Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , терміном два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина, яка складається з ј частини житлового будинку [ADDRESS] . Власником ще ј частини вказаного будинку є позивач. [PERSON] є спадкоємцем другої черги після смерті [PERSON] , оскільки являється рідним братом померлого. Відповідач, [PERSON] , є сином позивача, та його місце проживання на момент смерті [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , за якою і проживав померлий [PERSON] . Позивач вказує, що інших спадкоємців у померлого брата немає, оскільки [INFO] померла їхня мати - [PERSON] . Після смерті брата у позивача з матір`ю існувала домовленість, що остання прийме спадщину після смерті [PERSON] , однак у зв`язку з її хворобою та подальшою смертю, остання не подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Про зазначене позивачу стало відомо вже після смерті матері, оскільки жодного майна за нею не було зареєстровано. Позивач стверджує, що у зв`язку із загальнонаціональним карантином в Україні він не встиг встановити дану обставину своєчасно та подати відповідний позов раніше. Лише 29.09.2020 позивач зміг прибути до нотаріуса в м. Житомир та подати документи від власного імені для оформлення спадкових прав на нерухоме майно після смерті рідного брата. Однак, 29.09.2020 приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку, передбаченого чинним законодавством для прийняття спадщини. Позивач вважає, що вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений ним з поважних причин, оскільки протягом року після смерті брата він постійно хворів, у подальшому померла його мати, а вже з 12.03.2020 в Україні оголошено загальнонаціональний карантин із обмеженням пересування між містами, що не дало можливості позивачу подати заяву до нотаріуса в межах м. Житомира (місця відкриття спадщини) про прийняття спадщини. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.11.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.11.2020 задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. належним чином засвідчені копії документів, що містяться у спадковій справі, заведеній на ім`я [PERSON] , дата смерті [INFO] . Відповідач та третя особа не скористалися своїми процесуальними правами та заяви по суті справи не подали. Згідно з протокольною ухвалою суду від 08.04.2021 підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі. Відповідно до змісту заяви, позивач позов підтримує та просить його задовольнити. Представник позивача [PERSON] у підготовчому засіданні за його участю вказував, що позовні вимоги не змінились, як і підстави, викладені у позові. У судове засідання, яким закінчується розгляд справи, представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі. У заяві відповідач також вказав, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Від представника третьої особи Житомирської міської ради Сищук Н.М. на електронну пошту суду надійшло клопотання про розгляд даної цивільної справи у відсутність представника міської ради. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким завершується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] буди рідними братами та їх матір`ю була [PERSON] , що підтверджується змістом копій свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14-15). Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.2009, позивачу [PERSON] належить ј частина житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 16). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.02.2016 (а.с. 13). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.03.2019 (а.с. 25). Відповідно до довідки №2211 від 18.11.2017, яка видана Комунальним підприємством «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №1», місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). 29.09.2020 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. із заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до змісту заяви, спадкове майно складається з частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 46). Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. від 29.09.2020 №1154/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з частини житлового будинку [ADDRESS] , яка залишилася після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини (а.с. 62). Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як визначено ч. 1, 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Стаття 1261 Цивільного кодексу України встановлює, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України). Згідно із частинами першою, третьою, п`ятою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У такому разі, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 24 січня 2020 року у справі № 192/1663/17, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 01 вересня 2021 року у справі № 720/2683/19, та інших. Отже, практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду 24 січня 2020 року у справі № 192/1663/17, від 22 травня 2019 року у справі №351/2403/17, постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У позовній заяві [PERSON] зазначив, що після смерті брата у позивача з матір`ю існувала домовленість, що остання прийме спадщину після смерті [PERSON] , однак у зв`язку з її хворобою та подальшою смертю, мати позивача не подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Про зазначене позивачу стало відомо вже після смерті матері, оскільки жодного майна за нею не було зареєстровано. Крім того, у зв`язку із загальнонаціональним карантином в Україні він не встиг встановити дану обставину своєчасно та подати відповідний позов раніше. Лише 29.09.2020 позивач зміг прибути до нотаріуса в м.Житомир та подати документи від власного імені для оформлення спадкових прав на нерухоме майно. Також позивач посилається на те, що протягом року після смерті брата він постійно хворів. На підтвердження вказаних обставин позивач серед іншого надав суду: копію свідоцтва про смерть матері [PERSON] ; копію довідки КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Житомирської міської ради від 17.02.2021, з якої вбачається що позивач з 2014 року спостерігається з приводу енцефалопатії змішаного ґенезу, цукрового діабету та інших хвороб, погіршення стану з 2014 року, лікувався стаціонарно у 2014 році та у вересні 2016 року; копії даних обстежень на магнітно-резонансному томографі від 09.12.2014 та від 12.09.2016; копію витягу з історії хвороби №11198, відповідно до змісту якої [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у період з 03.12.2014 по 12.12.2014; копію витягу з історії хвороби №8759, відповідно до змісту якої [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у період з 13.09.2016 по 22.09.2016 (а.с. 25, 88-94). Проте, наданими позивачем доказами не підтверджується, що протягом року після смерті брата, який помер [INFO] , він постійно хворів, оскільки із зазначених доказів вбачається, що після смерті брата він перебував на стаціонарному лікуванні лише один раз у період з 13.09.2016 по 22.09.2016 (а.с. 94). Також з наданої медичної документації не вбачається, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я з 2014 року позивач був обмежений у пересуванні чи не міг вчиняти певні дії. Крім того, період стаціонарного лікування позивача був поза межами шестимісячного терміну від дати смерті брата, який визначений ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини. Отже, доводи позивача про його тривалу хворобу після смерті брата жодними доказами не підтверджені. Також позивач вказує, що він дізнався про те, що його мати не прийняла спадщину після смерті брата, тільки після її смерті, та у зв`язку з загальнонаціональним карантином в Україні він не встиг встановити дану обставину своєчасно. Однак, суд критично відноситься до вказаних доводів позивача, оскільки брат позивача помер [INFO] , мати позивача померла [INFO] , а карантин на усій території України встановлено з 12.03.2020 (Постанова Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020). Інших доводів щодо наявності поважних причин, які зумовили пропуск строку для прийняття спадщини позивач у позові не навів та доказів на їх обґрунтування не надав. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач не надав та не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, тому позов [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed