Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить зменшити розмір аліментів, які він сплачує за рішенням Новопсковського районного суду Луганської області ЄУ № 420/1615/13-ц від 05.02.2014 на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до повноліття дитини. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що згідно з рішенням Новопсковського районного суду Луганської області у справі № ЄУ № 420/1615/13-ц від 05.02.2014 з нього стягуються аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 19.12.2013 до повноліття дитини. Позивач посилається на те, що з часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів змінився його сімейний стан, а саме: 30.06.2020 він уклав новий шлюб з [PERSON] , від якого [INFO] у них народився син [PERSON] , що на його думку, є підставою для зменшення розміру аліментів згідно з ст. 192 СК України. Також рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 12.04.2021 з нього було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу) , але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 25.02.2021 до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач зазначив, що вказаним рішенням, стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на її утримання, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку , щомісяця, починаючи з 25.022021 до досягнення дитино (сином [PERSON] ) трирічного віку, а саме до [INFO] . Також він пояснив, що до моменту запровадження урядом країни карантину він працював вахтовим методом на території РФ та отримував регулярний дохід. Однак на теперішній час у зв`язку з закриттям кордонів з РФ він втратив роботу та не може ніде працевлаштуватися. У своїй приватній власності нерухомого майна, зокрема земельних ділянок він не має. Також він проживає з непрацездатними батьками, які потребують його участі в їх утриманні. Зміна сімейного стану, наявність інших осіб на утриманні, сплата аліментів на користь [PERSON] стали підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 04.06.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 01.07.2021. 01.07.2021 року підготовче судове засідання не відбулося в зв`язку з клопотанням відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи . Підготовче судове засідання призначено на 04.08.2021. 04.08.2021 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.09.2021. Позивач в судове засідання не з`явився, в наданій до суду позовній заяві просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, з вимогами позивача не згодна. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 25.12.2012, яке набрало законної сили 01.02.2013, було розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом РАЦС Новопсковського районного управління юстиції Луганської області 18.11.2008, позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 05.02.2014 з позивача стягуються аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 19.12.2013 до повноліття дитини. Рішення суду набрало законної сили 22.02.2014. В даний час неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України гарантовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз статті 192 СК України свідчить про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів, проте, не є безумовною для такої зміни. Як зазначено у правовому висновку Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, а народження у платника аліментів дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, присуджених на утримання іншої дитини. Так, при вирішенні позовів про зменшення розміру аліментів у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу суд має перевіряти, чи підтверджено належними та допустимими доказами погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі й у зв`язку з такими обставинами; перевіряти зміну рівня його доходів тощо. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки він одружився, у нього народився син і в даний час він сплачує ще аліменти на його утримання та на утримання дружини до досягнення сином трьох років. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надаючи оцінку обставинам, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, суд приходить до такого. Суд встановив, що 30.06.2020 року позивач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) 20.06.2020. [INFO] у позивача [PERSON] та його дружини [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків), 22.12.2020. Таким чином, суд встановив, що дійсно сімейний стан позивача змінився, він одружився та у нього народилась дитина. Крім того, судом встановлено , що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 12.04.2021 з позивача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу) , але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 25.02.2021 до досягнення дитиною повноліття. Крім того, вказаним рішенням, стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на її утримання, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку , щомісяця, починаючи з 25.02.2021 до досягнення дитиною (сином [PERSON] ) трирічного віку, а саме до [INFO] . Суд також зауважує, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів змінився також сімейний стан отримувача аліментів. Так, з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області 02.09.2014, вбачається, що відповідач 02.09.2014 уклала шлюб зі [PERSON] , після реєстрації якого їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». У цьому шлюбі у відповідача народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області 05.11.2014. Разом з тим позивачем, всупереч вимог чинного законодавства не доведено належними та допустимими доказами те, що його матеріальне становище значно погіршилось у порівнянні з тим, яке було на час ухвалення рішення суду про присудження аліментів. Як вбачається зі змісту рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 05.02.2014 про стягнення аліментів, суд при визначенні розміру аліментів врахував, що відповідач фізично здоровий, працездатний, однак матеріали справи не містять жодних даних про те, що відповідач працював та отримував дохід на час ухвалення вказаного судового рішення. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів № 18701 від 24.04.2021 позивач за період з 01.01.2008 р. по 31.12.2020 доходів не мав. Доводи позивача щодо наявності підстав для зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються, а саме, що до моменту запровадження урядом країни карантину він працював вахтовим методом на території РФ та отримував регулярний дохід, суд оцінює критично, оскільки будь яких доказів з цих обставин позивачем до суду не надано. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що зміна сімейного стану у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, погіршує його матеріальний стан. Крім того, судом встановлено, що під час вирішення питання щодо стягнення з позивача аліментів у цивільній справі ЄУ № 942/232/21 за позовом [PERSON] він повністю визнав позовні вимоги, що підтверджується рішенням Новопсковського районного суду від 12.04.2021, при цьому жодних заперечень, щодо розміру аліментів на утримання сина [PERSON] , та розміру аліментів на утримання дружини до досягнення сином трьох років не висловлював. Тобто будучи обізнаним з тим, що він є платником аліментів на утримання сина [PERSON] , позивач повністю погодився з вимогами та розміром аліментів на утримання сина [PERSON] та дружини [PERSON] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що фактично єдиною підставою для зменшення розміру аліментів є зміна сімейного стану позивача, пов`язана з народженням дитини, утриманні її та дружини, проте зміна сімейного стану позивача не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів без підтвердження погіршення його матеріального становища, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19. Крім того, суд приймає до уваги норми міжнародного та національного законодавства щодо якнайкращого забезпечення інтересів дитини та неприпустимість покращення матеріального становища будь-яких осіб за рахунок погіршення матеріального становища неповнолітньої дитини. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю. Виходячи з того, що суд відмовляє в задоволенні позову, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір, що був сплачений при зверненні до суду, слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed