Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором оренди. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 23 січня 2012 року між ним та відповідачем було укладено нотаріальний договір (найму) оренди автомобіля, за яким відповідачу було передано в оренду автомобіль, вантажний сміттєвоз, марки КО 413, моделі на шасі ГАЗ-53, випуску 1986 року, шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], колір синій, зі строком дії до 30.06.2012р., який неодноразово продовжувався, зі сплатою щомісячної орендної плати в сумі 8000,00 грн. У зв'язку з порушеннями відповідачем зобов'язань зі сплати орендної плати в період з 23.01.2012 року по 23.09.2014 року виникла заборгованість в сумі 256 000,00 грн. Посилаючись на статті ЦК та умови договору з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача: - заборгованість по орендній платі за період з 23.01.2012 року по 23.09.2014 року в сумі 256000,00 грн.; - розраховані станом на травень 2016 року інфляційні втрати в сумі 217542,03 грн.; - розраховані станом на травень 2016 року 3% річних в сумі 22287,46 грн. Відповідач позов не визнав, пославшись на втрату документів щодо орендних правовідносин. Також зазначив, що ч.2 ст.625 ЦК, за якою позивач просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних, має відношення тільки до грошових зобов'язань і не може бути застосована в орендних правовідносинах. Дослідував матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст.ст. 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що 23.01.2012 року між сторонами було укладено договір (найму) оренди автомобіля, який посвідчено Кошкіною В.В., приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу за №376 (а/с 5). Предметом цього договору згідно п.1.1, 1.2 є оренда автомобіля, вантажного сміттєвозу, марки КО 413, моделі на шасі ГАЗ-53, випуску 1986 року, шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], колір синій. Відповідно до п.2.3 передача орендованого майна оформлюється актом прийому-передачі. В матеріалах справи наявний акт прийому-передачі орендованого майна від 23.01.2012 року (а/с 7), за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду наступний транспортний засіб: автомобіль, вантажний сміттєвоз, марки КО 413, моделі на шасі ГАЗ-53, випуску 1986 року, шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], колір синій, Свідоцтво про реєстрацію ТЗ та ключі від автомобіля. Відповідно до п.3.1 договору даний договір діє з 01 січня 2012 року до 30 червня 2012 року, а згідно п.2.4 договору орендар повертає майно орендодавцеві після закінчення строку оренди протягом трьох днів. Згідно ч.1 ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано доказів повернення автомобіля позивачу протягом трьох днів після закінчення строку його дії 30.06.2012 року. Вперше з ініціативою про припинення орендних правовідносин та повернення автомобіля відповідач звернувся до позивача листом від 17.07.2014 року № 1530, а акт зворотнього приймання-передачі автомобіля було укладено між сторонами 23.09.2014 року, за яким орендар повернув, а орендодавець прийняв наступний транспортний засіб: автомобіль, вантажний сміттєвоз, марки КО 413, моделі на шасі ГАЗ-53, випуску 1986 року, шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], колір синій (а/с 8). Наведені докази свідчать, що договір оренди між сторонами фактично було укладено, строк його дії неодноразово продовжувався, а автомобіль перебував в користуванні орендаря в період з 30.06.2012 року по 23.09.2014 року. Факт укладення договору оренди з подальшим поновленням, факт передання автомобіля в оренду, факт схвалення правочину та факт використання орендованого майна за призначенням додатково підтверджується судовим рішенням, яке набрало законної сили - ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06.04.2016 року по справі №316/2091/15 за позовом КП «ПКВ» ЕМР до [PERSON] про визнання недійсним договору оренди. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки у вказаній справі № 316/2091/15 брали участь ті самі сторони і встановлені в ній обставини стосуються тих самих орендних правовідносин за тим самим договором оренди, зазначене рішення та встановлені ним обставини мають преюдиціальне значення для цієї справи. Згідно до ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Пунктом п.4.1 договору (найму) оренди автомобіля встановлено розмір орендної плати в сумі 8000,00 гривень на місяць. В судовому засіданні відповідач не надав доказів належного виконання зобов'язань з оплати орендної плати, а тому позовні вимоги в частині стягнення орендної плати за період з 23.01.2012 року по 23.09.2014 року в сумі 256000,00 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про неможливість застосування ч.2 ст.625 України до орендних правовідносин, оскільки з контексту глави 47 ЦК України убачається, що грошове зобов'язання це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, із правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постановах від 6 червня 2012 року по справі №6-49цс12, від 20 червня 2012 року по справі № 6-68цс12 та від 4 лютого 2014 року по справі №3-1гс14. Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Позовні вимоги позивача підтверджуються розрахунком орендної плати, інфляційних втрат та 3-х відсотків річних за період з 23.01.2012 року по 23.09.2014 року станом на 19 травня 2016 року, згідно з яким заборгованість по оренді за період з 23.01.2012 року по 23.09.2014 року складає 256000,00 грн., інфляційні втрати становлять 217542,03 грн., 3% річних складають 22287,46 грн Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає задоволенню і вимога про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат по сплаті судового збору, які підтверджені відповідними банківськими квитанціями на загальну суму 3654,00 грн.

Outcome: approved