Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд залишити у власності відповідачки спільне майно: автомобіль «ЗАЗ SENS» 2015 року випуску, д.р.н. [NUMBER] вартістю 85500 грн., шафу-купе, вартістю 16508 грн. та пилосос «Ровента» вартістю 5399 грн. та стягнути з неї на його користь грошову компенсацію 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя в сумі 53703,50 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 13.10.2015 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб Солом'янським у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у м. Києві. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 20.06.2017 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу 02.06.2016 року ними було придбано автомобіль «ЗАЗ SENS» синього кольору, д.р.н. [NUMBER], який було зареєстровано на відповідачку, та яким вона користується наразі. Також, ним було замовлено та придбано шафу-купе, пилосос Rowenta R06443EA+GIFT з мішком. Позивач та його представник у судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позові та в уточненнях до нього. Відповідачка та її представниця в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні повністю та пояснили, що позивач не підтвердив фактично жодного свого доводу будь-яким документом. Звертають увагу суду, що фінансовий стан позивача не є достатнім для придбання автомобіля. Це підтверджує той факт, що батьки відповідачки дали кошти на його придбання. До зменшення вартості автомобіля привели дії відповідача. Вважають, що позивач заслуговує лише на 25000 грн. компенсації частки всього майна, це приймаючи до уваги те, що до шафи-купе позивач не має жодного матеріального стосунку, хоч він знаходив транспортувальників, монтажників, але вартість самої шафи-купе і послуги по транспортуванню та установленню оплачувала мати відповідачки шляхом надання готівки особисто позивачу. Крім того, пилосос, який зазначений в позовній заяві як спільне майно, придбаний на умовах товарного кредиту для матері відповідачки. Кредитний договір укладала остання, за яким сплачує кошти і після реєстрації розірвання шлюбу. Кошти на погашення кредиту їй дає мати. Свідок [PERSON] показала, що являється матір'ю відповідачки. На початку літа 2016 року дала відповідачці близько 5 тис. доларів США на придбання автомобіля. Крім того, для облаштування кімнати для позивача і відповідачки у її власному будинку, дала їм кошти -16800 грн. на придбання і 1200 грн. на доставку та установку шафи-купе. Пилосос «Ровента» та телевізор відповідачка придбала на її прохання на умовах товарного кредиту, який, на даний час, остання сплачує, але вона особисто дає кошти на його погашення. Після купівлі телевізора та пилососа, відповідачка одразу привезла його до її місця проживання в с. Лука. Позивач не має жодних боргових зобов'язань перед нею. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 жовтня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 3300. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 20.06.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 05.07.2017 року . Під час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль марки ЗАЗ модель SENS, синього кольору, 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстровано на відповідачку [PERSON] та підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу і договором №218188-Y12197 купівлі-продажу автомобіля на умовах 100% передоплати від 02 червня 2016 року. Відповідно до висновку про вартість об'єкта незалежної оцінки від 13.07.2017 року, ринкова вартість вищевказаного транспортного засобу станом на 13.07.2017 року становить 85500 грн. Також, сторони під час перебування у шлюбі придбали шафу-купе вартістю 16508 грн. та пилосос «Ровента» вартістю 5399 грн., що підтверджується копіями договору на виконання робіт від 24 грудня 2016 року та договору купівлі продажу №ФБшФТ - 0725-1506416 (на умовах товарного кредиту) від 20 листопада 2016 року - відповідно. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). За змістом ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. В пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно пункту 23 даної постанови Пленуму, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Як встановлено в судовому засіданні сторонами під час шлюбу придбано наступне рухоме майно: автомобіль «ЗАЗ SENS» 2015 року випуску, д.р.н. [NUMBER] вартістю 85500 грн., шафу-купе, вартістю 16508 грн. та пилосос «Ровента» вартістю 5399 грн. Показання свідка [PERSON], матері відповідачки, судом сприймаються критично. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно до ст.ст. 77, 78 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач просить залишити у власності відповідачці автомобіль «ЗАЗ SENS» 2015 року випуску, д.р.н. [NUMBER] вартістю 85500 грн., шафу-купе, вартістю 16508 грн. та пилосос «Ровента» вартістю 5399 грн. із присудженням позивачу відповідної грошової компенсації за половину від вартості спільного майна подружжя. А тому, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved