Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою до суду та просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,665 га, яка розташована в [ADDRESS], з яких: для ведення особистого селянського господарства - 0,415 га та для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - 0,25 га та згідно доданих карто-графічних матеріалів на земельну ділянку у відповідності до ст. 1225 ЦК України, ч. 3 п. а ст. 116 , ст. 17, ст. 152 п. 3 (а,б), ст. 121 Земельного кодексу України. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що він є власником домогосподарства по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті сестри [PERSON], згідно якого спадкове майно включає в себе житловий будинок, погріб та колодязь, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,81 га, яка згідно погосподарської книги перебувала в користуванні його померлої сестри, а за життя остання не встигла виготовити державний акт на зазначену земельну ділянку на своє ім'я та зареєструвати належним чином право власності. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач, Верем'яцька сільська рада Обухівського району Київської області, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання свого представника не направив, надав письмові заперечення проти позову та просив розглянути справу у його відсутність. Суд, вислухавши позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 98). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Як вбачається з копії спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] позивач [PERSON] 24.03.1995 року, тобто вчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини після померлої сестри. Позивачу [PERSON] Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], грошові вклади, та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Державний нотаріус Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори в своєму листі № 8229/02-14 від 25.11. 2014 року повідомив позивача, про те, що відповідно до наданих ним до нотаріальної контори документів при оформленні спадщини після померлої [INFO] [PERSON] встановлено, що спадкодавиця була власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], а земельна ділянка площею 0,665 га, на день її смерті перебувала лише в її користуванні, а тому до нього як до спадкоємця перейшло право на цю земельну ділянку в тому ж обсязі і на тих же умовах, що було і у спадкодавця.( а.с.121). Відповідно до довідки виданої Державним архівом Київської області від 04.03.2008 року № 06-27/К-1 вбачається, що у документах Державного архіву Київської області за довоєнний період, які збереглися частково, у списку громадян с. Верем'я Черняхівської волості Київського повіту та губернії за 1992 року значаться [PERSON], який мав всього 5,54 десятин землі, в тому числі: садибної - 0,60 десятин, орної - 3,76 десятин, сінокісної - 0,48 десятин та іншої землі - 0,70 десятин, сім'я [PERSON] складалася з 4 чоловік. З довідки виданої виконкомом Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області від 04.01.2007 року вбачається, що відповідно до погосподарської книги № 2 за 1986-1190 роки виконавчого комітету Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області, за особовим рахунком [NUMBER] земельна ділянка в розмірі 0,61 га в [ADDRESS] числилася за громадянкою [PERSON] до дня її смерті [INFO], а після її смерті згідно записів погосподарської книги спадкоємицею стала [PERSON]. Відповідно до записів в погосподарській книзі особовий рахунок [NUMBER] до 1995 року( до дня смерті) [PERSON] числилась домогосподарем та землекористувачем земельної ділянки 0,61 га в [ADDRESS]. 23.10.2013 року було складено акт про відновлення в натурі меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки площею 0,665 га згідно земельно-кадастрової документації, що знаходиться на території Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області, що підписаний представником ПП «Юркона», представником місцевої ради, позивачем [PERSON] та суміжними землекористувачами. Рішеням 30-тої сесії 5-го скликання Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області від 03.03.2010 року № 469 «Про надання земельної ділянки», вирішено надати [PERSON] земельну ділянку в загальному розмірі 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS]. Рішеням Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області від 09.10.2013 року № 199-24-УІ «Про відновлення рішення сесії № 469 від 03.03.2010 року «Про надання земельної ділянки»», вирішено на підставі рішення Київського апеляційного суду № 2а-5156/11 від 30.08.2012 року відновити рішення № 469 від 03.03.2010 року « Про надання земельної ділянки в розмірі 0,15 га для обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] [PERSON]» Рішеням Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області від 26.11.2013 року № 207-25-УІ «Про надання земельної ділянки», вирішено надати [PERSON] у власність земельну ділянку в розмірі 0,07 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 4 Прикінцевих та перехідних положень чинного Цивільного кодексу України до спадщини, яка відкрилася і була прийнята спадкоємцем до набрання чинності цим Кодексом, застосовуються правила ЦК Української РСР 1963 року. За ЦК УРСР 1963 року спадкуванням вважався перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати, сестри померлого, а також дід, бабка померлого як з боку матері (друга черга). З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] спадкоємцями, які відносяться до спадкоємців другої черги був її рідний брат [PERSON], та у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини, що залишилася після смерті [INFO] спадкодавця, а інші спадкоємці про свої спадкові права не заявили у встановлений законом строк. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Так право власностіна квартиру [ADDRESS], грошові вклади, та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], позивачем набуте правомірно на підставах, що встановлені законом. Разом з тим, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,665 га, яка розташована в [ADDRESS], з яких: для ведення особистого селянського господарства - 0,415 га та для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - 0,25 га та згідно доданих карто-графічних матеріалів на земельну ділянку у відповідності до ст. 1225 ЦК України, ч. 3 п. а ст. 116 , ст. 17, ст. 152 п. 3 (а,б), ст. 121 Земельного кодексу України задоволенню не підлягають за наступних підстав. За загальним правилом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 30 Земельного кодексу України 1990 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Відповідно до п.5 постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18.12.1990 року №562-ХІІ громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. З матеріалів справи вбачається, що рішення щодо приватизації земельної ділянки [PERSON] площею 0,665 га, яка розташована в [ADDRESS], з яких: для ведення особистого селянського господарства - 0,415 га та для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - 0,25 га сільською радою не приймалось. Таким чином, спірна земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області та не була власністю спадкодавця на момент її смерті, а перебувала в її користуванні. У подальшому право користування спірною земельною ділянкою фактично та у відповідності до діючого на той час Земельного кодексу (N 561-XII, 18.12.1990 р.) перейшло до [PERSON], як єдиного спадкоємця, після померлої [INFO] [PERSON] Згідно ЗК України (в редакції 1990 р.) передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, в тому числі, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Відповідно до ч.2 ст.116 ЗК України (в редакції 2002 року) набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, як це передбачено ч.3 ст.116 ЗК України. Частиною 1 ст.118 ЗК України встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. За таких обставин спадкоємець за законом [PERSON] не міг успадкувати право власності на земельну ділянку площею 0,665 га, яка розташована в [ADDRESS], з яких: для ведення особистого селянського господарства - 0,415 га та для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - 0,25 га та згідно доданих карто-графічних матеріалів на земельну ділянку у відповідності до ст. 1225 ЦК України, ч. 3 п. а ст. 116 , ст. 17, ст. 152 п. 3 (а,б), ст. 121 Земельного кодексу України, після смерті [INFO] [PERSON] Як вбачається зі змісту ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, а також спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження і у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed