Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 23.02.1996 р. перебуває у шлюбі із відповідачем; від шлюбу подружжя має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , а також повнолітню доньку [PERSON] , 1996 р.н. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що впродовж декількох останніх років між ними склалися дуже неприязні відносини, виникали постійні сварки на підставі необґрунтованих ревнощів з боку відповідача, її неадекватна поведінка кожного разу призводила до сварок та биття посуду, вікон в будинку та в належному позивачу транспортному засобі. Це все негативно відображалось на моральному стані в сім`ї та розвитку дітей, через що позивач був змушений змінити місце спільного проживання на інше. Приблизно з січня 2019 року між сторонами припинені шлюбні стосунки. Посилаючись у позові на те, що подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги, у позові й заявлено вимогу про розірвання шлюбу. У судове засідання сторони не з`явилися, позивач в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутності та задовольнити позовні вимоги; відповідач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала та просила його задовольнити. Як встановлено судом, 23.02.1996 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво, що підтверджується відповідною копією, наданою позивачем (а.с.18). Від шлюбу подружжя має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , а також повнолітню доньку [PERSON] , 1996 р.н., що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.19,20). Шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені з січня 2019 року. Правовідносини виникли між учасниками справи із сімейних відносин (розірвання шлюбу). Суд, дослідивши докази, надані у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачають, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). Таким чином, суд, з`ясував дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (втрата почуття поваги та любові), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до припинення шлюбних відносин з січня 2019 року, дійшов до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач в окремо наданій суду заяві повідомила про визнання позову та не скористадася правом брати участь у судових засіданнях, не клопотала про надання строку для примирення, що вочевидь свідчить про відсутність вільної згоди жінки і чоловіка на шлюб, тому збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved