Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким: 1. Припинити спільну сумісну власність та встановити спільну часткову власність на земельну ділянку з кадастровим номером 5121485500:02:002:0044, площею 0.1954 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , визначивши частки кожного зі співвласників пропорційно їх часткам у праві власності як на житловий будинок, так і на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований, а саме: за [PERSON] , померлою [INFO] - 1/4 частки; за [PERSON] - 1/4 частки; за [PERSON] - 1/4 частки; за [PERSON] - 1/4 частки. 2. Визнати за [PERSON] право власності: - на 1/4 частку земельної ділянки площею 0.1954 га з кадастровим номером 5121485500:02:002:0044, розташованої за адресою: [ADDRESS] , як спільна часткова власність; - на 1/4 частку земельної ділянки площею 0.1954 га з кадастровим номером 5121485500:02:002:0044, розташованої за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті дружини [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що земельна ділянка площею 0.1954 га з кадастровим номером 5121485500:02:002:0044, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності йому позивачу, [PERSON] , померлій [INFO] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. [INFO] померла дружина позивача - [PERSON] , та після її смерті відкрилась спадщина на ј частку житлового будинку і ј частку земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Вказану спадщину прийняв позивач, як спадкоємець першої черги, шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. Інші спадкоємці за законом першої черги - діти померлої, відмовилися від прийняття спадщини на користь батька. Приватний нотаріус Агбун М.І. постановою від 27.09.2018 року відмовила у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки з кадастровим номером 5121485500:02:002:0044, розташованої за адресою: [ADDRESS] , оскільки зазначена земельна ділянка зареєстрована як спільна сумісна власність без визначення ідеальних часток кожного співвласника. Дані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою від 07.06.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 25.06.2021 року о 09:00 годині (а.с.25), про що повідомлено сторонам по справі (а.с.27). 24.06.2021 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , [PERSON] до Болградської міської ради Одеської області, [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності (а.с.80-82), згідно якої позивачі просять постановити рішення, яким: - визнати за кожним з них: [PERSON] , [PERSON] право власності по ј частці земельної ділянки площею 0.1954 га з кадастровим номером 5121485500:02:002:0044, розташованої за адресою: [ADDRESS] , як спільна часткова власність. В обґрунтування позову позивачі зазначають, що земельна ділянка площею 0.1954 га з кадастровим номером 5121485500:02:002:0044, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] - їх батьку, [PERSON] , померлій [INFO] , та їм, позивачам: [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В зв`язку із відмовою приватного нотаріуса Агбун М.І. у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] на частину земельної ділянки, яка відкрилась після смерті [PERSON] , оскільки зазначена земельна ділянка зареєстрована як спільна сумісна власність без визначення кожному ідеальних часток, вважають за необхідне в судовому порядку визначити ідеальні частки кожного з них у праві власності на вищевказану земельну ділянку, що й стало підставою для звернення до суду із зустрічною позовною заявою. Позивач [PERSON] в позовній заяві зазначив клопотання про проведення розгляду справи без його участі (а.с.4). Позивачі за зустрічною позовною заявою [PERSON] та [PERSON] в зустрічній позовній заяві зазначили клопотання про проведення розгляду справи без їх участі (а.с.82). 08 червня 2021 року відповідачем [PERSON] подано особисту заяву про визнання позовних вимог, про проведення підготовчого судового засідання та взагалі розгляд справи у його відсутність (а.с.73-74). 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Агбун М.І. надіслано копію спадкової справи №201/2018 щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] . В призначений час в підготовче засідання сторони не прибули та причини неявки не повідомили, в зв`язку з чим проведення підготовчого засідання було відкладено ухвалою на 13.07.2021 року (а.с.96), про що повідомлено сторін по справі (а.с.97, 98). Цією ж ухвалою суду зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 02 липня 2021 року відповідачем Болградською міською радою Одеської області подано до суду заяву про визнання як первісних позовних вимог так і зустрічних позовних вимог, та розгляд справи у відсутність представника (а.с.99-100). У підготовче засідання 13.07.2021 року позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не прибув, подав власноручно написану заяву про проведення підготовчого розгляду у його відсутність (а.с.101-102). Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] також подала заяву про проведення підготовчого розгляду у її відсутність (а.с.103-104), відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] на електронну пошту суду надіслав заяву про проведення підготовчого розгляду у його відсутність (а.с.105). Ухвалою суду від 13.07.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11.08.2021 року. В судове засідання, призначене на 11.08.2021 року сторони, належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи (а.с.107) - не з`явились, про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладання розгляду справи не заявляли. Кожний з них окремо подав заяви про розгляд справи у їх кожного відсутність, підтримання своїх вимог, та визнання вимог кожного з них, як за первісним позовом так і за зустрічним позовом (а.с.102, 103, 109, 110, 111). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог первісної позовної заяви та задоволення позовних вимог зустрічної позовної заяви за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 18.07.2014 року (а.с.13), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ЕЕВ №535207 від 18.07.2014 року (а.с.14) земельна ділянка площею 0.1954 га з кадастровим номером 5121485500:02:002:0044, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без визначення часток (а.с.13-14). Право власності на нерухоме майно: будинок житловий з господарськими будівлями та спорудами, розташований на вказаній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] на праві власності належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних частках, кожному по ј частці, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.65). [PERSON] та позивач за первісною позовною заявою [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.01.1989 року (а.с.12). [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.09.2001 року (а.с.88) та [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.07.2018 року (а.с.89) та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.06.2012 року є дітьми позивача [PERSON] та померлої [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.02.2018 року (а.с.11). З матеріалів спадкової справи 201/2018 (а.с.29-72) слідує, що позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Агбун М.І. із заявою про прийняття спадщини від 13.08.2018 року (а.с.32), тоді як діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] заявами від 13.08.2018 року, поданими приватному нотаріусу Агбун М.І., відмовились від належної їм частини у спадщині, що відкрилась після смерті матері на користь [PERSON] (а.с.32 зворотна сторінка, 33). Приватним нотаріусом Агбун М.М на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.09.2018 року №5070, на ј частину житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.70). Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.09.2018 року приватним нотаріусом Агбун М.І. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 0.1954 га з кадастровим номером 5121485500:02:002:0044, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , оскільки частка померлої не визначена, та рекомендовано звернутись до суду для визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на частку земельної ділянки (а.с.22). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Також слід зазначити, що згідно із ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України. Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Судовим розглядом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] належить сім`ї [PERSON] , яка складається із чотирьох осіб на праві спільної часткової власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних частках, кожному по ј частці, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно … №139435993 від 27.09.2018 року (а.с.65-66). Однак, земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій розташований вказаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить тій же сім`ї [PERSON] , яка складається із чотирьох осіб на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тобто без визначення їх часток, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.07.2014 року №24413959 (а.с.13), та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.14). Згідно із частиною 4 статті 86 Земельного кодексу України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень статті 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. У разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Крім того, згідно із пунктом «г» частини 1 статті 87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21 Постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Суд переконався, що спір між співвласниками вказаної земельної ділянки щодо розміру їх часток відсутній, і всі вони погоджуються з тим, що їх частки є рівними і складають по ј у кожного. Таким чином, суд дійшов висновку, що розміри часток у праві спільної сумісної власності співвласників земельної ділянки з кадастровим номером 5121485500:02:002:0044, розташованої за адресою: [ADDRESS] слід визначити пропорційно до розміру їх часток як співвласників на житловий будинок розташований на цій же земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по ј частці кожному. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 28 липня 2021 року у справі №346/5216/18 (провадження №61-3050св21). Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Беручи до уваги, що визнання сторонами позовних вимог як за первісним позовом так і за зустрічним позовом не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, у суду відсутній сумнів щодо достовірності визнаних відповідачами за первісним і зустрічним позовом обставин позовів та добровільності їх визнання, за наявності для того законних підстав суд приходить до висновку про можливість задоволення їх в повному обсязі в цій частині. Щодо позовних вимог за первісним позовом в частині спадкування, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.02.2018 року (а.с.11). Спадкоємцями за законом першої черги є: - чоловік [PERSON] згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.01.1989 року (а.с.12); - син [PERSON] відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.09.2001 року (а.с.88); - донька [PERSON] , що підтверджується: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.07.2018 року (а.с.89); свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.06.2012 року. За даними матеріалів спадкової справи 201/2018 (а.с.29-72) вбачається, що позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Агбун М.І. із заявою про прийняття спадщини від 13.08.2018 року (а.с.32), а діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] заявами від 13.08.2018 року, поданими приватному нотаріусу Агбун М.І., відмовились від належної їм частини у спадщині, що відкрилась після смерті матері на користь [PERSON] (а. с.32 зворотна сторінка, 33). 27.09.2018 року приватним нотаріусом Агбун М.М. видано спадкоємцю [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом №5070 на ј частину житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.70). Підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку був факт належності земельної ділянки сім`ї [PERSON] на праві спільної сумісної власності, тобто без визначення їх ідеальних часток (а.с.22). У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положеннями ч.3, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до приписів ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги в силу вимог ст.ст.1268 ЦК України прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його дружини [PERSON] . На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування за законом, позивач набув право на це майно, тобто на земельну ділянку з кадастровим номером 5121485500:02:002:0044, площею 0.1954 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . При таких обставинах суд приходить до висновку про те, позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений як позивачами за первісним позовом, так і відповідачами за зустрічним позовом відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. А відтак, як первісні позовні вимоги, так і зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved