Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 15 300 гривень та суму судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.09.2016 р. між ТОВ «Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім» та [PERSON] укладено договір про надання безвідсоткової позики №20/16-П. Загальний розмір позики складає 18 300 грн. строком на 13 місяців. Грошові кошти мали бути повернуті не пізніше 30.11.2017 р. За договором позика може надаватись частинами і сплачуватись достроково. Додатком №1 до Договору позики визначено графік сплати коштів. [PERSON] своє зобов`язання за Договором позики щодо повернення коштів у встановлений графіком сплати коштів термін не виконував. Відтак відповідачем було повернуто 3000 грн., а саме: - 500 грн. згідно прибуткового касового ордеру №646 від 22.12.2016 р.; - 500 грн. згідно прибуткового касового ордеру №8 від 06.01.2017 р.; - 400 грн. згідно прибуткового касового ордеру №33 від 20.01.2017 р.; - 1200 грн. згідно прибуткового касового ордеру №79 від 16.02.2017 р.; - 400 грн. згідно прибуткового касового ордеру №89 від 22.02.2017 р. Враховуючи вищевказані обставини, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 15 300 грн. Крім того, просить стягнути судові витрати. Ухвалою судді Франківського районного суду Мартинишин М.О. від 17.12.2018 р. відкрито загальне позовне провадження у справи та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 27.03.2019 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова № 110/Р від 25.09.2019 року, 25.09.2019 року вказану цивільну справу передано судді Мартьяновій С.М. Ухвалою судді від 10.10.2019 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача подав до суду заяву, згідно якої просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого відношення до позову не направив, хоча про дату час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані суду докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.09.2016 р. між ТОВ «Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім» та [PERSON] укладено договір про надання безвідсоткової позики №20/16-П. Відповідно до такого договору, ТОВ «Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім» позичив, а [PERSON] прийняв 18 300 гривень строком на 13 місяців. [PERSON] зобов`язувався повернути позичені кошти не пізніше 30.11.2017 року. У договорі зазначено, що позика може надаватись частинами та сплачуватись достроково. Відповідно до Додатку №1 до Договору позики №20/16-П від 01.08.2016 р., графік сплати коштів наступний: до 10.12.2016 р. слід сплатити 700 грн.; до 10.01.2017 - 1 600 грн.; 10.02.2017 р. - 1 600 грн.; до 10.03.2017 р. - 1 600 грн.; до 10.04.2017 р. - 1 600 грн.; до 10.05.2017 р. - 1 600 грн.; до 10.06.2017 р. - 1 600 грн.; до 10.07.2017 р. - 1 600 грн.; до 10.08.2017 р. - 1 600 грн.; до 10.09.2017 р. - 1 600 грн.; до 10.10.2017 р. - 1 600 грн.; до 30.11.2017 р. - 1 600 грн. Разом - 18 300 грн. (а.с.6) З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було сплачено частину суми, а саме: - 500 грн. згідно прибуткового касового ордеру №646 від 22.12.2016 р.; - 500 грн. згідно прибуткового касового ордеру №8 від 06.01.2017 р.; - 400 грн. згідно прибуткового касового ордеру №33 від 20.01.2017 р.; - 1200 грн. згідно прибуткового касового ордеру №79 від 16.02.2017 р.; - 400 грн. згідно прибуткового касового ордеру №89 від 22.02.2017 р. Разом - 3 000 грн. (а.с. 8-12). Враховуючи, що відповідач борг у повному обсязі не повернув, позивач звернувся з позовом до суду у порядку ч.2 ст.1047 ЦК України. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З ст.530 ЦК України вбачається, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який момент. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виконання зобов`язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 ЦК України). Згідно позиції Верховного Суду, який в постанові від 18.10.2017 року у справі № 6-1662цс17 виклав правовий висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. На підставі вищевикладеного, у зв`язку із тим, що відповідачем не було здійснено погашення суми позики згідно боргової розписки, у відповідача виникає обов`язок сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Вивчивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, оскільки відповідач не виконав зобов`язання у повному обсязі та не повернув заборгованість у розмірі 15 300 грн. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та покладається в повному обсязі на позивача, у зв`язку із відмовою в позові.

Outcome: approved