Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він має на праві приватної власності житловий будинок № 41 по вул. Відродження в м. Сквира Київської області. У вищевказаному будинку зареєстрована колишня дружина позивача, відповідач по справі, - [PERSON], з якою він розірвав шлюбні відносини. Відповідач на початку 2009 року поїхала працювати та проживати в Італію, забравши всі власні речі з будинку. З дня виселення з будинку по даний час відповідач жодного дня не проживала в будинку, не доглядала за ним, не сплачувала за комунальні послуги. На думку позивача, доказами про відсутність відповідача в будинку є акт обстеження житлово-побутових умов від 29.08.2010 року, про що в даному акті також зазначають і свідки: [PERSON], житель [INFO] та [PERSON], жителька м. Сквира, вул. Відродження, 43, Київської області. Домовленості між сторонами, щодо збереження за відповідачем права на користування житлом у разі її тимчасової відсутності не має, договір найму жилого приміщення не укладався. Відповідач власні речі забрала добровільно, будь-яких перешкод в проживанні в будинку з боку позивача не здійснювалось. Відповідач з моменту свого від'їзду закордон (на початку 2009 року) жодного разу не приймала участі у витратах по утриманню будинку та проведенню ремонтних робіт, чим на думку позивача, грубо порушувала норми діючого законодавства. Відповідач виїхала за кордон без поважних причин, жодних домовленостей між нею та позивачем не було, а тому на думку позивача, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України вона втратила право на користування цим житлом, оскільки була відсутня без поважних причин понад один рік. Крім того, згідно із ч.4 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Поряд з цим, на думку позивача, постійні суперечки з боку відповідача призвели до того, що 02 квітня 2008 року у нього стався інсульт, при цьому ні за період його лікування, а ні за період реабілітації відповідач не проявляла себе як турботлива дружина, а навпаки, залишила хворого чоловіка та виїхала за кордон. Жодних коштів на лікування від дружини позивач не отримував, йому допомагали друзі та родичі, а тому відповідач виїхала закордон не в інтересах сім'ї, а за власним бажанням, не звертаючи уваги на хворобу чоловіка. У зв`язку із вищевказаним, позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. До судового засідання від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача та в попередній заяві про скасування заочного рішення суду викладено заперечення, в яких зазначено, що в 2007 році сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі був придбаний будинок №41 по вул. Відродження в м. Сквира Київської області. Вказаний будинок був придбаний за спільні кошти, більшу частину яких внесла відповідач, так як нею 30.12.2006 року була продана квартира в місті Києві, яку вона придбала 15.03.2004 року ще до укладання шлюбу з позивачем. Договір купівлі-продажу будинку № 41 по вул. Відродження в м. Сквира Київської області вирішили оформити на позивача, що підтверджується копією рішення третейського суду від 11.01.2007 року. Внаслідок відсутності роботи та заробітку, відповідач була вимушена виїхати на заробітки за межі України до Італії саме в інтересах сім'ї і за згодою чоловіка. Відповідач, працюючи в Італії, приїздила в Україну додому в м. Сквира у відпустку в наступні періоди: з 15.09.2011 року до 02.10.2011 року, з 28.06.2012 року до 30.07.2012 року, з 05.09.2013 року до 30.09.2013 року. Також, 14.01.2014 року відповідач повернулась у відпустку додому, щоб відпочити, побачитись з чоловіком, при цьому коли прийшла до власного будинку, з'ясувалось, що позивач зняв її з реєстрації на підставі рішення суду ще в 2010 році, а будинок по вул. Відродження, 41 в м. Сквира вже продав без її згоди. Більш того, як з'ясувалось, шлюб між ними, також, був розірваний ще в 2010 році. Як зазначила відповідач, вона протягом перебування її за кордоном висилала позивачу майже щомісячно грошові кошти по 200-300 євро для оплати комунальних послуг та його лікування, телефонувала йому, спілкувалась по скайпу, чекала зустрічі після тяжкої праці і тривалого розлучення, інтересу до спірного житла не втрачала. Як зазначила відповідач, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки перебування за кордоном в зв'язку з роботою, являється поважною причиною її відсутності в спірному будинку, а також вона не втрачала інтересу до спірного житла, іншого житла не має. Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. По справі встановлено, що в 2007 році сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі був придбаний будинок №41 по вул. Відродження в м. Сквира Київської області. Право власності на будинок № 41 по вул. Відродження в м. Сквира Київської області було оформлено на позивача. Відповідач на початку 2009 року поїхала працювати та проживати в Італію. Відповідач, працюючи в Італії, приїздила в Україну, а саме в м. Сквира у відпустку в наступні періоди: з 15.09.2011 року до 02.10.2011 року, з 28.06.2012 року до 30.07.2012 року, з 05.09.2013 року до 30.09.2013 року. Також, 14.01.2014 року відповідач, повернувшись в Україну з'ясувала, що позивач зняв її з реєстрації на підставі рішення суду ще в 2010 році, а будинок по вул. Відродження, 41 в м. Сквира вже продав без її згоди. Відповідач не втрачала інтересу до спірного житла, іншого житла в Україні не має. Вказані обставини встановлені дослідженими матеріалами справи. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За змістом ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позовні вимоги обґрунтовані ст. 405 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поряд з цим, суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК України. Як встановлено судом, не існувало будь-яких домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком по вул. Відродження, 41 в м. Сквира. Крім того, наданими представником відповідача доказами, що додані до клопотання про розгляд справи без його участі, підтверджуються факт перебування відповідача за кордоном в зв'язку з роботою протягом 2009-2014 років, що в даному випадку суд вважає поважною причиною відсутності члена сім'ї власника. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлений статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що позивачем не надано будь-яких доказів, що можуть підтвердити відсутність відповідача без поважних причин в житловому будинку по вул. Відродження, 41 в м. Сквира Київської області. Таким чином, позивач не виконав вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Виходячи з вищевказаного,

Outcome: dismissed