Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з Держави Україна в його користь 1 000 000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями судді Галицького районного суду м.Львова. Позов мотивовано наступним. Рішенням Галицького районного суд м.Львова від 24.06.2015р. відмовлено в задоволенні його позову до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди. Вважає дане рішення незаконним. Також, вважає, що таким рішенням йому завдано моральну шкоду. Ухвалю Сокальського районного суду Львівської області від 25.08.2016р. відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом [PERSON] в частині вимог до Галицького районного суду м.Львова. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився. Подав заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Представники відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув. Дослідивши докази, суд відмовляє в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням галицького районного суду м.Львова від 24.06.2015р. відмовлено в позові [PERSON] до ГУМВС України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що на підставі ст.56 Конституції України, на яку покликається в своєму позові позивач, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в тому числі майнової та моральної шкоди також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними. В той же час, дії судді Галицького районного суду м.Львова при постановленні вищевказаного рішення не визнані неконституційними, а тому, твердження позивача з цього приводу є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Крім того, як розяснено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Слід врахувати і те, що відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Однак, позивач не скористався наданим йому Цивільним процесуальним кодексом правом, в судове засідання не прибув та не подав іншим чином жодних доказів підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а суд в судовому засіданні не здобув. З огляду на зазначене, а також те, що відшкодування моральної шкоди не може слугувати позивачу джерелом для збагачення, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed