Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.04.2013 року він придбав у [PERSON] та [PERSON] садибу, розташовану по [ADDRESS], яка складається з житлового будинку, надвірних будівель та земельної ділянки, про що вони склали простий письмовий договір. При цьому сторони домовилися про наступне нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу до 31.12.2013 року. Однак, до цього часу договір між ними не укладений, оскільки [PERSON] ухиляються від взятих на себе зобов'язань. [PERSON] [INFO] помер. Тому [PERSON] просив визнати дійсним договір купівлі-продажу зазначеної садиби від 17.04.2013 року, який фактично відбувся, й визнати за ним право власності на придбане нерухоме майно. В судове засідання особи, які брали участь у справі, не з'явилися. Позивач в наданій заяві свої вимоги підтримав та просив справу розглянути у його відсутності. Відповідачка та треті особи в заявах, адресованих суду, вказали те, що проти задоволення позову не заперечують, справу також просять розглянути без їх участі. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги пов'язані зі спорами про право власності на нерухоме майно, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право власності від 11.11.1987 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка та розташоване на ній домогосподарство по [ADDRESS], що вбачається з довідки (а.с. 11) та рішення Межиріцької сільської ради Лебединського району Сумської області № 46 від 22.09.1993 року (а.с. 19). 17.04.2013 року позивач придбав у [PERSON] та [PERSON] дану садибу, яка складається з дерев'яного житлового будинку під літ. - «А», 1969 року побудови, загальною площею - 56,5 кв.м., житловою - 31,8 кв.м., надвірних будівель: веранди шлакоблочної під літ. - «а»; погреба цегляного під літ. - «п/г»; гаража цегляного під літ. - «Б»; сараю дерев'яного під літ. - «Г»; літньої кухні дерев'яної під літ. - «К»; бані дерев'яної під літ. - «С» та земельної ділянки площею 0,27 га, в т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,03 га та ведення особистого підсобного господарства 0,24 га. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Даний договір між сторонами був оформлений у простій письмовій формі (а.с. 10) з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] отримали від позивача кошти за продане майно в сумі 8000 грн., передали йому земельну ділянку та розташовані на ній житловий будинок й надвірні будівлі. Претензій один до одного покупець та продавці не мають. При укладанні зазначеного договору також сторони домовилися, що в подальшому посвідчать договір нотаріально в термін до 31.12.2013 року. Однак, до цього часу право власності [PERSON] не оформлене належним чином, оскільки [PERSON] ухиляється від посвідчення договору, а [PERSON] невдовзі після продажу садиби помер, що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 14). Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки майнові права позивача порушені, вони підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на спірне майно. Ухвалюючи рішення, суд також приймає до уваги й те, що вимоги позивача не суперечать закону, а також не оспорюються і не заперечуються з боку відповідачки й третіх осіб. Тому суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved