Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Співвласниками зазначеної квартири являються відповідачки - його донька [PERSON] , та колишня дружина [PERSON] У зв`язку з тим, що відповідачки з 2011 року не проживають у зазначеній квартирі, нею не користуються та не утримують її він запропонував їм викупити у них належні їм по ј частині квартири. На що вони погодилися, та домовився про укладання договору купівлі-продажу, узгодили всі істотні умови договору, а саме ціну належних їм часток квартири 10000 (десять тисяч) грн., порядок оплати вартості та посвідчення договору купівлі-продажу майна в строк до 01.11.2018 року. На виконання взятих на себе зобов`язань та умов договору він передав відповідачам грошові кошти в сумі 20000 (двадцять тисяч) грн., по 10000 (десять тисяч) грн., кожній, вони в свою чергу передали йому розписку про отримання коштів та зобов`язання укласти договір та посвідчити його нотаріально. З цього часу квартира перебуває у його одноосібному володінні, він утримє її за власний рахунок, несе всі відповідні витрати та зобов`язання. Але в обумовлений строк до 01.11. 2018 року він з відвідачами посвідчити нотаріально, укладений між нами 20 січня 2018 року договір купівлі-продажу нерухомого майна, не змогли і відповідачі ухиляються від взятих на себе зобов`язань, а численні звернення до них з вимогою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, залишилися без уваги - відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору та всіляко уникають його. Тому він просив визнати дійсним договір купівлі-продажу зазначеного майна та визнати за ним на нього право власності. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивач вказав, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачі проти задоволення позову не заперечили. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. З копії розписки (а.с.6), вбачається що 20.01.2018 року [PERSON] , [PERSON] , отримали від [PERSON] , кошти в розмірі 20 000 грн., по 10000 (десять тисяч) гривень кожній за належні їм частини квартири [ADDRESS] . Таким чином між сторонами було укладено договір купівлі-продажу даного майна. Позивач посилається на те, що при укладенні договору [PERSON] , [PERSON] , зобов`язувалися оформити нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу у строк до 01.11.2018 року. Однак, право власності [PERSON] , до цього часу належним чином не оформлене, оскільки відповідачі ухиляються від виконання взятих на себе зобов`язань щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивачка зі свого боку виконала взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняла його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON] , права власності на спірне майно.

Outcome: approved