Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору № MRT9AU00820015 від 13.12.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 41935,00 грн. на термін до 12.12.2013 року та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в троки і в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязання [PERSON] за договором № MRT9AU00820015 від 13.12.2006 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладеного договір поруки. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 20.08.2015 року відповідач [PERSON] має заборгованість у сумі 182335,11 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 27582,40 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 41948,78 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 2818,08 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 109985,85 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 49680,42 грн.,и яка була задоволена рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 26.10.2011 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Отже заборгованість за кредитним договором становить 132654,69 грн. На підставі цього ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № MRT9AU00820015 від 13.12.2006 року в сумі 132654,69 грн. та судовий збір 1989,82 грн. Представник позивача, у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглянути за її відсутністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову у звязку з його необґрунтованістю та пропуском строку позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № MRT9AU00820015, на підставі якого відповідач 13.12.2006 року отримав кредит у розмірі 41935,00 грн. на купівлю автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2 даного договору. Період сплати з 20 по 24 число кожного місяця. Строк дії договору з 13.12.2006 року по 12.12.2013 року (п.1.1 кредитного договору). Згідно із рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 24.06.2009 року задоволено позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення заборгованості на предмет застави та передано ЗАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у [PERSON] , належне йому на праві власності заставлене майно, а саме: автомобіль марки «Daewoo», реєстраційний номер [NUMBER], звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Daewoo», реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу цього автомобілю ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням договору купівлі-продажу від імені [PERSON] з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, з наданням ЗАТ КБ «ПрватБанк» всіх повноважень, необхідним для здійснення продажу. Заочним рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 26.10.2011 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість за кредитним договором № MRT9AU00820015 від 13.12.2006 року в сумі 49680,42 грн. Судом встановлено, що рішення суду в примусовому порядку не виконується. Як вбачається із письмової заяви відповідача [PERSON], останній просив застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити в задоволенні позову на цих підставах. З приводу цього суд зазначає наступне. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. ЦК України не передбачає заборони предявлення окремих вимог у звязку з пропущенням позовної давності. Згідно з ч.1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, згідно із п.1.1 кредитного договору відповідачу [PERSON] були надані кредитні кошти в сумі 41935,00 грн. строком з 13.12.2006 року по 12.12.2013 року. Кредитний договір був укладений між банком та відповідачем 13.12.2006 року. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено розрахунком заборгованості, відповідач [PERSON] нерегулярно вносив платежі за кредитним договором та останній платіж вніс 20.11.2009 року. В звязку з чим, у березні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення заборгованості на предмет застави, який був задоволений рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 24.06.2009 року. Крім того, у вересні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № MRT9AU00820015 від 13.12.2006 року, який був задоволений рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 26.10.2011 року. Таким чином, за захистом порушених прав позивач мав би в чергове звернутися до суду по листопад 2014 року. Відповідно до ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При зверненні до суду та в судовому засіданні питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, з викладенням причин пропуску, позивачем не ставилось. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з підстав пропущення позивачем строків позовної давності. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд не стягує з відповідачів сплачену позивачем під час звернення до суду з цим позовом суму судового збору, оскільки рішення ухвалено не на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed