Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області від 13 серпня 1982 року № 88 про надання позивачу та його дружині [PERSON] земельної ділянки за вказаною адресою для забудови житлового будинку та будівельного паспорту від 30 серпня 1982 року № 273 на забудову земельної ділянки за вказаною адресою. В належному йому будинку зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , які фактично там не проживають з 01 січня 2002 року. Таким чином, позивач є власником зазначеного будинку, але своє право як власника він не може реалізувати в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідач з дитиною зареєстровані в його будинку, і хоча відповідач є його донькою, але не приймає участі в утриманні будинку, сплаті комунальних платежів і взагалі будинком не цікавиться. Донька з онуком на теперішній час фактично проживають за іншою адресою, добровільно пройти процедуру знаття з реєстрації не бажає, на відповідні прохання позивача не реагує, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою в якій просив справу розглядати без його участі, заперечень не має. Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення виконавчого комітету Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області від 13 серпня 1982 року № 88 про надання позивачу та його дружині [PERSON] земельної ділянки для забудови житлового будинку та будівельного паспорту від 30 серпня 1982 року № 273 на забудову земельної ділянки, позивач [PERSON] , як особа, яка самостійно збудувала в установленому законом порядку житло, має законні підстави для оформлення згідно законодавства права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Довідкою №2096, виданою виконавчим комітетом Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області 25 червня 2019 року, підтверджується, що відповідач [PERSON] , [INFO] разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , які, відповідно, є донькою та онуком позивача, дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту від 25 червня 2019 року б\\н, складеного депутатом Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області Гречаником А.П. за підписами сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] в будинку позивача не проживають з 01 січня 2002 року. Факт непроживання відповідача з дитиною за вказаною адресою з 01 січня 2002 року також знаходить своє підтвердження в Акті від 25 червня 2019 року б\\н, складеному депутатом Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області [PERSON] за підписами сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З Акту від 25 червня 2019 року б\\н, складеного депутатом Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області [PERSON] за підписами сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] з 01 червня 2005 року фактично проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач, вертаючись до суду, посилається на те, що відповідач [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] є членом його сім`ї, та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач є членом сім`ї позивача. Відповідач не проживає в будинку позивачів тривалий час, обов`язків щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, і подальша реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника будинку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved