Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне. 5 грудня 2015 року між сторонами по справі було укладено договір позики грошей у вигляді розписки, відповідно до умов якого позивач передав відповідачці грошові кошти в сумі 7 000 грн. в якості безвідсоткової позики. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується вказаною розпискою від 5 грудня 2015 року, в якій [PERSON] вказала про отримання та обов?язок повернення коштів в строк до 20 грудня 2015. Проте, в обумовлений строк, позичальник кошти у повному обсязі не повернула, чим взяті на себе зобов?язання не виконала. В цьому зв?язку, звернувшись до суду, позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь суму боргу за вказаним договором позики у розмірі 7 000 грн.. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідачка у с удовому засіданні позов не визнала та показала, що розписку від 5 грудня 2015 року про позику у відповідача грошових коштів у сумі 7 000 грн. вона писала власноручно. Проте, вказані кошти вона не брала, так як у [PERSON] вона працювала в кіоскі, приймала та реалізовувала товар. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ?я сторін та враховуючи обов?язок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом забезпечено усім учасникам можливість для реалізації їх прав для надання та витребування доказів, усі вони долучені до справи і досліджені. При аналізі доказів суд керується положеннями ст. 60 ЦПК України про те, що обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони, і виходить лише із тих доказів, які надані ними під час розгляду справи. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв?язок наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобов?язальних відносинах. Так, 5 грудня 2015 року між сторонами по справі був укладений договір позики грошей, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] кошти в сумі 7 000 грн. в якості безвідсоткової позики (а.с.4). Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується умовами вказаного договору, в якому відповідачка вказала про отримання та обов?язок повернення коштів в сумі 7 000 грн. у строк до 20 грудня 2015 року (а.с.4). Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернула, чим взяті на себе зобов?язання не виконала. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13), від 24.02.2016 року по справі (6 - 50цс16). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 360-7 ЦПК України). Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачці зазначену грошову суму у позику, а відповідачка зобов?язавалася повернути отримані кошти готівкою у строк до 20 грудня 2015 року у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору, засвідченими розпискою (а.с.4). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, даючи оцінку показань відповідачки, суд критично відноситься до заперечень відповідачки стосовно того, що грошові кошти за договором позики вона не отримувала, оскільки договір позики ніким не оспорювався, з позовом про визнання його недійсним, ніхто не звертався. На підставі зазначеного та оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачка не виконала своїх зобов'язань за Договором позики щодо повернення позивачу суми позики, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги про стягнення з відповідачки суму грошових коштів підлягають повному задоволенню в розмірі 7 000 грн. суми боргу за договором позики. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 554, 610, 625, 626, 1046, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved