Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 24.12.2004 року між ним та його рідним сином [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С. та зареєстрований в реєстрі за № 3-5723. Відповідно до умов зазначеного договору позивач передав у власність [PERSON] належне йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.04.2004 року домоволодіння [ADDRESS] (до перейменування Дніпропетровськ), а його син [PERSON] в свою чергу зобов`язався надавати йому всі види матеріального забезпечення, догляду та медичного обслуговування на суму 100 гривень щомісячно, забезпечити його правом користування та правом довічного проживання в домоволодінні [ADDRESS] (до перейменування Дніпропетровськ). При зверненні до суду із вказаним позовом, позивач зазначає, що фактично він хотів залишити на свого сина заповіт, але його дружина вмовила замість заповіту укласти договір довічного утримання, на що позивач погодився, адже при укладенні зазначеного договору визначальним для нього було не 100 грн., а особа набувача, адже набувачем за даним договором був саме його рідний син, якого він дуже любив та хотів, щоб саме він за ним доглядав, а після його смерті майно залишилося сину. Позивач вказує, що після того, як рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 3.06.2013 року шлюб між його сином та дружиною було розірвано, його колишня дружина та їхня спільна донька [PERSON] (відповідач), покинули його, хоча формально відповідач з 11.06.2007 так і залишилася зареєстрована у будинку позивача, набувачем за договором довічного утримання якого став її батько (син позивача) [PERSON] . 27.09.2018 син позивача [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є його батько (позивач) та донька [PERSON] (відповідач). Посилаючись у позові на те, що фактично склалася ситуація, коли ні рідний син позивача за його життя нічим не допомагав йому, ні його донька (спадкоємиця частини прав та обов`язків за вищезазначеним договором довічного утримання) теж не допомагає йому нічим та не збирається допомагати, у позові й заявлено відповідну вимогу про розірвання договору довічного утримання, укладеного 24.12.2004 між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С. та зареєстрований в реєстрі за № 3-5723. Учасники справи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях; представник позивача в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутності та задовольнити позовні вимоги; відповідач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала та просила його задовольнити. Процесуальні дії у справі наступні: - ухвалою суду від 15.05.2019 (а.с. 33) за клопотанням представника витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори спадкову справу (в завіреній копії) після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Як встановлено судом, 24.12.2004 між позивачем (відчужувач) та [PERSON] (набувач) було укладено довір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С. за реєстровим № 3-5723, за умовами якого позивач передав\~у власність\~ [PERSON] \~належне йому\~на підставі\~свідоцтва про\~право власності\~на нерухоме\~майно від\~29.04.2004\~року домоволодіння\~ [ADDRESS] \~(до\~перейменування Дніпропетровськ),\~а [PERSON] \~в свою\~чергу зобов`язався\~надавати позивачу\~всі види\~матеріального забезпечення,\~догляду та\~медичного обслуговування\~на суму\~100\~гривень щомісячно,\~забезпечити його\~правом користування\~та правом\~довічного проживання\~в домоволодінні\~ [ADDRESS] до\~перейменування Дніпропетровськ)(а.с.5, 5 звор.). 27.09.2018 [PERSON] помер, про що було видане відповідне свідоцтво про смерть (а.с. 9). Як встановлено судом на підставі письмового доказу - спадкової справи №835/2018 спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є його батько [PERSON] (позивач) та донька [PERSON] (відповідач), які у встановлені законом строки звернулися до нотаріуса із відповідними заявами про прийняття спадщини (а.с. 40-50). Правовідносини виникли між учасниками справи із договору довічного утримання. Суд, дослідивши докази, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. За ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ч. 1\~ст. 757 ЦК України\~обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Відтак, у випадку смерті набувача обов`язки за договором довічного утримання переходять до його спадкоємців. Спадкоємці повинні продовжити утримувати відчужувача згідно з укладеним договором довічного утримання. Як встановлено судом, набувач [PERSON] не виконував умови договору та [INFO] помер, а спадкоємцями стали його батько (позивач) та донька (відповідач), яка з часу смерті набувача домоволодіння своїх обов`язків, які визначені умовами договору довічного утримання, не виконує. При цьому, суд бере до уваги, що позивач є особою похилого віку (1937 р.н.), постійно потребує сторонньої підтримки та матеріальної допомоги, а тому суд вважає, що між сторонами в подальшому існування договірних зобов`язань за вищевказаним договором є недоцільним.\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача, у випадку невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~Згідно ч.1\~ст.\~756\~ЦК України у випадку розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за\~\~договором, відчужувач набуває право власності на майно, що було ним передане, і має право\~\~вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Згідно ч. 2\~ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Задовольняючи вимоги позову у повному обсязі, суд керується тим, що \~визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; відповідач визнав позов та не заперечував проти розірвання договору довічного утримання. Враховуючи те, що позов визнаний відповідачем до початку розгляду справи по суті, а тому необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, інших 50 відсотків необхідно стягнути з відповідача, оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, що відповідає вимогам ч.1 ст. 141, ч. 1 ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved