Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якій зазначає, що він є власником автомобіля Lanos, держаний номер [NUMBER]. 17.02.2016 року о 16.40 годині водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 2101 по вул. Маяковського в м. Тернівка, Дніпропетровської області, не вибрав безпечної дистанції руху та скоїв зіткнення з його автомобілем [NUMBER]. Причиною ДТП є порушення водієм [PERSON] п. 13.1 Правил дорожнього руху, внаслідок зіткнення його автомобілю було завдано пошкодження. Постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 року [PERSON], визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. У травні 2016 року він звернувся до відповідача з питанням добровільно відшкодувати йому ремонт його автомобіля, який ПП «Аєліта» у лютому 2016 року було оцінено приблизно в 9000 грн., на що відповідач не погодився, оскільки не визнав розрахунок матеріального збитку приватної фірми як належний. Він та відповідач досягли згоди про визначення матеріального збитку, спричиненого йому, згідно експертного дослідження автотоварознавця та 02.06.2016 року звернулися до приватного підприємця [PERSON]. Згідно експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку власнику автомобіля Ланос, яке складено 03.06.2016 року у присутності відповідача - матеріальна шкода, внаслідок пошкодження його автомобіля при ДТП складає 14065,60 грн.. Внаслідок ДТП він також поніс матеріальні витрати з оплати експертного дослідження автотоварознавця у розмірі 850 грн. Крім того, своїми діями відповідач спричинив йому моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях, які виникли у звязку із спричиненням йому шкоди, у душевних стражданнях, які він зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо нього, наслідки якої мали вплив на його психічний стан, він тривалий час позбавлений можливості отримати з боку відповідача відшкодування матеріальної шкоди, тож був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, тому оцінює моральну шкоду в розмірі 10000 грн.. У добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодовувати спричинену ним шкоду, а тому він змушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. У звязку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування матеріальної шкоди 14915,60 грн., в якості відшкодування моральної шкоди 10000 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1102,40 грн.. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у лютому 2016 року дійсно сталося ДТП, водій [PERSON] з місця події зник, оскільки був в стані алкогольного спяніння, у нього було 1,4 проміля алкоголю. Працівники ДАІ оформлювали ДТП без нього. Він звертався до [PERSON] з приводу відшкодування матеріальної шкоди, однак він говорив, що платити не буде, потім вони разом їздили до експерта [PERSON]. На теперішній час він не відремонтував свій автомобіль, в ДАІ йому видали довідку із зазначенням пошкоджень, щоб до нього не було питань від інших працівників поліції. Відповідач йому жодного разу не дзвонив з пропозицією відшкодувати матеріальну шкоду. Він заперечує проти відшкодування шкоди зі сторони відповідача у розмірі 9155 грн., наполягав на стягненні з [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 14915,60 грн.. Крім того, просив стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн., оскільки він до сих пір їздить на пошкодженому автомобілі, придбав машину за кошти, які збирав довгий час, машина була нова, він не мільйонер, щоб купувати собі машини. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] був не згоден з розрахунком ПП «Аеліта», а тому позивач разом з відповідачем звернулися до експерта автотоварознавця [PERSON]. Крім того, хоча і дійсно після ДТП минуло 4 місяця, але вартість робіт повязана із зростанням курсу долара. В ПП «Аеліта» і у висновку експерта автотоварознавця зазначені одні й ті ж самі пошкодження. Автомобілю майже 3 роки, він вважається як новий, а тому [PERSON] морально страждав, що всі дані занесені до бази МРЕВ, що автомобіль матиме не такий товарний вид. Крім того, пояснив, що претензія відповідачу була направлена 31.05.2016 року, хоча ДТП було у лютому, однак відповідач визнав розмір шкоди у сумі 9155 грн., а тому визнає сам факт скоєння ним ДТП, розрахунок ПП «Аеліта» дійсним лише протягом 3 банківських днів, а експертиза є чинною та ніким не оспорювалася. Також просив стягнути з відповідача моральну шкоду, зменшивши її до 2000 грн.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 71). В письмових заперечення відповідач зазначив, що дійсно 17.02.2016 року було скоєно ДТП та його згідно постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вважає, що вимоги позивача являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки згідно експертного авто товарознавчого дослідження № 024/1/16, який надано позивачем і на який він посилається як на доказ в рахунок обґрунтування задоволення своїх вимог заявлених в позові є не допустимим доказом та засобом доказування по справі, так як дослідження зроблено не в момент скоєння ДТП (17.02.2016 року), а 04.06.2016 року та оцінює загальні пошкодження, навіть ті, що були заподіяні до пригоди або, можливо, після пригоди, а тому не може реально оцінити збитки, що були завдані ним транспортному засобу позивача в момент зіткнення, також позивач не додав до позовної заяви довідки ДАІ про механічні пошкодження транспортного засобу. Крім того, позивач обґрунтував заподіяну ним моральну шкоду виключно словами, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди. В звязку з чим, в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди просив відмовити (а.с. 38-39). Крім того, в письмових поясненнях відповідач [PERSON] зазначив, що в звязку із добровільним відшкодуванням завданих позивачу збитків та вирішення питання мирним шляхом, він пропонував позивачу відремонтувати його транспортний засіб, на підставі рахунку № 31 від 19.02.2016 року ПП «Аеліта» в м. Павлоград на суму 9155 грн., виданого на імя [PERSON] та предявленого йому позивачем згідно претензії від 31.05.2017 року. Але, його пропозиція позивача не влаштувала, адже він наполягав на відшкодуванні йому саме грошової суми, яка кожен раз змінювалась в сторону збільшення. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що ними досягнуто згоди про визначення матеріального збитку, спричиненого йому згідно експертного дослідження автотоварознавця шляхом звернення до приватного підприємця [PERSON] з чим він категорично не погоджується, оскільки ДТП відбулося 17.02.2016 року, а ні в цей, а ні в наступний день позивач не звернувся до експерта автотоварознавця щодо визначення розміру майнових збитків пошкодженого автомобіля позивача, натомість позивач звернувся до ПП «Аеліта» 19.02.2016 року, яка оглянула пошкоджений автомобіль ЗАЗ Lanos та виставила рахунок [PERSON] щодо його ремонту на суму 9155 грн. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 024/1/16 від 04.06.2016 року технічний огляд автомобіля проводився 03.06.2016 року в присутності позивача. Визначення вартості матеріального збитку проводилось станом на 04.06.2016 року, тобто більш ніж три місяці постіль після ДТП, що дає підстави вважати це доказ недопустимим, оскільки дослідження зроблено не в момент скоєння ДТП (17.02.2016 року) та можливо при встановлені майнової шкоди у висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 024/1/16 від 04.06.2016 року враховані пошкодження навіть ті, що були заподіяні після ДТП, а тому не можливо оцінити збитки, що були завдані ним транспортному засобу позивача в момент зіткнення. Крім того, позивачем на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру і чому саме у сумі 10000 грн. позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить (а.с. 72-73), а позовні вимоги визнає частково в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 9155 грн. (а.с. 71). Допитавши сторін по справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля Lanos, д.н. АЕ 5686НК, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 645330 (а.с. 14). Постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року, яка набрала законної сили 01.04.2016 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 15). В силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Згідно з ст. 5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. В матеріалах справи відсутній договір (поліс) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обох сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, з огляду на правові позиції, викладені в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами від 25.05.1998 року, 24.10.2003 року) вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Крім того, згідно правових позицій, викладених в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було заподіяно внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обовязку доказування та зобовязує саме відповідача довести, що шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Тобто законодавством встановлена презумпція вини заподіювача шкоди. Судовим розглядом не встановлено, що шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON], була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого [PERSON]. Тобто презумпція вини в процесі розгляду справи відповідачем не спростована, а тому вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, саме [PERSON]. 17.02.2016 року внаслідок ДТП автомобіль [NUMBER], отримав механічні пошкодження, а саме: деформовано кришку багажнику, задній бампер, лакофарбне покриття заднього бамперу, про що свідчить довідка від 17.02.2016 року, видана відділенням Державтоінспекції з обслуговування м. Тернівка ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 77). Крім того, в судовому засіданні була оглянута справа про адміністративне правопорушення № 194/259/16-п відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП, де зі схеми місця ДТП від 17.02.2016 року та фототаблиць, видно, що дійсно 17.02.2016 року було вчинено ДТП за участю відповідача [PERSON], деформовано задній бампер. З висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 04.06.2016 року, ремонтної калькуляції № 750 від 04.06.2016 року та додатків, вбачається, що вартість матеріальної шкоди, яка нанесена володільцю автомобіля [NUMBER] складає 14065,60 грн., перелік видів робіт щодо ремонту пошкодженого автомобіля відповідає механічним пошкодженням, зазначеним у схемі ДТП від 17.02.2016 року (справа про адміністративне правопорушення № 194/259/16) та довідці від 17.02.2016 року, виданої відділенням Державтоінспекції з обслуговування м. Тернівка ГУМВС України в Дніпропетровській області. (а.с. 17-32). З розрахунку на оплату № 31 від 19.02.2016 року, виданого ПП «Аеліта»/ВП ПП «Аеліта» в м. Павлоград, видно, що шкода, яка завдана автомобілю [NUMBER] складає 9155 грн., рахунок дійсний протягом 3-х банківських днів (а.с. 75). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] звертався до відповідача [PERSON] з пропозицією щодо добровільного відшкодування йому заподіяної матеріальної шкоди в сумі 9155 грн., про що свідчить претензія від 31.052016 року (а.с. 74). Відповідач в своїх письмових поясненнях не заперечував проти отримання даної претензії, а тому визнає позов з частині даної претензії, а саме: в розмірі 9155 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 21 від 03.06.2016 року, вартість експертного автотоварознавчого дослідження складає 850 грн. (а.с. 16). Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доводи відповідача [PERSON] з приводу розрахунку ПП «Аеліта» м. Павлоград від 19.02.2016 року, який він вважає за необхідним врахувати при постановленні рішення, судом не можуть бути взяти до уваги, оскільки розрахунок, наданий відповідачем, належним чином не оформлений та не засвідчений, строк його дії лише протягом 3 банківських днів, а висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 04.06.2016 року є чинним та сторонами по справі не оспорювався. Крім того, відповідачу про наявність даного висновку було відомо, про що також він зазначив у запереченні до позовної заяви (вх. № 6955/16-Вх від 07.11.2016р.), своїм правом на оскарження даного висновку не скористався. Крім того, доводи відповідача щодо вартості матеріального збитку, який не можливо встановити, оскільки автотоварознавче дослідження було проведено через три місяця після скоєння ДТП, судом не можуть бути взяти до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. На підставі викладеного, суд, вважає що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди та коштів за проведення експертного автотоварознавчого дослідження підлягають задоволенню. Позивач просить стягнути з відповідача спричинену моральну шкоду у розмірі 2000 грн., однак суд, вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльність відшкодовується особою, яка її завдала. У відповідності до правових позицій, викладених у п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 (зі змінами від 25.05.2001 року) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль позивача, однак суду не надано доказів, які б підтверджували спричинену йому моральну шкоду. На підставі ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн..

Outcome: partial