Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача суму заборгованості за невиконання грошового зобов'язання у розмірі 101053,98 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 06.08.2003 року відповідач позичив у нього під розписку гроші в сумі 5400 доларів США, які зобов'язався повернути до 01.09.2004 року. Дотепер [PERSON] не приступив до виконання зобов'язання. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова 28.02.2013 року був задоволений позов [PERSON] до [PERSON], вирішено стягнути суму боргу у розмірі 54404,51 грн. 10.06.2013 року рішенням Ленінського районного суду м. Харкова 10.06.2013 року був задоволений позов [PERSON] до [PERSON], вирішено додатково стягнути суму боргу у розмірі 390,91 грн. Розрахунок боргу позивачем був виконаний на 09.01.2013 року, коли курс долару був 7,99 грн. за 1 долар США. З відповідача згідно двом судовим рішенням було стягнуто 3% річних, які за 9 років прострочення зобов'язання боргу за період з 2003 року по січень 2013 року дорівнюють 11649,42 грн. Позивач розрахував суму, яку додатково необхідно стягнути з [PERSON] згідно курсу долару до гривні на день пред'явлення даного позову до суду та 3% річних за минулі 2 роки. Таким чином, враховуючи, що курс долару на день звернення до суду з позовом дорівнює 2170,0382 грн. за 100 доларів США, то з відповідача підлягає стягненню сума 101053,98 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши надані суду та долучені до матеріалів справи письмові докази, приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступних обставин. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У ст.. 612 ЦК України чітко визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. З матеріалів справи вбачається, що 06.08.2003 року відповідач позичив у [PERSON] під розписку гроші в сумі 5400 доларів США. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова 28.02.2013 року був задоволений позов [PERSON] до [PERSON], вирішено стягнути суму боргу у розмірі 54404,51 грн. 10.06.2013 року рішенням Ленінського районного суду м. Харкова 10.06.2013 року був задоволений позов [PERSON] до [PERSON], вирішено додатково стягнути суму боргу у розмірі 390,91 грн. Таким чином загальна сума, яку було вирішено стягнути по розписці від 06.08.2003 року, дорівнює 54795,42 грн., 3% річних з 2003 року по січень 2013 року у сумі 11649,42 грн. Зазначені рішення набрали законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цвільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлено ці обставини. На виконання зазначених рішень позивачем були отримані виконавчі листи 18.04.2013 року та 26.05.2015 року, у Ленінському ВДВС ХМУЮ були відкриті виконавчі провадження №47104211 та №47104211 Дотепер [PERSON] не приступив до виконання зобов'язання, згідно постанов державних виконавців Ленінського ВДВС ХМУЮ від 14.03.2014 року, 26.05.2015 року у боржника [PERSON] відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Позивач розрахував суму, яку додатково необхідно стягнути з [PERSON] згідно курсу долару до гривні на день пред'явлення даного позову до суду та 3% річних за минулі 2 роки. Курс долару США на день звернення до суду з даним позовом - 08.07.2015 року дорівнює за 100 доларів США 2170,0382 грн., згідно довідки Національного банку України. Таким чином, у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання заборгованість відповідача перед позивачем складає 101053,98 грн., з яких: 5400 доларів США дорівнює 117180 грн. 3% річних від 117180 грн. дорівнює 3515,4 грн. За 11 років прострочення зобов'язання сума прострочення: 3515,4 х 11=38669,4 грн. Загальна сума: 117180 грн. + 38669,4 = 155849,4 грн. 155849,4 грн. - 54795,42 грн., які вирішено стягнути згідно двох рішень, = 10153,98 грн. Відповідно до ст. 533 ЦПК України грошове зобов'язання має бути виконано в гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно ст. 625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.ст. 57-59 ЦПК України, тому з урахуванням встановлених обставин справи та приведених норм закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: approved