Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], а також стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Обґрунтовує вимоги таким, що батьком дитини є відповідач, який фактично ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання своєї дитини. Доглядати відповідачу дітину допомогала його мати, оскільки біологічна мати [PERSON] вироком Дружківського міського суду від 04.04.2017 року засуджена до трьох років та одного місяця позбавлення волі за скоєння злочинів, передбачених ч.1 ст.185 КК України, ч.2 ст.185 КК України. Під час профілактичного рейду було виявлено наркотичні речовини, та відповідач у присутності працівників служби та поліції визнав факт розповсюдження та вживання наркотиків. Тобто, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його утриманням. В судове засіданні представник органу опіки та піклування Дружківської міської ради не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти винесення судом заочного рішення по справі (а.с.38). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив на позов відповідачем не подано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ч.2 ст.280 ЦПК України. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], матір'ю є [PERSON] (а.с.6). Мати [PERSON], [INFO], вироком Дружківського міського суду від 04.04.2017 року засуджена до трьох років та одного місяця позбавлення волі за скоєння злочинів, передбачених ч.1 ст.185 КК України, ч.2 ст.185 КК України (а.с.8-11). Відповідно до громадської характеристики, підписаної директором КП «Комсервіс» [PERSON] мешкав один, не працював, за період мешкання в квартирі зловживав наркотичними засобами, а також займався їх виготовленням, постійно порушував громадський порядок, за місцем мешкання характеризується негативно (а.с.40). Відповідно до відповіді заступника начальника Дружківського ВП від 09.01.2018 №117/203/08-2018 згідно інформації ППС «Армор» [PERSON] неодноразово притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності, а в вересні 2017 році до Дружківського міського суду відносно нього направлено обвинувальні акти за вчинення злочинів, пов'язаних з незаконним обігом наркотичних засобів (а.с.41). Згідно фотографій зроблених під час профілактичного рейду за адресою: [ADDRESS] було виявлено наркотичні засоби та шприци (а.с.12-14). Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 14.11.2017 року №16-3002-01 органом опіки та піклування Дружківської міської ради позивач вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON], [INFO] (а.с.16). Відповідно до ч.1 ст.19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст.150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п.2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обставини матеріального забезпечення, соціально-побутові умови проживання і особисті якості відповідача з'ясовувалися службою у справах дітей і судом. При цьому, судом встановлено, що відповідач вихованням дитини не займається, сприятливих умов для проживання та розвитку дитини не створює. В судому засіданні встановлені докази винної поведінки відповідача, яка свідчить саме про безпідставне ухилення його від виконання своїх батьківських обов'язків. Своєю поведінкою відповідач не забезпечує своїй дитині рівня життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Характер поведінки відповідача, його особистості та інші конкретні встановлені судом обставини вимагають позбавлення батьківських прав і не свідчать про наявність підстав збереження батьківських прав з відмовою в позові і попередженням відповідача про необхідність зміни його ставлення до виховання дитини, відсутні підстави для надання переваги інтересам відповідача, а не дитини, яка саме в цей час, з урахуванням віку, потребує захисту своїх прав. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи, суд вважає захист саме інтересів дитини і стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція за протиправну винну поведінку. За таких обставин, позбавлення відповідача батьківських прав на теперішній час є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя, гармонічного виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, як того вимагає ст.150 СК України. Стосовно вимоги позивача про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд зазначає, що відповідно Закону України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частина друга статті 182 СК України викладена в такій редакції: «розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку , оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своєї дитини, відповідно до положень ст. 169 СК України. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позов задоволено, сума судового збору у сумі 640 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved