Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Спільно з ним за вказаною адресою зареєстрована відповідач [PERSON], 1950 року народження, яка не є членом його сімї. Починаючи з квітня 2018 року до теперішнього часу відповідач за вказаною адресою фактично не проживає. В добровільному порядку знятись з місця реєстрації вона не бажає. Оскільки в житловому будинку відповідач фактично не проживає, але зареєстрована, порушується його право власності на житловий будинок, зокрема право вільного володіння та користування своїм майном, право на отримання субсидії для сплати комунальних послуг, тому він змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 15.03.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 15 квітня 2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає та просить відмовити. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі її представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази та зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 20.01.2018, посвідченого приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Чернявською І.В., зареєстровано в реєстрі за № 91, на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Таким чином, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №110460361 від 12.01.2018. З довідки, виданої 12 лютого 2019 року виконавчим комітетом Донцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області за вих. №167, вбачається, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] має склад сімї: дружина [PERSON], 1958 року народження, не родич [PERSON], 1950 року народження. З акту про не проживання на території сільської ради, складеного 12 лютого 2019 року комісією у складі секретаря сільської ради [PERSON], депутата сільської ради [PERSON], та сусідів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON], 1950 року народження, дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] але фактично за даною адресою не проживає з квітня 2018 року. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач не проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та була відсутня за даною адресою понад шість місяців без поважних причин, то суд приходить до висновку, що вона втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон) зняття з реєстрації внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, який просив позбавити відповідача [PERSON] права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] враховуючи, що відповідач доказів на підтвердження своїх вимог про відмову у задоволенні позову не надав, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, понесений ним при зверненні до суду, у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved