Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» заборгованість у розмірі 141509,27 грн за кредитним договором № 01-006071-01 від 03.04.2013 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 22952,14 грн, заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості - 61573,38 грн, заборгованість за штрафами за виникнення прострочених процентів по кредиту - 12917,55 грн, заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт - 21793,62 грн, заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості - 4635,14 грн, заборгованість за процентами - 17637,44 грн, посилаючись на те, що 03.04.2013 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] укладено договір № 01-006071-01. Також, Вінницьким міським судом Вінницької області було ухвалено вирок від 27.01.2017 року у кримінальній справі № 127/7650/14-ц (провадження 1-кп/127/136/17), згідно якого визнано винуватим [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме в тому, що [PERSON] використовуючи підроблений паспорт на ім'я [PERSON] оформив кредит у вказаному банку та зняв грошові кошти, якими розпорядився на власний розсуд. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 141509,27 грн та судовий збір у розмірі 2122,64 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, у разі виникнення обставин викладених в ч. 1 ст. 224 ЦПК України (а.с. 77). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, у зв'язку із чим зі згоди представника позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 234 ЦК України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. При чому, такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Як зазначено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» від 06.11.2009 № 9, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 8-11) заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 01-006071-01 від 03.04.2013 року станом на 01.03.2017 року становить 141509,27 грн. Згідно договору № 01-006071-01 (а.с. 12-22) ПАТ КБ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] уклали 03.04.2013 року кредитний договір про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA. Відповідно до виписок по особовим рахункам з 03.04.2013 року по 28.02.2017 року (а.с. 23-57) [PERSON] жодного погашення заборгованості за кредитом не здійснювалось. Як вбачається з вироку від 27.01.2017 року (а.с. 58-71) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. Суд дійшов висновку, що [PERSON] був укладений фіктивний правочин та останній не мав наміру виконувати умови даного кредитного договору. Кредит отриманий відповідачем, є наслідком вчинення злочину, у зв'язку із чим є матеріальною шкодою, яка спричинена злочином. Таким чином, позивачем обрано не вірний спосіб захисту свого цивільного права, а також не надано доказів в обгрунтування суми матеріальної шкоди. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України, не підлягає стягненню з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» і сплачений ним судовий збір у розмірі 2122,64 грн.

Outcome: dismissed