Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд встановити факт прийняття ним спадщини, яка залишилась після смерті його дружини [PERSON], померлої 08 листопада 1998 року, та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок (А-1), житловою площею 55,7 кв. м., загальною площею 109,7 кв. м., а також сарай (Б), вбиральню (В), гараж (Г), сараю (Д), паркани №1,2, водопровід з вбудованим колодязем, розташованих на території домоволодіння №33 по вул. Шевченко в м. Покров Дніпропетровської області, загальною вартістю 13785 грн.. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій підтримує позов в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Третя особа - Територіальна громада м. Покров Дніпропетровської області в особі виконкому в судове засідання не зявився, але надав суду письмове клопотання, згідно якого просить розглянути справу без участі їх представника. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що з [PERSON], [INFO], позивач [PERSON] знаходився в шлюбі з 04 квітня 1987 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІ-АП № 435336, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Нахимівського районного виконкому м. Севастополя. Від шлюбу з дружиною у них є дочка [PERSON], [INFO]. Восени 1994 року позивач разом з дружиною за спільні кошти подружжя вирішили купити для сімейних потреб старий житловий будинок № 33 з надвірними спорудами по вул. Шевченко в м. Покров (м. Орджонікідзе) Дніпропетровської області, який належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Орджонікідзевською держнотаріальною конторою 12 жовтня 1989 року за реєстром №3469 та зареєстрованому у Нікопольському бюро технічної інвентаризації 23.10.1989 року в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 246. Будинок та споруди мав технічний паспорт з реєстраційним номером 1-246 Нікопольського міжміського бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області від 20.09.1989 року. На сімейній нараді, так як для них це було не принципово, разом з дружиною вони вирішили, що підписувати нотаріальний договір з купівлі житлового будинку з надвірними спорудами буде дружина - [PERSON]. 16 листопада 1994 року між дружиною позивача [PERSON], як покупцем та [PERSON], як продавцем був підписаний договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] продав, а дружина позивача купила за 13785 грн. старий житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Шевченко, буд. 33 в м. Покров (м. Орджонікідзе) Дніпропетровської області. Договір з купівлі-продажу будинку 16.11.1994 року був посвідчений державним нотаріусом Орджонікідзевської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1-1815. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Фактично куплений будинок належав позивачу та дружині на праві спільної сумісної власності, однак документально значився лише на дружині. В цьому будинку позивач разом з дружиною постійно проживали та були зареєстровані. При житті дружина позивача [PERSON] заповіт не складала, так як не було необхідності. 08 листопада 1998 року дружина позивача [PERSON] померла в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серія І-КИ № 212465, виданого відділом РАГСу м. Орджонікідзе Дніпропетровської області 09.11.1998 року. Після смерті дружини [PERSON] відкрилася спадщина на: житловий будинок (А-1) № 33 по вул. Шевченко в м. Покров (Орджонікідзе) Дніпропетровської області, житловою площею 55,7 кв. м., загальною площею 109,7 кв. м. та прибудинкові споруди: сарай (Б), вбиральня (В), гараж (Г), сарай (Д), паркани № 1,2, водопровід з спорудженим колодязем загальною вартістю 13785 грн.. Спадкоємцями першої черги згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України є позивач та їхня єдина дочка [PERSON]. Після смерті дружини позивач з дочкою вчасно до завершення 6-тимісячного терміну звернулись до Орджонікідзевської міської нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявами на прийняття спадщини, на підставі чого була відкрита спадкова справа. В подальшому дочка позивача - відповідач по справі [PERSON], відмовилась від прийняття та оформлення спадщини, яка залишилась після смерті її матері та вважає, що спадщину повинен оформити [PERSON] самостійно. В теперішній час втрачено оригінал договору купівлі-продажу будинку від 16 листопада 1994 року, в зв'язку з чим нотаріус не має можливості видати позивачу свідоцтво на спадщину за законом, тому він і змушений звернутись до суду. Самостійно отримати дублікат договору купівлі-продажу будинку позивач не може, так як не був стороною договору з купівлі-продажу. Згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявляв про відмову від неї. Позивач від спадщини не відмовлявся і постійно проживав разом з дружиною. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Позивач фактично прийняв у спадщину все рухоме майно, яке залишилось після смерті дружини, а також і нерухоме майно, а саме вищезазначений житловий будинок, по цей час користується будинком. Так як втрачені правовстановлюючі документи на житловий будинок, які є об'єктом спадкування, то неможливо отримати нотаріальне свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом, а тому нотаріус рекомендував позивачу звернутись до суду. Згідно Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» позивач вважає, що по цій справі у якості відповідача треба залучити його дочку [PERSON], так як вона була спадкоємцем першої черги після смерті її матері - його дружини [PERSON]. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 256 ч. 2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до витребуваних матеріалів спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON], померлої 08 листопада 1998 року, вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звертався [PERSON], інших спадкоємців немає. Судом також витребувані та досліджені матеріали спадкової справи, які заведені після смерті [PERSON], померлої 08 листопада 1998 року, якими встановлено наступне. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] з дочкою [PERSON] вчасно до завершення 6-тимісячного терміну звернулись до Орджонікідзевської міської нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявами на прийняття спадщини, на підставі чого була відкрита спадкова справа. В подальшому дочка позивача - відповідач по справі [PERSON], відмовилась від прийняття та оформлення спадщини, яка залишилась після смерті її матері та вважає, що спадщину повинен оформити [PERSON] самостійно, який оформив спадщину у встановленому законом порядку окрім вказаного житлового будинку. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа - територіальна громада м. Покров Дніпропетровської області в особі виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області «про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом» - задовольнити та встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, яка залишилась після смерті його дружини [PERSON], померлої 08.11.1998 року та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними спорудами.

Outcome: approved