Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], [PERSON], Головне управління юстиції у місті Києві, Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання права власності на ? частину земельної ділянки та ? частину будинку було позов задоволено частково та визнано за позивачем право власності на ? частину будинку [ADDRESS]. В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 квітня 2015 року було скасовано в частині вирішення позову про визнання права власності на ? частину земельної ділянки і направлено на новий розгляд до суд першої інстанції. Позивач з посиланням на уточнені позовні вимоги просить суд ухвалити рішення, яким позов задовольнити та визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки, площею 0.1 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позивач надіслав до суду заяву з клопотанням слухати справу у її відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач та треті особи в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин. В судове засідання викликалися, а тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі у їх відсутність. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], [PERSON], Головне управління юстиції у місті Києві, Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання права власності на ? частину земельної ділянки та ? частину будинку було позов задоволено частково та визнано за [PERSON] право власності на ? частину будинку [ADDRESS]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 квітня 2015 року було скасовано в частині вирішення позову про визнання права власності на ? частину земельної ділянки і направлено на новий розгляд до суд першої інстанції. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої осіб, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовано ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Позивач та померла особа [PERSON] перебували у шлюбі з 17 вересня 1993 року по 27 січня 2005 року, від якого мали двох спільних дітей. 07 жовтня 2006 року [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого мали двох спільних дітей. До спадкової маси, після смерті [PERSON] ввійшов житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0.1 га за тією ж адресою, що була набута померлим шляхом приватизації у 2000 році. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України. Суд вважає, що оскільки [PERSON] набула права власності на ? частину будинку [ADDRESS] на підставі рішення суду, то вимога останньої про визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки, площею 0.1 га, розташованої у [ADDRESS] є правомірною і така позовна вимога підлягає задоволенню. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов категоричного висновку про необхідність задоволення позову повністю.

Outcome: approved