Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, в якій просить розірвати шлюб, визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки в розмірі ј частини заробітку відповідача але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця . Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона перебуває з відповідачем [PERSON] , [INFO] у зареєстрованому шлюбі з 25.11.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 12.02.2010 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Від даного шлюбу з відповідачем [PERSON] мають спільну малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на її утриманні і вихованні та проживає разом з нею у квартирі [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються доданими до позовної заяви копіями Свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] . виданого 19.07.2010 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом №488 та копіями Довідок про реєстрацію місця проживання особи №40190 від 20.12.2019 року та №40192 від 20.12.2019 року. Даний шлюб виявився невдалим і спільне сімейне життя з відповідачем [PERSON] не склалось. На грунті відсутності порозуміння щодо подальшого спільного життя з відповідачем [PERSON] , кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб,сім*ю. Часто між ними виникали сварки,свідком яких ставала їх спільна донька,що тяжким чином впливало на її психічний стан та кожен раз спричиняло їй душевні страждання.Позивач і відповідач сильно віддалились один від одного,і не можуть порозумітись між собою в багатьох питаннях. Підтримувати надалі нормальну моральну атмосферу в сім*ї на почуттях взаємоповаги,любові,дружби більше не є можливим,навіть заради дитини. Ведення між ними спільного господарства вже припинено. З початку жовтня 2019 року і до цього часу позивач проживає з дитиною окремо від Відповідача,та за її переконанням подальшого сенсу збереження стосунків,а відповідно і цього шлюбу немає. Подальше спільне життя із Відповідачем є неможливим,збереження шлюбу буде суперечити моїм інтересам,а також інтересам їхньої дитини. Також прохала з відповідача [PERSON] стягнути на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки - [PERSON] . [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше, встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання до суду цієї позовної заяви до досягнення дочкою повноліття, тобто до [INFO] , а також прохала суд визначити місце проживання дитини із матір*ю, дитина з моменту,коли позивач з відповідачем почали проживати окремо,а це з початку жовтня 2019 року,постійно проживає з матір*ю,знаходиться на повному утриманні позивача,вихованням займається сама. Позивач разом з донькою проживають та зареєстровані за адресою : [ADDRESS] ,Вказана квартира належить на праві приватної власності матері позивача. Донька, [PERSON] ,перебуває під медичним наглядом лікаря-педіатра дільничного [PERSON] .. Декларація про вибір лікаря,який надає первинну медичну допомогу укладена з 20.09.2018 року. На прийом дитина звертається у супроводі матері - гр. [PERSON] . Догляд за дитиною належний,дитина щеплена за віком,медичні рекомендації матір виконую в повному обсязі. Зазначені обставини підтверджуються відповіддю Директора Комунального некомерційного медичного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Кременчука за вих. №1804\\10б від 26.12.2019 року на запит позивача. З лютого 2019,позивач [PERSON] , зареєстрована як ФОП, займається підприємницькою діяльністю (копія виписки з ЄДР юридичних осіб,фізичних осіб,фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про [PERSON] стор. 21) Розмір її доходів достатній для забезпечення потреб позивача та її дитини,але це не звільняє від обов*язку батька дитини брати участь у вихованні та утриманні своєї дитини та сплачувати аліменти. Для підтвердження розміру своїх доходів надає суду податкові декларації платника єдиного податку - ФОП [PERSON] за 2017-2018 рр. та довідкою за грудень 2019 року з відміткою податкової служби про прийняття таких декларацій податковою службою (копії податкових декларацій з відмітками податкової служби про їх прийняття додаються,оригінали податкових декларацій з відмітками про їх прийняття наявні у Позивача) На даний момент Відповідач відсторонився від питань виховання,утримання та піклування про дитину,наскільки позивачу відомо не має офіційних джерел доходу та умов для виховання та навчання дитини. Крім того, відповідач неодноразово повідомляв позивачу, що він найближчим часом їде за кордон жити і працювати. Через від*їзд Відповідача за кордон в позивача будуть виникати труднощі, пов*язані із можливістю виїжджати за кордон разом з дитиною для відпочинку,подорожей,лікування тощо,оскільки позивач не матиме змоги отримати нотаріальну згоду Відповідача на виїзд дитини за кордон. Також перебування Відповідача за кордоном буде робити неможливим змінити місце реєстрації дитини,та обмежить\\ускладнить позивачу можливість своєчасно виконувати інші дії,необхідні для забезпечення нормальної життєдіяльності дитини. Відповідач на даний час, офіційно не працевлаштований та працює не офіційно, отримує певні доходи, однак добровільно виконувати свої обов*язки з утримання їх спільної дитини він відмовляється,матеріально їм не допомагає. Таким чином,враховуючи те,що їх спільна з відповідачем малолітня дитина постійно проживає з позивачем,перебуває на повному утриманні,а також те,що Відповідач постійно проживає з матір*ю та Відповідач добровільно відмовляється від виконання обов*язку щодо утримання своєї малолітньої дитини, домовленості з цього приводу досягти не вдалось,то позивач має право на звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів на дитину. В судовому засіданні представник позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в зв*язку з трудовою зайнятістю. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в судове засідання не з*явилися, не заперечував проти задоволення позовних вимог, направили до суду висновок органу опіки та піклування. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . виданого Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Позивач просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] ,який зареєстровано у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 25.11.2017 р. за актовим записом № 1646. Відновити їй дошлюбне прізвище - [PERSON] ,та визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] із матір*ю [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] р.,а також стягнути із [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на користь [PERSON] , [INFO] ,РНОКПП [NUMBER] , на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] ,у розмірі 1\\4 (однієї чверті) його заробітку (доходу) щомісячно,але не менше ніж 50% (п*ятдесят відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з дня подачі цієї позовної заяви в суд і до повноліття дитини. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред*явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч.1 ст. 160 , ч.1 ст. 161СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, майновий стан батьків, що мають істотне значення. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 р., держави учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.ст. 180,185 СК України батьки зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину до виповнення їй 18 років. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від обов`язку утримувати дитину, судом не встановлено. Договору між батьками про сплату аліментів на дитину не досягнуто, тому він підлягає вирішенню в судовому порядку. При визначенні розміру аліментів судом враховано стан здоров*я та матеріальний стан відповідача [PERSON] , стан здоров*я та матеріальне становище дитини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред*явлення позову. Враховуючи, що на даний час малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір*ю, позивачем по справі , за місцем проживання дитини створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, враховуючи висновок органу опіки та піклування, а тому суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини з матір*ю та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі ј частини заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати , у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв*язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати на судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved