Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що з відповідачкою [PERSON] він перебував в зареєстрованому шлюбі з 09.09.2006 року по 16.12.2009 року. В шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.04.2009р. з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.03.2009 року, до досягнення сином [PERSON] , повнолітня. Однак з 2018 року син [PERSON] став проживати разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка проживає окремо від дитини і ніякої участі в утриманні дитини не приймає, має іншу сім`ю, змінила прізвище на [PERSON] , кошти, які він сплачує їй як аліменти, вона витрачає не за призначенням. Особисто спілкуватися з відповідачкою у нього немає ніякої можливості, так як остання не проявляє ніякого бажання до цього спілкування навіть в інтересах їхнього спільного сина [PERSON] . В даний час неповнолітній син [PERSON] навчається в 8-му класі в ЗОШ № 5 м. Вільногірська, з боку відповідачки ніякої допомоги сину [PERSON] не надається, хоча щомісячно з нього утримують аліменти на її користь. На теперішній час він працює шліфувальником в ТОВ «Склянний Альянс», його середньомісячна заробітна плата складає в середньому 12000,00 грн. В його випадку змінився як матеріальний, так і сімейний стан, тобто його неповнолітній син [PERSON] проживає разом з ним і знаходиться на його повному забезпеченні, а ті аліменти, які він сплачує відповідачці, не використовуються на користь неповнолітнього сина [PERSON] . Позивач просить припинити стягнення аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, посилаючись на вищевказані обставини та пояснив, що фактично дитина проживає з його матір`ю в сусідньому будинку, а він кожен день ходить до них. Аліменти, які відповідачка отримує з його доходів, вона на утримання сина не надає. Після розірвання шлюбу в 2009 році, син проживав з матір`ю, але на протязі останніх 2-3 років проживає з бабусею, дитині так краще. З відповідачкою була домовленість, що вона буде віддавати аліменти, але цієї домовленості вона не дотримується. Він сплачує аліменти у розмірі ј частини його заробітку, це приблизно 3-3,5 тисячі гривень на місяць, аліменти перераховує бухгалтерія підприємства, однак на утримання дитини ці кошти не використовуються. Проти того, що дитина буде проживати з бабусею, відповідачка не заперечувала. Дитину від неї ніхто не забирав, спочатку дитина була у бабусі по вихідним, а потім залишився у неї проживати постійно. Відповідачка дитиною не цікавиться. Він не заперечує, щоб син жив з бабусею, бо він має іншу сім`ю, має ще дочку 10 років. Відповідачка також має іншу сім`ю та ще двох дітей від іншого шлюбу. Він в подальшому планує віддавати ці кошти своїй матері на утримання сина. На даний час, дитину утримує він та його мати, він дає гроші у разі потреби. Просить припинити стягнення аліментів на користь відповідачки. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, пояснив, що поведінка відповідачки свідчить про те, що вона користується ситуацією, щоб мати свій дохід, тому справедливим буде припинення стягнення аліментів на утримання дитини. Просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.59,60) у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами. Вислухавши позивача, його представника, свідків, опитавши малолітню дитину та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, свідок [PERSON] суду показала, що мати позивача [PERSON] є її подругою. Позивач був одружений з відповідачкою, у них народилася дитина, а після розлучення батьки дитини створили нові сім`ї, а дитина - [PERSON] постійно проживає з бабою приблизно на протязі 2-3 років. Мати дитини ніякої участі у вихованні і утриманні дитини не приймає, гроші не дає. З відповідачкою вона знайома як з сусідкою, коли вони з позивачем жили однією сім`єю. Відповідачка має ще двох дітей, коштів на сім`ю вона не витрачає, квартира відключена від електропостачання, діти не доглянуті. Основні витрати на утримання дитини несе мати позивача, у хлопчика є все необхідне: комп`ютер, телефон, одяг, своя кімната, необхідні меблі. Свідок [PERSON] суду показав, що проживає по сусідству з позивачем вже 30 років. Дитину виховує позивач та його батьки, хлопчик завжди доглянутий. Вони добра сім`я, батько, баба і дід відповідально ставляться до виховання дитини, дитина нічим не обділена. Відповідачку знає в обличчя, з нею особисто не знайомий, іноді її бачить в місті, її особистого життя не знає. Позивач і його мати проживають в одному кварталі, часто бачить хлопчика і з батьком і з бабусею. Точно не знає з ким із них проживає дитина, але не з відповідачкою. Дитина [PERSON] суду пояснив, що він проживає з бабусею та дідусем на протязі приблизно 2 років, до цього часу жив з мамою, а потім перейшов проживати до бабусі по батьковій лінії. Бабуся його забрала, він думав, що це на пару днів, а вийшло, що постійно, бабуся казала, що він буде жити у неї і мама погодилась. З мамою відносин не підтримує, номеру її телефону не має, бачив її приблизно 4 місяці тому на вулиці, просто поговорили і все. Всі питання щодо його харчування, одягу вирішує бабуся. Його все влаштовує, відносини з бабусею і дідусем гарні. З початку мама приходила, але десь через рік перестала приходити і давати аліменти. Батько приходить часто, спілкуються, але всі питання вирішує бабуся. Коли проживав з мамою, у неї народилося ще двоє дітей, був чоловік, а потім ще був новий чоловік. Факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 09.09.2006 року (а.с.7) та факт розірвання шлюбу 16.12.2009 року (а.с.8), підтверджено копіями свідоцтв про шлюб та розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.6) на утримання якого рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.04.2009 року стягнуто, щомісячно, аліменти з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] , до його повноліття, в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 18.03.2009 року. (а.с.11) Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1798 від 19.08.2020 року, що видана відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] . (а.с. 9) Згідно довідки про доходи № 332 від 04.09.2020 року, позивач [PERSON] працює на посаді шліфувальника в ТОВ «Склянний Альянс», з його заробітної плати за період з серпня 2019 року по липень 2020 року утримано аліменти в середньому розмірі 2416,31 грн. на місяць. (а.с. 15) Згідно акту, складеного депутатом Вільногірської міської ради Смирновим В.О., в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , проживає зі своїм неповнолітнім сином [PERSON] , 2007 р.н., за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] сам займається вихованням сина та його матеріальним забезпеченням, мати неповнолітнього [PERSON] не приймає участі у його вихованні, свого сина не відвідує. (а.с.10) Згідно акту обстеження умов проживання, складеного начальником ССД УСССДМ ДСГП Левченко О., головним спеціалістом з питань опіки та піклування ССД УСССДМ ДСГП Петренко Н., проведено обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] проживає в 3-х кімнатній квартирі разом з [PERSON] та [PERSON] , яким доводиться онуком, за згодою обох батьків. [PERSON] займає окрему кімнату, де створено належні умови для дитини: мається спальне місце, постільна білизна, місце для навчання, шафа та комод для зберігання одягу та речей. Дитина має ноутбук, підручники, канцтовари, одяг та взуття відповідно до сезону. Батько дитини мешкає у сусідньому будинку, щодня приходить до сина, бере активну участь у вихованні дитини, надає кошти на утримання. Також батько сплачує аліменти на утримання [PERSON] матері дитини [PERSON] , яка мешкає окремо, сина не відвідує, отримані аліменти витрачає на свій розсуд, не повертає їх батькові і нічого не купує дитині. (а.с.62) Згідно виробничої характеристики, виданої директором ТОВ «Скляний Альянс», [PERSON] працює шліфувальником в службі з ремонту та обслуговування промислового устаткування з 13.12.2018 року, за час роботи зарекомендував себе з позитивного боку. (а.с.63) Факт зміни прізвища відповідачки з « [PERSON] » на « [PERSON] » та з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджено інформацією від 04.12.2020р., наданою відділом державної реєстрації актів цивільного стану по П`ятихатському району та місту Вільногірську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с. 51) Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з положеннями ч.ч. 1,2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За правилами ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Згідно із ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 09.09.2006 року перебували у шлюбі, який розірвано 16.12.2009 року, від цього шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати, за згодою обох батьків, з матір`ю і на утримання якого з позивача [PERSON] за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.04.2009 року стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). З часу розірвання шлюбу між сторонами у судовому порядку питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] не вирішувалося, однак на протязі останніх двох років малолітній [PERSON] за власним бажанням та за згодою обох батьків постійно проживає у сім`ї баби та діда по батьковій лінії, проти чого відповідачка [PERSON] не заперечувала. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що спір між сторонами щодо місця проживання малолітнього [PERSON] на даний час відсутній. Крім того, ст.180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.6 СК України, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. З аналізу вказаних норм слідує, що аліменти є власністю дитини, однак право розпорядження коштами, які сплачуються на дитину, має той з батьків з ким проживає дитина. Виключного переліку того, на що повинні витрачатися вказані кошти, законом не встановлено, але поза розумним сумнівом, вони повинні бути спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, таких як харчування, лікування, гігієна, одяг, придбання речей, необхідних для розвитку й виховання дитини та реалізації її здібностей. В судовому засіданні встановлено, що дитина понад два роки не проживає разом з відповідачкою, на користь якої стягуються аліменти з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином, оскільки малолітній [PERSON] , [INFO] , постійно проживає в сім`ї позивача та знаходиться на його повному утриманні та утриманні його батьків, то сплата позивачем аліментів на утримання сина на користь відповідачки, з якою дитина не проживає, не відповідає як інтересам дитини, так і позивача, тому стягнення з позивача [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , на користь [PERSON] , слід припинити, що буде відповідати вимогам розумності та справедливості та найкращим інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. також підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі ст. 29 ЦК України, ст. ст. 6, 7, 141, 160, 179, 180, 181, 182, 191 СК України, ст.27 Конвенції «Про права дитини», ратифіковану Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та

Outcome: approved