Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування позову зазначено, що 10 листопада 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № DO1SAN90943337, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 69 926 грн. 16 коп., терміном до 09.11.2015 року. Відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого у останньої утворилася заборгованість перед позивачем станом на 26.03.2020 року у розмірі 523 961 грн. 92 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом в розмірі 51 007 грн. 21 коп.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 33 606 грн. 06 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 9 046 грн. 20 коп.; заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 405 113 грн. 79 коп., а також штрафи відповідно до Договору в розмірі 250 грн. 00 коп.- штраф (фіксована частина); 24 938 грн. 66 коп. - штраф (процентна складова). З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 523 961 грн. 92 коп., а також 7859 грн. 43 коп. судових витрат по оплаті судового збору. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25 травня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився про дату, час та місце слухання справи, повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій підтримав позов та просить суд слухати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10.11.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № DO1SAN90943337, відповідно до якого відповідач отримала загальний кредит у розмірі 49 976 грн. 17 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,4 % річних з кінцевим терміном повернення до 09.11.2015 року. (а.с. 9-10) Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 26 березня 2020 року заборгованість за кредитним договором становить 523 961 грн. 92 коп. з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 51 007 грн. 21 коп.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 33 606 грн. 06 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 9 046 грн. 20 коп.; заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 405 113 грн. 79 коп., а також штрафи відповідно до Договору у розмірі 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 24 938 грн. 66 коп. штраф (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, на думку позивача, відповідач [PERSON] не виконала належним чином зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку позивача станом на 26.03.2020 року становить 523 961 грн. 92 коп. з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 51 007 грн. 21 коп.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 33 606 грн. 06 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 9 046 грн. 20 коп.; заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 405 113 грн. 79 коп., а також штрафи відповідно до Договору у розмірі 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 24 938 грн. 66 коп. штраф (процентна складова). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконувала належним чином умови договору від 24.12.2012 року в частині своєчасної сплати кредитних коштів, тому суд дійшов висновку про те, що відповідач дійсно має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 51 007 грн. 21 коп., та заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 33 606 грн. 06 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за комісією та пенею в розмірі 414 159 грн. 99 коп., суд виходить з наступного. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Пунктом 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов`язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 22 ч. 1 цього Розпорядження м. Селидове (Селидівська міська рада) Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Селидове Донецької області. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта відповідача, тому в даному випадку слід застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 26 березня 2020 року існує заборгованість відповідача за кредитом, яка складається з основного боргу, процентів та пені у відповідному розмірі. При цьому, з розрахунку пені вбачається, що період її нарахування визначений з 10 листопада 2018 року по 26 березня 2020 року. Враховуючи такий період нарахування, банк зобов`язаний скасувати пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, починаючи з 14.04.2014 року. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] заборгованість за пенею за період з 10.11.2008 року по 29 листопада 2013 року у розмірі 80 845 грн. 66 коп. та заборгованість за комісіє за період з 10.11.2008 року по 29 листопада 2013 року у розмірі 9 046 грн. 20 коп. Що стосується періоду нарахування заборгованості за пенею та комісією з 14.04.2014 року по 26.03.2020 року, тобто під час проведення АТО, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 324 268 грн. 13 коп. задоволенню не підлягають. Крім того, вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення штрафів в розмірі 250 грн. 00 коп. та 24 938 грн. 66 коп., суд вважає, що в цій частині вони також не підлягають задоволенню, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, штрафи (фіксована частина та процентна складова) нараховані станом на 26 березня 2020 року, тобто у період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] не виконала належним чином зобов`язання, передбачених кредитним договором від 09 листопада 2015 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у сумі 51 007 грн. 21 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 33 606 грн. 06 коп., заборгованість за пенею у розмірі 80 845 грн. 66 коп. та заборгованість за комісіє у розмірі 9046 грн. 20 коп., в іншій частині позовних вимог слід відмовити. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при звернені до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 7859 грн. 43 коп., та враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеної частини позовних вимог, а саме: судовий збір у сумі 2617 грн. 19 коп. (33,30 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial