Леніна) в с. Пірново Вишгородського району Київської області не проживає. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідачка відсутня у житловому приміщенні більше року без поважних причин згаданих у ч. 2 ст. 405 ЦК України. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено право позивача вимагати визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вимог ст. 405 ЦК України. Відтак предявлені вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved