Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 106355,00 грн. за договором від 29.09.2017 року, а також стягнення з відповідача понесених судових витрат. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 29.09.2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно до якої була надана позика. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав грошові кошти в сумі 96687,00 грн., які зобов`язувався повернути в повному обсязі в строк до 23.02.2018 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляду справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлявся судом належним чином за адресою вказаною самим же представником відповідача. Згідно з ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд окремо зазначає таке. Відносно вказаного спору судом вже постановлялося заочне рішення, яке було за заявою сторони відповідача скасовано в зв`язку із тим, що сторона не була обізнана із наявністю спору, жодних договорів позики не підписував і грошових коштів не отримував. Прецедентна практика ЄСПЛ вказує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. При цьому, після скасування заочного рішення суд обґрунтовано вважає, що сторона відповідача достеменно знала, що заочне рішення скасоване (позаяк воно скасоване саме за заявою сторони відповідача), мала змогу (враховуючи час, який справа після скасування перебувала на розгляді в суді) реалізувати свої права, як щодо участі в судовому засіданні, так і щодо надання суду своїх пояснень, або відповідних документальних доказів тощо, проте такою можливістю не скористалася і таким чином теж реалізувала свої права на власний розсуд. Отож проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні відносини, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Матеріалами справи встановлено, що згідно до договору позики від 29.09.2017 року (а.с. 36) [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 96687,00 грн., строком до 23.02.2018р. На даний час відповідачем не повернуто заборгованість. П. 4 зазначеного вище договору передбачено, що у випадку прострочення строків оплати позичальник сплачує штраф у розмірі 10% від суми займу. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем по вказаному договору становить 106355,70 грн. і складається з 96687,00 грн. суми боргу та 9668,70 грн. штрафу у розмірі 10% від суми займу. Відтак, оскільки відповідачем не спростовано жодним чином наведені розрахунки, то вимоги позову підлягають до задоволення. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Оскільки відповідачем позивачеві суму боргу не повернуто в обумовлений в договорі, оригінал якого міститься в матеріалах справи, строк в повному обсязі, то право позивача невиконанням зобов`язання з боку відповідача порушено, а тому підлягає судовому захисту. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов щодо стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню, оскільки наявність боргового документа - розписки, у позивача, свідчить про існування невиконаного відповідачем зобов`язання перед позивачем Підсумовуючи наведене слід вказати, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума боргу у розмірі 106355,70 грн. позики. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved