Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права, зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилався на те, що 07 липня 2015 року він подав до відповідача заяву щодо виконання рішення суду від 14 січня 2015 року про стягнення з відповідача на його користь грошей та щодо підготовки та надіслання проекту договору між відповідачем та позивачем про новацію зустрічних однорідних зобовязань з оплати послуг КП «Коменергосервіс» з централізованого опалення та постачання гарячої води [PERSON] та іншим споживачам квартири [ADDRESS]. Однак, відповідач такого проекту позивачу не надіслав і не надав відповіді з цього питання. У звязку з цим, позивач просив суд зобовязати відповідача надати йому у повному обсязі інформацію, яку він запитував у своїй заяві від 07 липня 2015 року, визнати його право на одержання відповіді та вирішити питання про відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої останньому неправомірною бездіяльністю відповідача щодо ненадання відповіді на його заяву від 07 липня 2015 року. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні позовним вимогам, після чого заявив клопотання про слухання справи в його відсутність та залишив зал судового засідання. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючись на те, що 04.08.2015 року КП «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради на адресу позивача було направлено лист щодо надання інформації на заяву від 07 липня 2015 року. Лист не містить інформації щоодо виконання рішення суду від 14.01.2015 року, оскільки відповідачу це рішення є незрозумілим і він звернувся до суду за його розясненням. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненням громадян слід розуміти викладені в письмовій формі або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення адресуються, в тому числі, підприємствам, установам та організаціям, незалежно від форм власності, а у зверненні повинно бути зазначено прізвище, імя, по батькові, місце проживання громадянина, та викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги, а письмове звернення повинно бути підписано заявником із зазначенням дати. В силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обовязковому прийняттю та розгляду. Згідно із п. п. 6, 8 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин при розгляді скарги має право, в тому числі, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги, а також вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень, а у відповідності до п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 19 цього Закону, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, обєднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобовязані обєктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги та письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення у встановлені ст. 20 вказаного Закону терміни. Судом встановлено, що 07 липня 2015 року [PERSON] звернувся до комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради із заявою за вх. № 530, в якій просив відповідача виконати рішення суду від 14 січня 2015 року про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в розмірі 2275,65 та підготувати, а також надіслати проект договору між комунальним підприємством та позивачем про новацію зустрічних однорідних зобовязань з оплати послуг КП «Коменергосервіс» з централізованого опалення та постачання гарячої води [PERSON] та іншим споживачам квартири [ADDRESS]. 04.08.2015 року на адресу позивача направлена відповідь на його заяву за вих.. № 835. Однак, на думку суду, дана відповідь не містить інформації на запитувані позивачем у його заяві від 07 липня 2015 року питання, оскільки у вказаній відповіді фактично зазначено, що особовий рахунок відкрито не на позивача, а на [PERSON] Також посилались на те, що договір підприємством підготовлений у листопаді 2009 році, але заявник ухилявся від його підписання. Таким чином, заява позивача щодо виконання рішення суду від 14.09.2015 року та щодо підготовки та надіслання проекту договору між відповідачем та позивачем про новацію зустрічних однорідних зобовязань з оплати послуг КП «Коменергосервіс» з централізованого опалення та постачання гарячої води [PERSON] та іншим споживачам квартири [ADDRESS], відповідачем у встановленому законом порядку та обсязі не розглянута. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Як слідує з відповіді комунального підприємства, [PERSON] не була надана в повному обсязі запитувана інформація відповідно до заяви від 07 липня 2015 року, а отже відповідачем були порушені вимоги Закону України «Про звернення громадян». Статтею 24 та ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що особи, винні у порушенні цього Закону, несуть в тому числі, цивільну відповідальність передбачену законодавством України, а громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги, розмір яких у грошовому виразі визначається судом. Однак, на думку суду, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить з огляду на вимоги ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства. Також суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо визнання його права на отримання відповіді на його запит від 07 липня 2015 року задоволенню не підлягають, оскільки вказане право прямо встановлене законом та відповідачем не оспорюється. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial