Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що йому 11.06.1992 року під час роботи на посаді помічника машиніста в ПАТ Пролетарське ПТУ м. Донецька була виділена житлова площа, в якій він з сім»єю почав проживати з 1992 року та по теперішній час. Згідно відповіді на адвокатський запит в БТІ житло, яке розташоване по [ADDRESS] в БТІ не зареєстровано. Починаючи з 1992 року, він добросовісно, відкрито та безперервно володів домоволодінням [ADDRESS], утримував будинок, підтримував в належному стані, сплачував за електроенергію, мешкав. Посилаючись на ст. 344 ЦК України, просив визнати за ним - [PERSON] право власності за набувальною давністю на домоволодіння [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Пролетарської районної в м. Донецьку ради до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання, повідомлялись належним чином. Відповідно до письмової заяви, просили розглядати справу за їх відсутністю і винести рішення на розсуд суду. (а.с. 24). Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наступне. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Ч. 1 ст. 344 ЦК України встановлює, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК встановлено, що правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 р. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач [PERSON] зазначив, що він працював в Пролетарському вантажно-транспортному управлінні Донецького виробничого об'єднання по видобутку вугілля, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 14) та за місцем роботи отримав житло за адресою: [ADDRESS], про що надав суду копію виписки з протоколу засідання профкому Пролетарського ПТУ від 11.06.1992 року щодо виділення йому кімнати. (а.с. 13). Також позивач надав суду висновок експерта від 05 грудня 2008 року, відповідно до якого, на підставі візуального обстеження квартири [ADDRESS] встановлено, що при проведенні будівельних робіт по зведенню даної будівлі, порушень вимог будівельних норм (в тому числі, які належать до вимог протипожежної безпеки та санітарно-гігієнічним вимогам) не виявлено; ознак невідповідності внутрішніх інженерних мереж вимогам будівельних норм не виявлено; будинок знаходиться в задовільному технічному стані та придатний для подальшої експлуатації. (а.с. 5-12). Ст. 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності належить до числа таких суб'єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного факту, а то й їх сукупності. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України) є: законність об'єкту володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність. Разом, з тим, згідно інформації КП БТІ м. Донецька від 02.10.2013 року, станом на 31.12.2012 року право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Відомостями щодо належності квартири [ADDRESS] КП БТІ м. Донецька не володіє. (18). Відповідно до інформації Комунального підприємства «Керуюча компанія Пролетарського району м. Донецька», будинок [ADDRESS] не перебуває на балансі підприємства. (а.с. 37). Виконавчий комітет Пролетарської районної у м. Донецьку ради також не має відомостей щодо форми власності жилого будинку по [ADDRESS] та щодо присвоєння будинку поштової адреси.(а.с. 38). Таким чином, судом встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] не є законним об'єктом володіння, оскільки на балансі КП «КК Пролетарського району м. Донецька» не знаходиться, дані щодо введення будинку в експлуатацію та присвоєння поштової адреси відсутні, інформація щодо форми власності також відсутня. Право власності за давністю володіння, перш за все, може виникнути на придатне для володіння майно, яке відноситься до будь-якої форми власності, крім того, яке вилучено з цивільного обороту. Нерухоме майно може стати предметом набуття за давністю, оскільки вважається, що таке майно існує. Якщо будівля чи споруда не є об'єктом нерухомості, прийнятому в експлуатацію, право на яке зареєстровано в установленому порядку, то набути право власності за давністю володіння на таке майно неможливо. Враховуючи наведене, оцінюючі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. На підставі викладеного, ст. 344 ЦК України,

Outcome: dismissed