Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим номером №1273 у частині покупця, а саме перевівши право покупця на позивача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28 грудня 2012 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 4 договору ринкова вартість об`єкту складає 195723 грн. Вказує, що спірне домоволодіння було придбано за кошти позивача та для позивача, а оформлене на відповідача, оскільки позивач не міг оформити нерухомість на своє ім`я та між сторонами існувала усна домовленість, що відповідач буде проживати у будинку. 28 грудня 2012 року до укладення нотаріального договору купівлі-продажу [PERSON] , позивач, відповідач, [PERSON] та [PERSON] зустрілись у спірному домоволодінні, де позивач передав кошти [PERSON] у сумі 30000 доларів США за купівлю-продаж домоволодіння [ADDRESS] , на підтвердження чого [PERSON] надала розписку, а [PERSON] та [PERSON] виступили свідками у вказаній розписці. Таким чином, позивач стверджує, що саме він здійснив оплату вартості домоволодіння із коштів, що належали йому особисто. У 2012 році позивач здійснив продаж власного автомобіля та маючи певні заощадження здійснив розрахунок з продавцем за спірне домоволодіння. Після купівлі-продажу домоволодіння відповідач заселилась до домоволодіння та проживає у ньому, але кошти, які були потрачені на придбання домоволодіння повернуті не були, відповідач також відмовляється переоформити домоволодіння на позивача посилаючись на те, що на даний час вона не має можливості. Крім того, позивач за свої кошти здійснив ремонт будинку. Відповідач не мала коштів на придбання домоволодіння, оскільки на той час не працювала, мала маленьку дитину та шлюбні відносини з чоловіком були припинені. Відповідач не виконує домовленість між сторонами та добровільно не переоформлює власність на позивача, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2021 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та залучено в\~якості третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~ [PERSON] до розгляду цивільної справи. 27 травня 2021 року на адресу суду надійшли пояснення щодо позову представника третьої особи [PERSON] адвоката Кононова А.М., в яких він зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження джерела походження та наявності коштів на придбання будинку. Як стверджує позивач, грошові кошти він отримав від продажу власного автомобіля та всі кошти належали йому особисто, однак доказів зазначених обставин не надано. Звертає увагу на твердження позивача про те, що останній начебто не міг оформити нерухомість на своє ім`я, однак позивач не наводить жодних причин або обставин, які заважали йому це зробити. У розписці від 28 грудня 2012 року зазначено, що [PERSON] продала свій дім за 30000 доларів, однак не зазначена країна-емітент зазначеної валюти. У договорі купівлі-продажу зазначено, що ринкова вартість домоволодіння складає 195723 грн. Отже, наявні суттєві протиріччя між розпискою та договором купівлі-продажу. Також вказує, що договір купівлі-продажу спірного будинку був укладений 28 грудня 2012 року, позивач звернувся до суду 2 квітня 2021 року, тобто через 8 років та 8 місяців після укладення спірного договору. Після укладення договору купівлі-продажу спірного будинку позивач, будучи достовірно обізнаний щодо умов договору в частині покупця, не оспорював його, тобто визнавав право власності на будинок за відповідачем протягом 8 років та 8 місяців. Враховуючи викладене, просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог та у задоволенні позовних вимог відмовити. У поясненнях третьої особи [PERSON] щодо позову,\~які надійшли\~на адресу\~суду 8\~липня 2021\~року, вказано, що у 2008 році її син [PERSON] уклав з ЗАТ «ОТП Банк» кредитний договір №CrL-SME309/318/2008, а [PERSON] уклала договір іпотеки РМ-SME309/318/2008 в забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору. Предметом іпотеки виступило домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , та розташовано на земельній ділянці площею 0,0503 га. Між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг» було укладено договір факторингу, у тому числі і щодо відступлення їхнього боргу. У грудні 2012 року до третьої особи звернувся [PERSON] з бажанням купити вищезазначене домоволодіння для свого проживання та своєї сім`ї. Вони домовились з [PERSON] , що продаж домоволодіння буде здійснено за 30000 доларів США, що еквівалент у гривні складав 242400 грн. Сума продажу домоволодіння складалась з двох частин, а саме одна частина стосувалась погашення кредитної заборгованості за кредитним договором [PERSON] , та як наслідок зняття іпотеки з домоволодіння, яке домовлено було для продажу, а також інша частина для передання коштів третій особі [PERSON] . Для того, щоб укласти договір купівлі-продажу, [PERSON] 21 грудня 2012 року здійснив погашення кредитної заборгованості у розмірі 199825 грн за кредитним договором та здійснив погашення витрат ТОВ «ОТП Факторинг» на ведення ППР за кредитним договором. Після погашення боргу, 21 грудня 2012 року з реєстру іпотек на домоволодіння було виключено запис про іпотеку. Таким чином, перша частина коштів у розмірі 25000 доларів США пішла на погашення заборгованості за кредитним договором та зняття обтяження на домоволодіння. Зазначає, що 28 грудня 2012 року третя особа вона отримала від [PERSON] 5000 доларів США. При отриманні коштів [PERSON] написала розписку, що продала свій будинок [PERSON] за 30000 доларів США, та вже у нотаріуса дізналась, що договір купівлі-продажу домоволодіння буде укладатись з [PERSON] . Вважає, що дійсним покупцем домоволодіння був [PERSON] . Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, оскільки договір купівлі-продажу у спірній частині є фіктивний. Додатково пояснила, що позивач не міг оформити право власності на себе, оскільки була боргова розписка. Також вказала, що зараз в провадженні суду перебуває цивільна справа про поділ сумісного майна подружжя, до якого входить також зазначене домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що не відповідає дійсності. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила, що дійсно домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , куплено за кошти батька відповідача та відповідач не проти переоформлення домоволодіння на позивача, але за умови вирішення питання щодо того, де вона буде проживати. Додатково зазначила, що домоволодіння було придбано відповідачем під час її шлюбу з третьою особою [PERSON] та під час шлюбних відносин, відповідач живе в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , з моменту його купівлі разом з позивачем, матір`ю та дитиною. Крім того, додала, що головною причиною подання даного позову є наявність судового провадження про поділ майна подружжя та в разі задоволення позову позивач буде позбавлений свого майна, а саме домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] адвокат \~ \~ \~ \~Кононов А.М. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у поясненнях третьої особи щодо позову. Третя особа [PERSON] про слухання справи повідомлена належним чином, до судового засідання не з`явилася, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавала. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , представника третьої особи [PERSON] адвоката Кононова А.М., свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. \~ \~ \~ \~Відповідач з 15 вересня 2001 року перебувала у шлюбі з третьою особою [PERSON] , який рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2017 року, що набрало законної сили 30 січня 2018 року, розірвано. Також зазначеним рішенням встановлено, що фактично спільне життя між подружжям припинено з 2013 року (а.с.149). 28 грудня 2012 року між третьою особою [PERSON] , яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON] , та відповідачем укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меньшаковою Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1273, відповідно до п. 1. якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила домоволодіння (з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами), що знаходиться в [ADDRESS] , та розташовано на земельній ділянці площею 0,0503 га (а.с.7,108,109). Згідно п. 3 договору купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року, продаж вчинено за 195723 грн, які [PERSON] одержала від покупця повністю. З пункту 8 договору купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року встановлено, що чоловік покупця [PERSON] своєю письмовою заявою, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально, надав згоду своїй дружині [PERSON] на купівлю вказаного вище нерухомого майна. 19 жовтня 2016 року відповідач зареєструвала своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6,19). Станом на час розгляду справи відповідач на підставі спірного правочину є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.8, 10-11, 28-34). Також в судовому засіданні в порядку ч.2 ст. 82 ЦПК України встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та таку ж адресу місця проживання ним вказано в позовній заяві (а.с.1,21). Позивачем до позовної заяви додано копію розписки [PERSON] від 28 грудня 2012 року, в якій зазначено, що вона продала свій будинок за адресою [ADDRESS] , [PERSON] за 30000 доларів (а.с.9). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що в провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа №204/755/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна, де предметом позову є визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] , як на частку у праві спільної сумісної власності подружжя (а.с.37-38, 150-152). [PERSON] , допитаний у судовому засіданні в якості свідка, повідомив, що позивач є однокласником його дружини та його і всю його сім`ю він знає дуже давно. Вказав, що він був свідком того, як позивач, але коли саме він не пам`ятає, передавав попередньому власнику будинку по [ADDRESS] , номер якого він також не пам`ятає, гроші у розмірі 200000 грн, але хто, що і кому під час такої передачі грошей казав свідок не пам`ятає. Також свідок повідомив, що він знає, що у попереднього власника будинку по [ADDRESS] були борги та позивач все оплатив. Потім свідок допомагав позивачу робити ремонт у будинку, який все купляв для проведення такого ремонту в будинку. Також свідок повідомив, що з того часу як купили будинок по [ADDRESS] там живе відповідач з донькою, позивач проживає по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] пояснив суду, що є другом позивача з 1989-1990 року та в грудні 2012 року чи січні 2013 року позивач його покликав, щоб він був присутнім під час передачі грошей за будинок по [ADDRESS] , гроші передавалися у гривневому еквіваленті, але в якому розмірі йому не відомо, проте знає, що така сума була еквівалентна 30000 доларам США. Вказав, що зі слів позивача він знає, що 30000 доларів США є його особистими коштами та знає, що позивач потім сам робив ремонт в даному домоволодінні. Також пояснив, що буває в будинку по [ADDRESS] дуже рідко, можливо один раз на рік та хто там проживає однозначно відповісти не зміг. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який є сином позивача та рідним братом відповідача, пояснив, що в 2012 році батько придбав будинок по [ADDRESS] та потім він допомагав батькові з ремонтними роботами там. В подальшому батько в`їхав туди з відповідачем проживати. Також свідок вказав, що позивач зареєстрований в будинку [ADDRESS] , власником якого він є по даний час, проте більшість часу він все одно на сьогодні проживає в будинку [ADDRESS] . Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. 3а договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З позовної заяви та доводів представника позивача в судовому засіданні вбачається, що позивач та його представник обґрунтовують позов тим, що договір купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року є удаваним в частині покупця, оскільки домоволодіння\~за адресою: [ADDRESS] , насправді було придбане не відповідачем, а саме позивачем за рахунок грошових коштів, одержаних ним від продажу власного автомобіля та власних заощаджень. Зазначення у договорі купівлі-продажу покупцем [PERSON] було викликано тим, що позивач не міг оформити право власності на себе, оскільки була боргова розписка. Статтею 235 ЦК України передбачено, що\~удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. \~Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що за удаваним правочином (стаття\~235 ЦК\~України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Тобто, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Проте, будь-яких переконливих та достатніх доказів на підтвердження удаваності оспорюваного правочину в частині покупця позивач та його представник суду не надали. Суд також звертає увагу, що оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу домоволодіння\~за адресою: [ADDRESS] , у частині покупця [PERSON] був спрямований на настання юридичного наслідку набуття нею права власності на зазначене нерухоме майно, а тому суд дійшов висновку про відсутність передбачених статтею 235 ЦК України підстав для визнання його удаваним. Факт можливої допомоги позивача в купівлі відповідачем домоволодіння за спірним правочином та проведення ним там ремонтних робіт, не свідчить, що позивач був його покупцем. Відповідач фактично вселилася у домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зареєструвала там своє місце проживання та проживає там по даний час, у той час як позивач залишається зареєстрованим та фактично проживаючим за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується показами свідка [PERSON] , якого було допитано в судовому засіданні за клопотанням представника позивача, та відомостями зазначеними в позовній заяві. Покази свідка [PERSON] та пояснення представника відповідача в судовому засіданні щодо проживання позивача в спірному домоволодінні судом до уваги не приймаються, оскільки свідок [PERSON] та відповідач є близьким родичами позивача та є заінтересованими особами. Також судом враховується, що в спірному договорі, який нотаріально посвідчено, зазначено, що продавець [PERSON] отримала 195723 грн саме від відповідача та саме щодо відповідача третя особа [PERSON] надав згоду як своїй дружині на купівлю нерухомого майна за спірним правочином. Доказів того, що позивач не міг оформити право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на себе, оскільки була боргова розписка чи будь-які інші перешкоди, суду не надано. Надана позивачем копія розписки від 28 грудня 2012 року (а.с.9) судом до уваги не приймається, оскільки вказана в ній сума продажу не співпадає із сумою вказаною у спірному договорі, свідок [PERSON] не пам`ятає хто, що і кому під час передачі 28 грудня 2012 року грошей у сумі 200000 грн казав, а свідок [PERSON] взагалі не знає в якому розмірі передавалися гроші та знає лише їх еквівалент в іноземній валюті, що складає 30000 доларів США. Крім того, і свідок [PERSON] , і свідок [PERSON] вказали, що гроші передавалися у гривні, що суперечить змісту розписки та тому розміру коштів, які фактично 28 грудня 2012 року отримала третя особа\~ [PERSON] \~відповідно до\~її письмових\~пояснень,\~а саме\~у розмірі\~5000\~доларів США.\~ Також не знайшли свого підтвердження доводи представника позивача щодо того, що спірний договір є фіктивним, оскільки в судовому засіданні встановлено, що правові наслідки, які обумовлювалися цим правочином, були створені. Крім того, судом враховується, що з даним позовом позивач звернувся до суду лише після початку судового розгляду цивільної справи №204/755/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна, де предметом позову є визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] , як на частку у праві спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Заява представника третьої особи [PERSON] адвоката Кононова А.М. про застосування позовної давності судом не враховується, оскільки третя особа [PERSON] не є стороною у даному спорі. Оскільки у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати, на підставі ст. 141 ЦПК України, розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed