Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 26066 грн. 94 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.01.2018 по справі з ЄУН 389/2812/17 стягнуто з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі ПAT «Укрзалізниця») на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 07.12.2016 по 04.10.2017 в сумі 62021 грн. 34 коп. Зазначене судове рішення базується на рішенні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.12.2016 по справі з ЄУН 389/2321/16-ц, яким визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) начальника виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Укрзалізниця» (далі Локомотивне депо) Грекова C.B. від 12.05.2016 №168/ос, яким [PERSON] звільнено з посади машиніста піскоподавальної установки 2 розряду паливно-екіпірувального господарства. Цим же рішенням суд зобов`язав поновити [PERSON] на посаді машиніста піскоподавальної установки 2 розряду паливно-екіпірувального господарства Локомотивного депо, а також стягнути з Локомотивного депо на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.05.2016 в сумі 42845 грн. 66 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. На виконання вищезазначеного судового рішення, начальником Локомотивного депо Бриковим О.В. видано наказ від 05.10.2017 №389/ос, на підставі якого [PERSON] поновлений з 12.05.2016 на посаді машиніста піскоподавальної установки 2 розряду паливно-екіпірувального господарства Локомотивного депо. З огляду на положення ст.130, п.8 ст.134, ст.237 КЗпП України, ч.1 ст.1191 ЦК України та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 №14, обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної Локомотивному депо, у зв`язку з оплатою середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на суму 62021 грн. 34 коп., покладається на начальника Локомотивного депо, як на особу, відповідальну за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі. На виконання вищезазначеного рішення суду від 12.01.2018 [PERSON] , відповідно до платіжного сповіщення від 30.03.2018 №386, виплачено середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на загальну суму 62021 грн. 34 коп. Начальник Локомотивного депо Греков [PERSON] призначений на займану посаду наказом від 04.10.2011 №530о/с і звільнений з посади з 11.04.2017 наказом №117о/с. Таким чином, в період з 07.12.2016 по 10.04.2017 включно [PERSON] перебував на посаді начальника Локомотивного депо. Як встановлено рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.12.2016, середньоденний заробіток [PERSON] за два місяці, що передували звільненню складає 299 грн. 62 коп. Час затримки в поновленні [PERSON] на роботі за період з 07.12.2016 по 10.04.2017 включно становить 87 робочих днів. Таким чином середній заробіток за час затримки в поновленні на роботі за вказаний період складає (87*299,62) 26066 грн. 94 коп. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною. Також у відзиві зазначено, що рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.12.2016 по справі з ЄУН 389/2321/16-ц визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) начальника Локомотивного депо Грекова C.B. від 12.05.2016 №168/ос, яким [PERSON] звільнено з посади машиніста піскоподавальної установки 2 розряду паливно-екіпірувального господарства та поновлено [PERSON] на зазначеній посаді з 12.05.2016, а також стягнуто з Локомотивного депо на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.05.2016 в розмірі 42845 грн. 66 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В апеляційному порядку зазначене рішення не оскаржувалось та 20.12.2016 набрало законної сили. На дату видачі наказу про звільнення [PERSON] , відповідно до наказу від 03.10.2011 №664/НОК, [PERSON] перебував на посаді начальника Локомотивного депо. Відповідно до платіжного доручення від 30.09.2017 №1174, на виконання постанови державного виконавця у виконавчому провадженні №53398564, [PERSON] виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсацію за моральну шкоду в розмірі 45845 грн. 66 коп., а також погашено 4584 грн. 57 коп. виконавчого збору та 400 грн. витрат виконавчого провадження. Після чого, на підставі наказу від 05.10.2017 №389/ос, [PERSON] поновлено па посаді з 12.05.2016. У вказаній цивільній справі відповідачем було ПАТ «Укрзалізниця», а не [PERSON] . Таким чином, [PERSON] не був залучений до розгляду вищезазначеної справи в якості відповідача, про розгляд справи не знав і його вина в спричиненні шкоди в розмірі 45845 грн. 66 коп. та вина в незаконному звільненні не доведена. Вищевказане рішення в цивільній справі з ЄУН 389/2321/16-ц оприлюднено 15.12.2016. У подальшому, 10.01.2017 видано виконавчий лист, а 14.02.2017 відкрито виконавче провадження №53398564. Тобто, позивач у даній справі ПАТ «Укрзалізниця» знало про вищезазначене заочне рішення ще 15.12.2016. Однак, з даною позовною заявою до суду звернулось лише 29.03.2019. Тож, [PERSON] не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, тому вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки саме з вини позивача, а саме через неявку в судові засідання та не оскарження вищезазначеного рішення, відбулось поновлення на роботі [PERSON] . Матеріали кримінального провадження №22015120000000035 від 29.09.2015 стосовно [PERSON] , обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, знаходяться на розгляді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, де саме позивач ПАТ «Укрзалізниця» є потерпілим (провадження 11-п/4809/170/18). Крім того, [PERSON] звільнений з посади начальника Локомотивного депо 05.04.2017 за наказом від 04.04.2017 №214/ос. У позовній заяві відсутні посилання позивача на те, з якої дати [PERSON] не виконав вищевказане рішення суду та чи знав він, не будучи стороною по справі, про його існування. Безпосередньо до нього [PERSON] вимога державного виконавця не надсилалась, а надсилалась до регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Таким чином, позивач свою бездіяльність намагається перекласти на [PERSON] . Так, з 14.02.2017 по 18.02.2017, з 20.02.2017 по 25.02.2017 та з 04.04.2017 по 05.04.2017 [PERSON] перебував у відрядженнях. З 22.03.2017 до 03.04.2017 включно перебував на стаціонарному лікуванні. Тобто, він не міг виконувати свої функціональні обов`язки. Враховуючи дані обставини, будь-яка його вина в затримці виконання рішення суду та видачі наказу про поновлення на роботі [PERSON] , відсутня. Навпаки, викладені обставини повністю підтверджують умисні дії позивача в невиконанні рішення суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просив суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судовому засіданні, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву обставини, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно з витягом з протоколу №Ц-64/91 ком. т. засідання правління АТ «Укрзалізниця від 04.12.018, ухвалено: перейменувати відокремлені підрозділи АТ «Укрзалізниця» (колишнє ПАТ «Укрзалізниця»), а саме регіональну філію «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» перейменовано на регіональну філію «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця»; затвердити положення відокремлених підрозділів, виклавши їх в новій редакції (а.с.31). За змістом пункту 2.1 розділу 2 положення про регіональну філію «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», філія є відокремленим підрозділом АТ «Укрзалізниця», який не має статусу юридичної особи. Згідно з п.2.3 розділу 2 даного положення, у виробничому та адміністративному підпорядкуванні філії знаходяться структурні (виробничі, функціональні) підрозділи; положення про структурні підрозділи філії затверджуються директором філії, відповідно до встановленого порядку (а.с.32-60). Положення «Про відокремлений структурний підрозділ Локомотивне депо Знам`янка Одеської залізниці», що затверджене в. о. начальника Одеської залізниці 10.10.1997 (далі Положення від 10.10.1997), свідчить про те, що Локомотивне депо Знам`янка, яке не є юридичною особою, є відокремленим структурним підрозділом Одеської залізниці. За змістом п.5.1 статті 5 Положення від 10.10.1997, депо очолює начальник Локомотивного депо (а.с.24-30). У подальшому, а саме 20.05.2016, затверджено нове положення «Про виробничий підрозділ служби локомотивного господарства Локомотивне депо Знам`янка регіональної філії «Одеська залізниця» ПAT «Українська залізниця» (далі Положення від 20.05.2016) (а.с.123-137). Відповідно до п.5.3 статті 5 Положення від 10.10.1997, начальник депо вирішує питання діяльності Локомотивного депо за винятком питань, віднесених до компетенції інших органів управління, реалізує в повному обсязі права, передбачені даним Положенням, зокрема, укладає і розриває трудові угоди, призначає працівників на керівні посади, притягає до дисциплінарної відповідальності. Підпунктом 5 пункту 5.5 розділу 5 Положення від 20.05.2016 передбачено, що начальник Локомотивного депо в межах своїх повноважень приймає на роботу та звільняє працівників Локомотивного депо згідно зі штатним розписом та з урахуванням вимог абзацу 2 пункту 5.1 цього положення, укладає, змінює та розриває трудові договори, приймає рішення з питань оплати праці та робочого часу працівників Локомотивного депо, застосовує заходи заохочення та/або притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності працівників Локомотивного депо, відповідно до встановленого порядку. Наказом від 04.10.2011 №530о/с [PERSON] переведено на постійну роботу на посаду начальника Локомотивного депо (а.с.20). Заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.12.2016 у провадженні №2/389/827/16 (ЄУН 389/2321/16-ц) позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Укрзалізниця», третя особа первинна профспілкова організація Локомотивного депо, про поновлення на роботі та стягнення і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено, а саме: визнано незаконним і скасовано наказ (розпорядження) начальника Локомотивного депо Грекова С.В. від 12.05.2016 №168/ос, яким [PERSON] звільнено з посади машиніста піскоподавальної установки 2 розряду паливно-екіпірувального господарства та поновлено на зазначеній посаді з 12.05.2016; стягнуто з Локомотивного депо на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.05.2016 в розмірі\~42845 грн. 66 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. (а.с.145-149). Дане рішення набрало законної сили 20.12.2016. Постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2017 №53399934, винесену для примусового виконання виконавчого листа №389/2321/16-ц від 10.01.2017, разом із супровідним листом від 14.02.2017 Локомотивне депо отримало 21.02.2017 (а.с.139, 140). При цьому, витяг з журналу реєстрації вхідної кореспонденції Локомотивного депо не містить відомості про реєстрацію вказаних супровідного листа та постанови (а.с.163). Листом від 10.03.2017 начальник Локомотивного депо Греков С.В. повідомив виконавчу службу проте, що рішення суду по справі, зокрема, [PERSON] ухвалено стосовно ПАТ «Укрзалізниця», при цьому Локомотивне депо не є юридичною особою, тому необхідно звернутись до керівництва ПАТ «Укрзалізниця» (а.с.141). Даний лист отримано виконавчою службою 22.03.2017 та зареєстровано в журналі реєстрації загальної вхідної кореспонденції за №978, про що свідчить витяг з даного журналу за 22.03.2017 (а.с.181-182). Відповідно до листка непрацездатності від 22.03.2017, [PERSON] у період з 22.03.2017 до 03.04.2017 включно перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.85). Згідно з наказом від 04.04.2017 №214/ос, [PERSON] звільнено з посади начальника Локомотивного депо 05.04.2017 у зв`язку з переведенням на посаду помічника машиніста цеху експлуатації Локомотивного депо (а.с.138). Наказом від 11.04.2017 №117/ос [PERSON] переведено на постійну роботу на посаду помічника машиніста електровоза з 11.04.2017 (а.с.21). Листом від 12.09.2017, адресованим начальнику Локомотивного депо Брикову О.В., направлено для виконання вимогу державного виконавця від 11.09.2017 №8310, зокрема, щодо поновлення [PERSON] на роботі (а.с.142, 143). Начальником Локомотивного депо Бриковим О.В. 05.10.2017 видано наказ №389/ос «Про поновлення на роботі за рішенням суду». На підставі даного наказу з 12.05.2016 [PERSON] поновлено на посаді машиніста піскоподавальної установки 2 розряду паливно-екіпірувального господарства Локомотивного депо (а.с.18). Досліджені в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження №53399934 свідчать про те, що дане виконавче провадження закінчено 10.10.2017 у зв`язку з виконанням рішення суду, про що винесено постанову. Заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.01.2018 у провадженні №2/389/1079/17 (ЄУН 389/2812/17) позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Укрзалізниця» регіональна філія «Одеська залізниця» виробничий підрозділ «Локомотивне депо Знам`янка» про стягнення середнього заробітку при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі, задоволено, а саме: стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» регіональна філія «Одеська залізниця» виробничий підрозділ «Локомотивне депо Знам`янка» на користь\~ [PERSON] \~середній заробіток\~за час\~затримки виконання\~рішення суду\~про поновлення\~на роботі\~за період\~з 07.12.2016\~по 04.10.2017\~в сумі\~62021\~грн.\~34\~коп.\~(а.с.150-153).\~Дане рішення набрало законної сили 12.02.2018. Повідомлення №386 та платіжне доручення від 29.03.2018 свідчать про те, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на загальну суму 62021 грн. 34 коп. виплачено 30.03.2018 (а.с.19, 144). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тож, суд вважає доведеним те, що в період з 07.12.2016 (дня наступного після ухвалення рішення суду від 06.12.2016) по 10.04.2017 (останнього робочого дня до видачі наказу від 11.04.2017 про переведення на іншу посаду) включно [PERSON] перебував на посаді начальника Локомотивного депо; те, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 07.12.2016 по 04.10.2017 становить 62021 грн. 34 коп., при цьому середньоденний заробіток [PERSON] за два місяці, що передували звільненню, складає 299 грн. 62 коп. (відповідно до заочного рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.01.2018). Разом з\~тим,\~належні та\~допустимі докази\~того,\~коли саме\~відповідач дізнався\~про існування\~рішення суду\~від 06.12.2016\~позивачем суду\~не надано,\~а відповідач\~під час\~розгляду справи\~пояснив,\~що після\~отримання 21.02.2017\~постанови про\~відкриття виконавчого\~провадження від\~14.02.2017,\~листом від\~10.03.2017\~повідомив виконавчу\~службу про\~необхідність звернення\~до керівництва\~ПАТ «Укрзалізниця». Враховуючи зазначене, суд вважає доведеним те, що про існування виконавчого листа №389/2321/16-ц від 10.01.2017 щодо поновлення [PERSON] на роботі начальник Локомотивного депо Греков С.В. дізнався 21.02.2017, оскільки саме тоді на адресу Локомотивного депо надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2017 №53399934 разом із супровідним листом від 14.02.2017. Частинами 1-3 статті 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно з п.8 ч.1 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Відповідно до ч.4 ст.136 КЗпП України, стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. За змістом п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі настає повна матеріальна відповідальність винних у цьому службових осіб і обов`язок покривати шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації в зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Відповідно до ч.7\~ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно з п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. У пункті 34\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06.11.1992\~№9\~«Про практику\~розгляду судами\~трудових спорів» роз`яснено, що відповідно до вимог\~ст.24\~КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (висновки Верховного Суду України, викладені в постанові №6-435цс15 від 01.07.2015). Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Досліджені матеріали справи підтверджують те, що рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі від 06.12.2016 виконано 05.10.2017.\~Тобто,\~за минуванням\~десяти місяців\~з часу\~ухвалення зазначеного\~рішення та\~через пів\~року від\~моменту звільнення\~ [PERSON] з посади начальника Локомотивного депо. З огляду на викладене та те, що начальник Локомотивного депо Греков С.В., до повноважень якого Положеннями від 10.10.1997 та від 20.05.2016 віднесено прийняття на роботу та звільнення працівників Локомотивного депо згідно зі штатним розписом, дізнався про існування виконавчого листа №389/2321/16-ц від 10.01.2017 щодо поновлення [PERSON] на роботі 21.02.2017 та, не виконавши його негайно, був звільнений з посади з 11.04.2017 у зв`язку з переведенням на іншу посаду, суд вважає доведеною вину [PERSON] у невиконанні вказаного рішення суду саме в період з 21.02.2017 по 10.04.2017, а тому [PERSON] повинен відшкодувати позивачу вже виплачений середній заробіток [PERSON] за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі саме за цей період. Так, середньоденний заробіток [PERSON] за два місяці, що передували звільненню, складає 299 грн. 62 коп. Загальна кількість робочих днів у період з 21.02.2017 по 10.04.2017 становить 34 дні. Тож, середній заробіток [PERSON] за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 21.02.2017 по 10.04.2017 складає (299,62*34) 10187 грн. 08 коп. та підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача, як особи, яка відшкодувала\~шкоду,\~завдану іншою\~особою. Дослідивши надані сторонами докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних та стягнення з відповідача 10187 грн. 08 коп. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог на 39,08%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 750 грн. 73 коп. Решту сплаченого судового збору в розмірі 1170 грн. 27 коп. суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного, ст.ст.130, 134, 136, 235, 237 КЗпП України, ст.1191 ЦК України,

Outcome: partial