Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій він просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що він власником будинку [ADDRESS] а також розташованої під ним земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності, та після придбання цього будинку на прохання своєї дружини [PERSON], з якою шлюбні стосунки фактично припинені, дозволив їй здійснити її реєстрацію, а також її повнолітнього сина від попереднього шлюбу [PERSON]. Позивач зазначає, що після припинення шлюбних стосунків з дружиною [PERSON], остання проживає окреме від нього та не повідомляє йому своє та її сина адресу проживання. Позивач вказує, що факт тривалої відсутності відповідачів підтверджується відповідними актами обстеження житлових умов, від 27.12.2013 р. та 07.03.2014 р., 19.06.2014 р. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримує, просить суд задовольнити їх в повному обсязі та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання також не з'явилася, про день та час розгляду справи судом неодноразово повідомлялися поштовими повідомленнями та через оголошення в засобах масової інформації, про причини неявки суд не повідомили, заперечень не надавали, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направляли. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу заочно на підставі наявних в ній доказів, враховуючи, що позивач проти цього не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення вимог позову з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.03.2013 р. будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, що під ним розташована належить позивачу на праві особистою власності, оскільки вказане майно придбане позивачем хоч і під час шлюбних стосунків між ним та [PERSON], але це майно він прибав за особисті кошти, отримані від продажу належної йому квартирі [ADDRESS] на праві особистою приватною власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартир від 06.03.2013 р./а.с.9-10,12-14,19/. Згідно акту обстеження житлових умов, від 27.12.2013 р. та 07.03.2014 р., 19.06.2014 р., які складані за участю представника органу місцевого самоврядування, а також сусідів відповідачі не проживають за адресою: [ADDRESS] з 29 листопада 2013 р., не ведуть господарство та не обслуговують будинок за вказаної адресою, не оплачують комунальні послуги/а.с.6-8/. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу положень ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з положень ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Оцінюючи зібрані по справі докази, які узгоджуються між собою та враховуючи, що відповідачі не проживає за спірною адресою починаючи з 29 листопада 2013 р., суд приходить до переконання, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право на користування цим жилим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved