Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій після уточнення позовних вимог просив розірвати договір довічного утримання (догляду) від 10.06.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепурною Д.В. та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м. Ціна позову визначена позивачем в розмірі 260 000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.06.2015 року між ним [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чепурною Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 554. Згідно умов договору він передав у власність відповідача [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , в свою чергу відповідач взяла на себе зобов`язання забезпечити його утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічно доглядом. Відповідно до п. 2.1 Договору відповідач зобов`язалась повністю утримувати його, забезпечувати харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, доглядати за внутрішнім та зовнішнім технічним станом відчужуваної квартири, а також надати можливість безкоштовно довічно користуватися йому квартирою [ADDRESS] . В п. 2.2. Договору визначена вартість матеріального забезпечення (продуктів, одягу, необхідної допомоги) у розмірі однієї мінімальної заробітної плати в місяць, встановленої чинним законодавством України. Позивач зазначає, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором, не забезпечує його необхідним харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, не доглядає за внутрішнім та зовнішнім технічним станом квартири, не сплачує комунальні послуги. Після підписання договору довічного утримання 10.06.2015 року, він відповідача більше не бачив. Відповідач не цікавиться його життям, станом здоров`я, станом квартири. Протягом дії договору до грудня 2016 року, відповідач [PERSON] перераховувала на його банківську картку гроші у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на той час діючим законодавством, але з грудня 2016 року перестала перераховувати гроші. Позивач вказує що він є хворою людиною, інвалідом 3-ї групи та потребує сторонньої допомоги. Укладаючи договір довічного утримання розраховував на допомогу та піклування з боку відповідача, однак цього від відповідача не отримує. Комунальні послуги за квартплату сплачує також самостійно за рахунок своєї пенсії. Пунктом 3.1. договору довічного утримання передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання набувачем - відповідачем по справі [PERSON] своїх обов`язків за договором, договір може бути розірваний зі згоди сторін, а у разі невиконання його умов та відказу від добровільного розірвання у судовому порядку. Позивач вказує, що відповідач відмовляється розірвати договір в добровільному порядку, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. Позивач та представник позивача - адвокат Головіна О.С. в судовому засіданні позовні вимоги та доводи наведені в їх обґрунтування підтримали та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Проти розгляду справи в заочному порядку за відсутності відповідача не заперечували, оскільки відповідач в судові засідання неодноразово не з`являється. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Відповідачем відзив на позовну заяву не подавався. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Від відповідача неодноразову до суду надходили заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням. Приймаючи до уваги те, що відповідач повідомлена про час, дату та місце судового розгляду належним чином, про причини неявки суду не повідомила, зі згоди позивача та представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 10.06.2015 року між позивачем [PERSON] з однієї сторони (за договором відчужувач) та відповідачем [PERSON] (за договором набувач) був укладений договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чепурною Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 554. У зв`язку з посвідченням вказаного договору, приватним нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна, а саме: квартири [ADDRESS] , яка належить набувачу [PERSON] , до припинення/розірвання договору довічного утримання. Вказана заборона зареєстрована в реєстрі за № 555. Відповідно до п. 1.1. договору довічного утримання відчужувач передає у власність набувача належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , а набувач зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічно доглядом. Спірна квартира належить відчужувачу - позивачу по справі [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, видане 12.09.2007 року за реєстраційним № 7-07-282746 згідно з розпорядженням від 12.09.2007 року № 13695. Право власності зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 25.02.2008 року та записано у реєстрову книгу за № П-7-29192. Вказана квартира оцінена сторонами в розмірі 260 000,00 грн. Відповідно до п. 2.1 Договору відповідач зобов`язалась повністю утримувати позивача - [PERSON] , забезпечувати його харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, доглядати за внутрішнім та зовнішнім технічним станом відчужуваної квартири, а також надати можливість безкоштовно довічно користуватися йому квартирою [ADDRESS] . Пунктом 2.2. Договору визначена вартість матеріального забезпечення (продуктів, одягу, необхідної допомоги) у розмірі однієї мінімальної заробітної плати в місяць, встановленої чинним законодавством України. Позивач стверджує, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором, не забезпечує його необхідним харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, не доглядає за внутрішнім та зовнішнім технічним станом квартири, не сплачує комунальні послуги. Комунальні послуги за квартплату позивач сплачує також самостійно за рахунок своєї пенсії, що підтверджується копіями квитанції про сплату комунальних послуги за період з 2015 по 2018 роки, які долучено до матеріалів справи. На підтвердження надання матеріальної допомоги позивачу, відповідачем було надано суду копію розписки від імені позивача [PERSON] яка датована 10.06.2015 року. Відповідно до змісту вказаної розписки [PERSON] отримав 41440,00 грн. в рахунок належних з відповідача платежів за договором довічного утримання. Інших доказів надання матеріальної допомоги позивачу відповідно до умов договору довічного утримання, відповідачем на надано. Разом з цим, пунктом 7.3 договору довічного утримання передбачено, що у разі розірвання договору у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання (догляд) відчужувача, поверненню не підлягають. В судовому засіданні досліджені письмові докази по справі, зокрема копія договору довічного утримання від 10.06.2015 року, відповідно до якого підтверджуються його умови визначені сторонами; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого підтверджується реєстрація права власності на спірну квартиру за відповідачем на підставі договору довічного утримання; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , згідно якого підтверджується її технічна характеристика; копія пенсійного посвідчення позивача, згідно якого підтверджується його особа та вбачається, що позивач [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, як інвалід 3-ї групи; копії квитанцій про сплату комунальних послуг наданих позивачем, згідно яких підтверджується сплата комунальних послуг за спірну квартиру за період з 2015 по 2018 роки. В судовому засіданні також допитано в якості свідка [PERSON] , який підтвердив обставини справи викладені позивачем. Також пояснив, що відповідач по справі на протязі року після укладення договору довічного утримання виконувала свої зобов`язання за договором лише в частині перерахування грошових коштів позивачу, інші умови зазначені в договорі пов`язані з утриманням та доглядом жодним чином не виконувала. Після спливу одного року, відповідач взагалі перестала виконувати свої зобов`язання за договором та надавати будь-яку допомогу. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Пунктом першим частини першої ст. 755 Цивільного кодексу України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Відповідно до ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Вказана норма також зазначена в договорі довічного утримання від 10.06.2015 року укладеного між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги та не спростовуються запереченнями відповідача. Зокрема судом встановлено невиконання та неналежне виконання договірних зобов`язань відповідачем, зокрема показаннями свідка, квитанціями про сплату комунальних послуг позивачем та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідачем суду не надано жодних доказів на підтвердження виконання умов договору, зокрема про забезпечення позивача харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, доглядом за внутрішнім та зовнішнім технічним станом квартири та іншим чином надання матеріальної допомоги позивачу. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд - приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1280 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved