Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він в 1996 році познайомився з [PERSON] та до 2000 року знаходився з нею в особистих близьких стосунках, однак перебував у на той час в шлюбі, тому 11.03.2000 вона уклала шлюб з [PERSON], чим припинила стосунки з позивачем. Позивач зазначив, що через п'ять місяців з моменту укладення шлюбу відповідачка народила сина [PERSON], [INFO] Крім того, позивач вказав, що сімейне життя між відповідачами погіршувалось, що призвело до поновлення особистих стосунків між позивачем та [PERSON] у 2007 році, в результаті чого у 2008 році відповідачка, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, народила сина [PERSON], [INFO] Позивач зазначив, що 20.12.2010 шлюб між відповідачами було розірвано, однак вони продовжували мешкати разом, незважаючи на що стосунки між позивачем та відповідачкою не переривались і позивач весь час забезпечував відповідачку матеріально. Також, позивач вказав на те, що [INFO] відповідачка народила доньку [PERSON], батьком якої записано відповідача. Позивач наголосив на тому, що з 2012 він разом з відповідачкою та дітьми спільно проживає та веде спільне господарство, а 20.11.2013 між ними укладено шлюб. Позивач зазначив, що він є батьком трьох дітей, що підтверджується результатами аналізів ДНК на батьківство. Тому позивач і звернувся до суду та просив встановити його батьківство щодо [PERSON], [PERSON], [PERSON], вилучити з актових записів про народження відомості про батька, зобов'язати ВДРАЦС Оболонського РУЮ в м. Києві внести зміни до актових записів про народження щодо батька, та по-батькові дітей. Представником відповідачки було подано заяву про визнання позову, позовні вимоги просила задоволити. Відповідач не погодившись з позовом, подав до суду заперечення на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що позов є необґрунтованим та належних доказів на підтвердження обставин, зазначених в позові позивачем не надано. Від третьої особи до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника. Від відділу ДРАЦС також надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відділу. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задоволити в повному обсязі. Відповідачка та її представник позов визнали в повному обсязі, відповідач та його представник визнали позов частково, а саме в частині визнання батьківства позивача щодо [PERSON] та [PERSON], в задоволенні позовних вимог про визнання батьківства позивача щодо [PERSON] просили відмовити. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 11.03.2000 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який 20.12.2010 розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва (а.с. 22). [INFO] народився [PERSON], [INFO] - [PERSON], [INFO] - [PERSON], батьком яких записано [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а.с.а.с. 19-21). 20.11.2013 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с. 13). З даних довідки Ф-3, виданої КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» від 10.12.2015 № 1682 вбачається, що в [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 31). Відповідно до висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко М.В. № 57 від 29.01.2016, вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99 %, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] практично доведено, вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99 %, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено (а.с.а.с. 92-96). Згідно з п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Так, позивач просив встановити його батьківство щодо [PERSON], [INFO], тобто слід застосовувати норми КпШС. Відповідно до ст. 53 КпШС, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Крім того, позивач просив визнати його батьківство щодо [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], тобто необхідно застосовувати норми СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Статтею 129 СК України передбачено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Постановою Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням зазначеного вище, висновків судово - медичної генотипоскопічної (генетичної) експертизи щодо біологічного батьківства позивача та відповідача, проживання позивача однією сім`єю з відповідачкою та дітьми, ведення спільного господарства, а також визнання позову відповідачкою та часткового визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову як такого, що ґрунтується на чинному законодавстві та знайшов свого часткового доведення в судовому засіданні. На підставі ст. 53 КпШС України, ст.ст. 125, 128, 129 СК України,

Outcome: dismissed