Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачку, такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме - квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що зареєстровано в установленому законом порядку. Разом з позивачем у квартирі зареєстровано місце проживання його тітки [PERSON] . У 2007 році відповідачка по справі виселилась і вивезла належне їй майно з квартири позивача та змінила своє місце проживання. В добровільному порядку відповідачка відмовляється знятися з реєстрації. Таким чином позивач, як власник зазначеного будинку, позбавлений права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, у зв`язку з чим, вимушений звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою судді від 26.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи, призначено судовий розгляд. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від позивача 23.02.2021 року до суду надійшла заява в якій він просить розгляд справи проводити за його відсутності, наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог, у випадку неявки відповідачки не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, судова повістка направлялась за зареєстрованим місцем проживання і була повернута підприємством поштового зв`язку із зазначенням «адресат відсутній». На підставі ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд вважає відповідача належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотань позивача про слухання справи за його відсутності та в зв`язку з неявкою відповідачки, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 04.06.2009, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2315, копією Витягу з Державного реєстру правочинів від 04.06.2009 року № 7360153, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.07.2009 № 23203521 /а.с.22-24/. Згідно з довідкою, виданою уповноваженою по будинку від 28.12.2020 року, [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2007 року /а.с.21/. В силу того, що місце проживання відповідачки зареєстроване за вказаною адресою у квартирі, що належить позивачу, але не проживає там тривалий час - понад тринадцять років, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на теперішній час у вказаній квартирі [ADDRESS] залишається зареєстрованою [PERSON] , яка не мешкає в ньому з 2007 року, не є власницею даного будинку, що перешкоджає власнику будинку [PERSON] користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved