Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати кредитний договір № 700005908 від 15.04.2008 року укладений між Кредитором ЗАТ «Альфа-Банк» та позичальником [PERSON] недійсним; стягнути з відповідача витрати на судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що15.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» з одного боку та [PERSON] з іншого було укладено кредитний договір № 700005908 про отримання останнім кредиту в сумі 40009,97 доларів США на споживчі цілі, а саме: придбання автомобіля «NISSAN X-TRAIL», на умовах зазначених в кредитному договоры. В заяві позивач зазначає, що при підписанні даного кредитного договору відповідачем було порушено його права, а сам договір за змістом і текстом не відповідає нормам чинного законодавства України. Також позивач зазначає, що всупереч ЗУ «Про захист прав споживачів» ним не було отримано необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про умови укладання договору, що він вважає нечесною підприємницькою практикою, а правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним. Крім того, позивач вказує, що даним договором порушується принцип рівності сторін договору, оскільки в даному договорі не передбачено можливість зміни процентної ставки за ініціативою позичальника, а лише Банк має право змінити процентну ставку за користування кредитом. Також договір не містить інформації про попердження споживача про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Позивач зазначає, що зміст договору не відповідає нормативно-правовим актам України, та невідповідності цього договору, допущені Банком, порушують його права та інтереси, що має наслідком визнання правочину недійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та підтвердив обставини, викладені у заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, надав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову та пояснив, що відповідачем не порушено жодних приписів банківського та іншого законодавства, а оскільки позивач підписав кредитний договір, цим самим погодився на всі його умови. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» в особі Панченко Антоніни Анатоліївни, яка діє на підставі довреності № 1115/07 від 02.11.2007 року, з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, уклали Кредитний договір № 700005908, відповідно до умов якого банк надає позичальнику суму кредиту в розмірі 40009,97 доларів США з метою придбання автомобіля «NISSAN X-TRAIL», з номінальною процентною ставкою 13,5 % річних, на строк до 16.04.2015 року. Даний договір підписаний сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно з частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] посилався на те, що умови кредитного договору порушують його права як споживача та не відповідають вимогам чинного законодавства. Оспорюваний договір в порушення ст.ст. 18, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить несправедливі умови, які порушують принцип рівності сторін договору, не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність відповідача, порядку зміни кредитного договору, який враховував би інтереси споживача, умови про порядок припинення договору, строк дії договору не встановлений. Також посилався на те, що йому не була надана в належній і зрозумілій формі вся необхідна інформація про кредит, у тому числі не було надано розрахунку загальної вартості кредиту, не зазначено вартість всіх супутніх послуг, і він не був попереджений про відсутність в договорі умов, які є обов'язковими для договорів даного виду згідно законодавства. Разом з тим, такі посилання позивача не ґрунтуються на законі та спростовуються умовами договору. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Правова природа правочину є юридичним фактом (ст. 11 ЦК України), що являє собою вольові дії, спрямовані на досягнення певного результату, тобто є обставиною, з настанням якої закон пов'язує виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин (ст. 202 ЦК України). Вольовою дією, а саме, підписанням та поданням до банку заяви (оферти), клієнт повною мірою підтверджував згоду з запропонованими нею умовами майбутнього кредитного договору. Перед укладенням Договору Позивач ознайомлений з умовами надання Кредиту, в тому числі сукупною вартістю Кредиту з рахуванням реальної процентної ставки, значення абсолютного подорожчання Кредиту, видів, предметів та вартості супутніх послуг, особливостям Кредиту, його перевагам, недолікам, методикою, яка використовується Банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та проценти за користування ним, а також іншою інформацією згідно з вимогами чинного в Україні законодавства. Згідно п. 11 Кредитного договору № 700005908 від 15.04.2008 року, що підписаний позивачем, останній ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується Банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюті зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості, видів та предметів сукупніх послуг, а також іншою інформацією, надання якої вимагає чинне законодавство України, вся надана інформація йому цілком зрозуміла та не потребує додаткового тлумачення. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів виконавець (послуг) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути замінено або визнано недійсним, або договір може бути визнаний недійсним в цілому. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Ст. 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Доводи позивача щодо невідповідності змісту договору нормам ЗУ «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та скупну вартість кредиту є необґрунтованими ще й тому, що згідно ЗУ «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови. Усі вимоги були зазначені в оскаржуваному кредитному договорі. Таким чином, позивач отримав усю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, що забезпечило можливість його свідомого і правильного вибору. Також підставою для визнання недійсним кредитного договору, на думку позивача є порушення вимог ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме дії відповідача містять ознаки нечесної підприємницької практики, які виявились у введенні його в оману щодо умов договору. Разом з тим, такі посилання не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Разом з тим, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідач ввів його в оману, щодо істотних умов договору та не надав доказів нечесної підприємницької практики відповідача під час укладення кредитного договору. Крім того, суд вважає, що в разі не згоди з умовами кредитного договору позивач міг скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Таким правом позивач не скористався, а тому, відповідно, погодився зі всіма його умовами, про що також свідчить часткове виконання договору. Вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору кредиту недійсним. З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed