Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 31.05.2012 року між ним та відповідачем по справі був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] суму у розмірі 62000 гривень, шляхом складання розписки . Відповідач зобовязался повернути борг до повного погашення. Однак до теперішнього часу сума боргу відповідачем не повернута, у звязку з чим він вимушений звернутися до суду з цим позовом. Просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 62000 грн . та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. Ухвалою суду від 24.07.2018 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановлено строк для подачі сторонами заяв по суті позову. Відповідача було неодноразово викликано в судове засідання шляхом направлення судових повісток з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за зареєстрованим місцем проживання, про час і місце судового засідання, але причини неявки він не повідомив, відзив не надав. В судове засідання представник позивача [PERSON]не з'явилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи у відсутність, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. За таких обставин, судом у судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів на підставі статтей280,281 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.11,\~14 ЦК України\~цивільні права та обовязки виникають, зокрема, із договорів. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Зі змісту ст.ст.3,\~6,\~627,\~629 ЦК України\~вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог\~ст.525-526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобовязання передбачені\~ст. 611 ЦК України. Згідно з\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього\~Кодексу(ч.1\~ст.1050 ЦК України). Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. 31.05.2012р. відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 62000 грн., які зобовязувався повернути до повного погашення, що підтверджується наданою суду розпискою позичальника від 31.05.2012 року. Таким чином, суд встановив, що договір позики є укладеним і відповідно створює для відповідача обов,язок повернути позику в обумовлений сторонами строк до повного погашення. До теперішнього часу відповідач [PERSON] добровільно суму боргу не повернув. Даний факт підтверджується оригіналом розписки від 31.05.2012р., який наданий суду позивачем і на якому відсутній напис про повернення боргу. Крім того, позивачем була на адресу відповідача направлена претензія, в якій він відповідача просить повернути борг не пізніше першого жовтня 2017 року, претензія датована 28.12.2016 р. Відповідно до\~ст.545 ЦК України\~наявність боргового документу у кредитора, тобто позивача [PERSON], свідчить про факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за вищевказаним договором позики. Відповідно до ч. 1\~ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ч. 3\~ст. 254 ЦК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. У відповідності до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Ч. 5 ст. 267 ЦК припускає можливість визнання судом поважними певних причин пропуску позовної давності, однак не містить переліку таких причин. Виходячи з загальних засад цивільного (господарського) законодавства та судочинства, до поважних причин пропуску позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги та об'єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом у період дії строку позовної давності. До позовної заяви [PERSON] долучив заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом порушеного права позивача. Суд вважає, що причина пропуску даного строку є поважною, оскільки: позивач по справі є інвалідом дитинства ІІІ групи, діагноз глухота (а.с.12,13,14). З 11.09.2015 р. по 23.09.2015 р. знаходився на лікуванні у відділені мікрохірургії ока, переніс операцію, не бачив правим оком і зір у лівому оці також почав знижуватися, потім проходив тривалий курс реабілітації в медичній установі за місцем проживання (а.с.16). Надана довідка [PERSON] ВКК 219/18 від 18.11.2015 р. містить посилання, що позивач через глухоту потребує технічного пристосуванні для письмового спілкування. Із зазначеним позовом звертався до Хортицького районного суду м.Запоріжжя в листопаді 2017 року (ЄУН 337/4621/17) , але ухвалою від 11.12.2017 року позовна заява була повернута у звязку з невиконанням. Потім [PERSON] подав в січні 2018 року аналогічний позов, але ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 30.01.2018 року (ЄУН 337/81/18) позов знову було повернуто. Відповідно до ст.15,\~16 ЦК України, ст.4,\~5 ЦПК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Зясувавши повно, всебічно та об,єктивно обставини даної справи, надані сторонами докази, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач в порушення вимог діючого законодавства та умов укладеного договору позики не виконав свого обов,язку щодо повернення суми позики в обумовлений сторонами строк, чим порушив законні права позивача, які підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 62 000 грн. Крім того,\~статтею 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved