Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25 жовтня 2003 року. Від цього шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що їх спільне життя не склалося, фактичні шлюбні відносини між ними припинені з березня 2017 року, оскільки з цього часу вони хоча і проживають в одному будинку, але спільне господарство не ведуть і ознак сім'ї в їх стосунках не має, за час сумісного проживання з відповідачем між ними були непорозуміння та сварки. У зв'язку з чим, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив справу розглянути без його участі, спір про поділ майна подружжя відсутній, дитина після розірвання шлюбу залишаться проживати з відповідачем (а.с. 37). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просила розглянути справу без її участі, спір про поділ майна подружжя відсутній, дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею, після розірвання шлюбу прізвище залишити «[PERSON]» (а.с. 38). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 25 жовтня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 25 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Веселівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 60 (а.с. 10). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 06 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 8). Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, до примирення не спрямовані, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як відповідач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. За ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно з ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У батьків малолітньої [PERSON], [INFO], відсутній спір щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу, а тому суд вважає доцільним при ухваленні рішення про розірвання шлюбу встановити місце проживання дитини разом з матір'ю. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved