Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, вимоги якої збільшувались в процесі судового розгляду, про стягнення з відповідача суми завдатку в розмірі 107 916 грн., 3 % річних в розмірі 11 672, 66 грн. та індексу інфляції в розмірі 139 848,34 грн., посилаючись на те, що між сторонами укладено договір, за умовами якого в рахунок покупки пошкодженого автомобіля позивач передав відповідачу завдаток в розмірі 16 000 грн. Всупереч узятим на себе зобов'язанням відповідач не виконав свої зобов'язання та не продав позивачу автомобіль, та відмовляється повернути отриману суму завдатку. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2017 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в позові та заяві про збільшення позовних вимог. Зазначав, що доказом отримання відповідачем суми завдатку є договір, в якому стоять підписи сторін. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що в день підписання договору сума коштів в розмірі 16 000 грн. передана відповідачу не була, договір купівлі-продажу укладений між сторонами не був, а позивач на неодноразові звернення відповідача щодо нотаріального посвідчення договору та передання вказаних коштів не реагував. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22.12.2013 р. між сторонами укладено договір у відповідності до якого, відповідач домовився з позивачем, що останній буде представляти інтереси [PERSON] з питання визначення та розрахунку страхового відшкодування в МТСБУ. Крім вказаного, сторони домовились, що відповідач після отримання страхового відшкодування від МТСБУ зобов'язується продати свій пошкоджений автомобіль [NUMBER] позивачу на наступних умовах: загальна сума отриманих відповідачем грошових коштів (страхове відшкодування отримане від МТСБУ плюс сума сплачена позивачем за покупку пошкодженого автомобіля [NUMBER]) повинна дорівнювати 107 000 грн. У відповідності до абз. 6 вказаного договору в рахунок покупки вказаного пошкодженого автомобіля [NUMBER] відповідач отримав від позивача завдаток в розмірі 16 000 грн., що є еквівалентно приблизно 2 000 дол. США. Абз. 7 договору передбачає, що у разі відмови від продажу автомобіля [NUMBER] завдаток повертається в подвійному розмірі - 32 000 грн., що є еквівалентно приблизно 4 000 грн. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу пошкодженого автомобіля між сторонами укладено не було, що не оспорюються сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. З аналізу зазначеної норми матеріального права випливає, що завдаток видається кредиторові боржником у разі укладення договору. Згідно умов договору, укладеного між сторонами, ним, крім іншого, передбачалось внесення коштів в рахунок купівлі автомобіля. Вказаний договір по своїй правовій природі не є договором купівлі-продажу. На стадії переддоговірних відносин грошова сума, передана майбутньому кредитору (продавцю) майбутнім боржником (покупцем) у рахунок належних з нього за майбутнім договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, ще не пов'язана з об'єктом забезпечення. Отже, гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця. Другим критерієм відмінності завдатку від авансу є умова обов'язкового дотримання сторонами форми укладення договору, встановленої законом. Викладені тези в їх сукупності є підставою для обґрунтованого висновку про те, що основними критеріями відмінності завдатку як одного із засобів забезпечення виконання зобов'язань від авансу, як однієї з форм розрахунків є: забезпечення завдатком тільки дійсного, тобто укладеного сторонами, того чи іншого цивільно-правового зобов'язання; обов'язкове дотримання сторонами встановленої законом форми укладення договору, який забезпечений завдатком, винне ухилення одної зі сторін від виконання укладеного з дотриманням встановленої законом форми договору, котрий забезпечений завдатком. Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності, передані однією стороною другій стороні грошові суми або рухоме майно у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом. Договір купівлі продажу автомобіля між сторонами укладено не було, доказів винної ухилення відповідача від укладання договору суду не надано, тому передані позивачем грошові кошти не можуть вважатись завдатком, вони є авансом, який підлягає поверненню у зв'язку із не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений. Зокрема, суд вважає посилання сторони відповідача на неотримання коштів в розмірі 16 000 грн. необґрунтованими та недоведеними, та такими, що спростовуються змістом договору від 22.12.2013 р. та наявністю підпису відповідача, дійсність якого останній не оскаржував в судовому засіданні. Окрім вказаного, суд приходить до висновку про те, що стягнення з відповідача авансу, виходячи з еквіваленту 2 000 дол. США, є необґрунтованим, оскільки текст укладеного між сторонами договору містить лише приблизне зазначення еквіваленту авансу в розмірі 16 000 грн. в дол. США. Враховуючи, що сума в розмірі 16 000 грн. є авансом, положення п. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України не підлягають до застосування. в даному випадку. Крім вказаного, доказів на підтвердження ухилення від укладання договору купівлі-продажу пошкодженого автомобіля саме стороною відповідача суду не надано. Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами. Стягнення авансу - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на аванс не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму авансу є фактично подвійною мірою відповідальності. На підставі викладеного, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із поверненням авансу. З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача авансу в розмірі 16 000 грн.

Outcome: partial