Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та вказав, що 17.01.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав, а відповідач отримав 27625 доларів США, які зобов'язався повернути до 17.03.2014 року. Однак до теперішнього часу борг не повернув, від спілкування ухиляється. Оскільки договором передбачалась пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань у виді 1,6% від суми позики за кожний день прострочення, просив стягнути суму боргу в еквіваленті 235000 грн. та 234480 грн. пені за 63 дні прострочення, що передували зверненню до суду. У судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, відповідач у судове засідання не прибув, про місце та час розгляду справи повідомлений належно, причину неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подав. Вислухавши позивача, ухваливши про заочний розгляд справи та дослідивши її матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з урахуванням такого. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі наданих сторонами доказів; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст.1046 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 того ж Кодексу, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно ст.526, ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом положень ст.ст.549-552 того ж Кодексу, за неналежне виконання боржником зобов'язання договором може бути встановлена неустойка (штраф, пеня); неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є пенею; право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання ; якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. З розписки від 17.01.2013 р. судом встановлено, що позивач передав, а відповідач отримав 27625 доларів США, еквівалент яких сторони визначили у сумі 235000 грн. Як вбачається з розписки, сторони домовились, що за несвоєчасне виконання зобов'язань позичальник має сплатити кредитору пеню у виді 1,6% від суми позики за кожен день прострочення. Згідно з наданим позивачем розрахунком, пеня за 63 дні прострочення до подачі позову до суду складає 234480 грн. Доказів на підтвердження належного виконання зобов'язання або неправильності розрахунку пені відповідач суду не надав. З урахуванням наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі зазначеного,

Outcome: approved