Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 99/0074 квартири № 5а в будинку № 27 по вулиці Середня в м. Одесі, укладений 16.06.1999 року між [PERSON], [PERSON] та відповідачами. Позов обґрунтований такими обставинами. 16.06.1999 року Чорноморська товарна біржа зареєструвала договір купівлі-продажу № 99/0074 квартири № 5а в будинку № 27 по вулиці Середня в м. Одесі між [PERSON], його матірю [PERSON] та відповідачами. 15.07.1999 року право власності [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано [PERSON] міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості під реєстровим № 303 пр. стр. 11 р№251. На час укладення договору не існувало законодавчих обмежень на здійснення такого правочину біржами. Між позивачами та відповідачами було досягнуто домовленості про всі істотні умови угоди і відбулося повне виконання договору. Покупці сплатили відповідачам обумовлену договором вартість квартири. 24.04.2015 року мати позивача [PERSON] померла. Позивач є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом. Однак зараз позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину, так як договір було укладено на біржі, а не посвідчений нотаріусом, а місце проживання відповідачів позивачу невідомо, тому посвідчити договір нотаріально не можливо. У судове засідання позивач не зявився, подав заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності та надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі у судові засідання не з'являлися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вивчивши письмові докази у справі, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні відносини, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено у судовому засіданні, 16 червня 1999 року між [PERSON], [PERSON], з одного боку, та [PERSON], який діяв в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], з іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу квартири № 5а в будинку № 27 по вулиці Середня в м. Одесі, Одесі, житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 34,1 кв.м. Згідно з п. 6 цього договору квартира була продана за 5814 грн., які отримані продавцем до підписання договору. Зазначена квартира належала [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах на підставі договору купівлі-продажу № 470/9 від 18.06.1997 року. Договір купівлі-продажу квартири відповідно до вимог, передбачених ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований на Чорноморській товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 99/0074 від 16.06.1999 року. 15 липня 1999 року право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] [PERSON] міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості під № 303пр. стор.110 р251. Оскільки спірні відносини між сторонами виникли у 1999 році, то враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, яка була чинна станом на 16.06.1999 року, тобто на дату укладення договору, передбачала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зазначена квартира була зареєстрована за покупцями відповідно до чинної на той момент Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Вищезазначена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мешкали в спірній квартирі. З огляду на те, що сторонами договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, покупці повністю виконали умови договору, сплативши відповідачам обумовлену вартість квартири, проте відповідачі ухилилися від нотаріального оформлення угоди та наразі можливість нотаріального посвідчення договору втрачено, суд застосовує правову конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання факту дійсності договору. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом також встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] відповідно до свідоцтва про народження V-ЖД №339187 від 14.09.1991 року, актовий запис № 549, складений 29.03.1977 року Іллічівським відділом запису актів громадянського стану м. Одеси. 24 квітня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД № 413884, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції 25.04.2015 року, актовий запис № 4636. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 41864103 від 21.10.2015 року приватним нотаріусом [PERSON] була зареєстрована спадкова справа за номером № 58094626 відносно спадкодавця [PERSON]. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач є спадкоємцем [PERSON] першої черги. Однак зараз [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину у звязку з необхідністю визнання дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири. Враховуючи викладене, та той факт, що не визнання договору купівлі-продажу дійсним перешкоджає позивачу реалізовувати свої права на спадщину, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені.

Outcome: approved