Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що відповідно до умов кредитного договору № BL_ЖГ00071666 від 08.09.2011 року відповідач отримав кредит на поточні потреби у розмірі 7500 грн. із терміном повернення 08.09.2014 року з оплатою за процентною ставкою 20% річних, щомісячної плати у вигляді комісії за управління кредитом 1,75% від суми кредиту. Відповідно до п. 2.4.2 договору, проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення кредиту відповідно до платежів, передбачених у Графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку № 1 цього договору. Згідно із п. 2.5.2. Договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок Банку, вказаний у п.6 Спеціальної частини Договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за сум платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Згідно п. 2.4.3. Договору при простроченні повернення Кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами коштів нараховуються в порядку, визначеному п. 2.4.1. Загальної частини Договору. Згідно п. 4.2. Договору у випадку невиконання позичальником обов'язку, передбаченого п. 3.3.3. Загальної частини Договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за Договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 Спеціальної частини Договору. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання за Договором в повному обсязі, а Відповідач від виконання зобов'язань ухиляється. Відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плати за управління Кредитом, які передбачені п. 2.5 Кредитного договору, а з липня 2013 року відповідач взагалі припинив погашення Кредиту за Договором. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за Договором станом на 21.08.2015 року становить 24086,29 грн., з них: прострочена до повернення сума Кредиту 3030,50 грн.; прострочені проценти за користування Кредитом 1333,51 грн.; комісії за РО (комісія за управління Кредитом) у розмірі 2003,00 грн.; плата за пропуск платежів 17719,28 грн.. Позивач зазначає, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», відповідно до якого, з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON]. Згідно п. 1 ч. 3. ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. В звязку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в сумі 24086,29 грн. на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк». Представник позивача у судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує та розглянути справу без участі їх представника (а.с. 37-39, 68-71). Відповідач у судове засідання не з'явилася, однак раніше надала до суду письмову заяву про те, що просить розглянути справу без її присутності, позовні вимоги визнає частково з урахуванням заперечень на позов (а.с. 72). В запереченні на позов відповідач посилається на те, що вона дійсно укладала кредитний договір з позивачем, відповідно до якого отримала кредит у розмірі 7500 грн., терміном повернення кредиту до 08.09.2014 року, зі сплатою 20% річних, комісії за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту, хоча в п. 3 спеціальної частини договору не вказано, що ця комісія щомісячна. Вона сплачувала кредит своєчасно, працювала і отримувала мінімальну заробітну плату. Їх дохід складався з її заробітної плати та пенсії її мами. На її утриманні були неповнолітні діти, донька і син. В листопаді 2011 року вона сплатила 1000 грн., що підтверджується квитанцією № 79022 від 02.11.2011 року, однак в розрахунку банку такої оплати не відображено, тому вона не згодна з розрахунком заборгованості по сплаті кредиту. В травні 2013 року тяжко захворіла її мати [PERSON]. Для її лікування потрібні були значні кошти. В травні 2013 року її мати померла. Для лікування хворої мами та на поховання вона зайняла кошти у сусідів і після цього у неї не було коштів, щоб оплачувати кредит. Окрім цього, в вересні 2013 року вона втратила роботу і подала до центру зайнятості документи для постановки її на облік. Вона повідомила банк, що у неї не має роботи і вона не може сплачувати кредит і просила банк не нараховувати пеню та дозволити заплатити суму кредиту і відсотки надавши їй відстрочку до працевлаштування. З цього часу, а саме з червня 2013 року у неї з'явилася заборгованість по сплаті кредиту, яку вона з поважних причин не змогла сплачувати. Згідно розрахунку позивача плата за пропуск платежів складає - 17719,28 грн., який був розрахований станом на 21.08.2015 року. Згідно договору термін погашення кредиту - 08.09.2014 року, тобто на цю дату її заборгованість складала - 3030,50 грн., відсотки - 703,56 грн., комісія банку - 1704,50 грн., всього 5438,56 грн., а не 24086,29 грн., як розрахував позивач в своєму позові. З сумою за пропуск платежів в розмірі - 17719,28 грн. вона не згодна, бо вона розрахована з періоду 08.11.2014 року - 2003,00 грн. і нараховувалася кожний місяць 100%, тобто в розмірі 2003,00 грн., а такої штрафної санкції договором не передбачено. 08.05.2015 року банк в розрахунку вказує плату за пропуск платежів в розмірі 14313,90 грн., з 08.06.2015 року добавляє 865,08 грн., що дорівнює 15179,01 грн., з 08.07.2015 року добавляє 1090,63 грн. - 16269,64 грн., з 08.08.2015 року добавляє суму 880,50 грн.. що дорівнює 17150,14 грн., а з 21.08.2015 року добавляє тільки 569,14 грн. і борг складає за даними позивача - 17719,28 грн. Не зрозуміло з чого виходив банк і чим керувався нараховуючи їй ці суми як штрафні санкції. Нарахування цих сум не законом, не договором не передбачено. Зрозумілих і обгрунтованих розрахунків не надано, хоча кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, загальний строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України складає 3 роки. Спеціальна позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена ст. 258 ЦК України, складає 1 рік. Вона вважає, що в даному випадку необхідно застосувати позовну давність. Вважає, що розмір договірної санкції за даним договором - плата за пропуск платежів значно перевищує розмір її кредитної заборгованості, враховуючи її матеріальне становище просить суд відмовити позивачу в задоволенні цієї вимоги - штрафної санкції 17719,28 грн. за кредитним договором. Пунктами 8, 9 кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов'язання, а саме: пеня в розмірі 0,50 % за методом «факт360» та штраф у розмірі 25% від суми кредиту. Тобто за одне й те саме порушення зобовязання передбачена подвійна відповідальність одного виду, що неприпустимо згідно Конституції України. Крім того, ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» установлено граничний розмір пені: розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня. Проте, передбачена в договорі пеня в розмірі 0,50 % порушує вимоги ст. 214 ЦПК України. Окрім цього, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, і за наявності інших обставин, які мають значення. Настання кризи світової фінансової системи, що згідно із ч. 2 ст. 61 ЦПК є загальновідомим фактом, що не потребує доказування. Всі вищевказані вимоги позивача, не підтверджені жодним належним доказом, який міг би прийняти суд до уваги при розгляді справи у відповідності до вимог ст.ст. 59 та 60 ЦПК України. А тому відповідач просить суд у задоволенні вимог позивача в сумі 17719,28 грн. нарахування штрафної санкції слід відмовити, а заборгованість повинна зменшитися на 1000,00 грн., які банком не враховані (а.с. 45-49). Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № BL_ЖГ00071666 від 08.09.2011 року відповідач отримала кредит на поточні потреби у розмірі 7500 грн. з терміном повернення кредиту до 08.09.2014 року з оплатою за процентною ставкою 20% річних, щомісячної плати у вигляді комісії за управління кредитом 1,75% від суми кредиту (а.с. 5-22). Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015 року прийнято рішення № 63 про початок ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та з 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації (а.с. 26). З 20.03.2015 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено [PERSON] (а.с. 26), яка у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 48 та п. 5 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI, має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду. До договору кредиту згідно ст. 1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ «ВіЕйБі Банк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що не заперечувалось і відповідачем. Відповідно до п. 2.4.2 договору, проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення кредиту відповідно до платежів, передбачених у Графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку № 1 цього договору (а.с. 7, 13-14). Згідно із п. 2.5.2. Договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок Банку, вказаний у п.6 Спеціальної частини Договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за сум платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом (а.с. 8). Крім того, згідно п. 2.4.3. Договору при простроченні повернення Кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами коштів нараховуються в порядку, визначеному п. 2.4.1. Загальної частини Договору (а.с. 7-8). Відповідно до п. 3.3.2 Договору позичальник зобовязаний щомісячно виконувати свої боргові зобовязання відповідно до Графіку в порядку, передбаченому п. 2.5 Загальної частини Договору. Не пізніше визначеного п. 2 Спеціальної частини Договору терміну, повернути Банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісії, а також на вимогу Банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню). Згідно п. 4.2. Договору у випадку невиконання позичальником обов'язку, передбаченого п. 3.3.3. Загальної частини Договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за Договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 Спеціальної частини Договору (а.с. 10-11). Згідно ст.ст. 526-527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, остання дата погашення платежів по кредиту 10.06.2013 року (а.с. 3), позов подано до суду 02.09.2015 року, тобто в межах строку позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідачу станом на 21.08.2015 року нарахована заборгованість у сумі 24086,29 грн., з них: прострочена до повернення сума Кредиту 3030,50 грн.; прострочені проценти за користування Кредитом 1333,51 грн.; комісії за РО (комісія за управління Кредитом) у розмірі 2003,00 грн.; плата за пропуск платежів 17719,28 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 3-4). В порушення вимог ст. 629 ЦК України, заборгованість по кредитному договору відповідачем не сплачена до теперішнього часу, хоча договір є обовязковим для виконання сторонами. Вказаний договір кредиту підписаний сторонами по справі, ніким не оспорювався, тобто відповідач погодилася з умовами договору і повинна відповідати по взятим на себе зобовязанням. Згідно ст. 625 ЦПК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, однак відповідачем заборгованість по кредитному договору не погашена до теперішнього часу. А тому доводи відповідача щодо неможливості сплати кредитних зобовязань із-за скрутного матеріального становища суд відхиляє. За таких обставин, з урахуванням проплати відповідачем кредиту 02.11.2011 року в сумі 1000 грн., згідно квитанції № 79022 (а.с. 49), яка не врахована позивачем в розрахунку заборгованості за кредитним договором, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача прострочену до повернення суму Кредиту 2030,50 грн.; прострочені проценти за користування Кредитом 1333,51 грн.; комісію за РО (комісія за управління Кредитом) у розмірі 2003,00 грн., а всього 5367,01 грн. на користь позивача. Що стосується стягнення з відповідача плати за пропуск платежів у сумі 17719,28 грн., то суд в цій частині вважає за необхідне відмовити. У відповідності до ст.ст. 10-11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В порушення зазначених вимог позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, хоча судом неодноразово виносились ухвали про обовязкову явку позивача для надання пояснень по суті позовних вимог. Суд розглядає справу на підставі тих доказів, які наявні у справі. Так, позивачем не зазначено закон або пункт укладеного кредитного договору, який передбачає такий вид юридичної відповідальності за порушення договірного зобовязання як плата за пропуск платежів. Позивачем не доведено правових підстав для стягнення такої плати. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у сумі 551,20 грн. на користь держави.

Outcome: partial