Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що його мати [PERSON], яка померла [INFO] року була двоюрідною сестрою [PERSON]. [PERSON] та її чоловік [PERSON] проживали в [ADDRESS], яким володіли на праві спільної сумісної власності. [PERSON] помер у 1989 році, його дружина прийняла спадщину, але не оформила прийняття спадщини в нотаріальному порядку. У 1989 році [PERSON] померла, у зв'язку з чим відкрилась спадщина на майно [PERSON], однак крім позивача, її двоюрідного племінника, інших спадкоємців немає. Однак ні на день смерті тітки ні на даний час він не може документами підтвердити факт родинних відносин з нею, тому не подавав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Тому він просить визнати за ним прав власності в порядку набувальної давності на будинок [ADDRESS] в м.Кривому Розі в складі: житлового будинку А-1 з прибудовою загальною площею 47,1 кв.м, житловою площею 27,3 кв.м., сараю Б площею 21,0 кв.м, вбиральні Г площею 1,0 кв.м, хвіртки №1, огорожі №2, водо колонки І, замощення ІІ. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] кожен окремо позов підтримали у повному обсязі, надали пояснення відповідно змісту позову. Представник відповідача Таборовець Н.В. у судовому засіданні позо не визнала, та просила відмовити у його задоволенні, так як позивач ні є чужою людиною померлій [PERSON], а є її племінником, тому у даному випадку виникають інші правовідносини. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні позивач є сином [PERSON], яка була двоюрідною сестрою [PERSON]. [PERSON] та її чоловік [PERSON] проживали в [ADDRESS], яким володіли на праві спільної сумісної власності. [PERSON] помер у 1989 році, його дружина прийняла спадщину, але не оформила прийняття спадщини в нотаріальному порядку. У 1989 році [PERSON] померла, у зв'язку з чим відкрилась спадщина на майно [PERSON], однак крім позивача інших спадкоємців немає. Відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У відповідності до інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013 року при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: ? право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; ? задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; ? за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; ? відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; ? у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. При вирішенні спорів, пов'язаних із виникненням і припиненням права власності, судам слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. З огляду на наведене та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та підстав, на які посилається позивач у позові, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, так як позивачем вибрано невірний спосію захисту.

Outcome: dismissed