Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому та відповідачам у 1987-1988 році була надана квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В цій квартирі позивач періодично мешкав до 2010 року, оскільки перебував на заробітках. У 2007 році батько позивача [PERSON] звернувся з заявою про визнання його безвісно відсутнім. Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду від 22 березня 2007 року позивача було визнано безвісно відсутнім з 01 квітня 1998 року. У 2011 році [PERSON] звернувся з заявою про приватизацію квартири, та 20.07.2011 року розпорядженням голови комісії по приватизації державного житлового фонду виконкому Ясинуватської міської ради №15/2 відповідачам передано у спільну часткову власність спірну квартиру. Вони отримали свідоцтво про право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Після того, як позивачу стало відомо про те, що він визнаний безвісно відсутнім, він звернувся до суду з заявою про скасування зазначеного рішення суду. Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду від 15 вересня 2011 року рішення суду від 22 березня 2007 року було скасовано. Він вважає, що порушено його конституційне право на житло. Тому просить визнати незаконним розпорядження голови комісії по приватизації державного житлового фонду виконкому Ясинуватської міської ради №15/2 та скасувати видане на його підставі свідоцтво про право власності на квартиру. Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Ясинуватська міська рада, про визнання незаконним розпорядження комісії по приватизації та скасування свідоцтва про право власності на житло - задоволено. Визнано незаконним розпорядження комісії по приватизації державного житлового фонду виконкому Ясинуватської міської ради №15/2 від 20.07.2011 року. Скасовано свідоцтво про право власності на житло, видане 20 липня 2011 року комісією по приватизації державного житлового фонду виконкому Ясинуватської міської ради на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Вирішено питання про судові витрати. З вказаним рішенням суду не погодилися [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON], та подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, винесено з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Встановлені судом докази та обставини вказують на те, що приватизація спірної квартири проведена у відповідності до норм закону, але судом була надана неправильна правова оцінка цій обставині. Також, апелянти зазначають, що факт скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою не є преюдиціальним для позову про визнання приватизації недійсною та сам по собі не може бути приводом для задоволення позовних вимог позивача, який у спірному приміщенні на час приватизації не проживав, а тому, і не мав права разом з відповідачами її приватизувати на умовах, передбачених законом. Діюче законодавство не пов'язує право особи на участь у приватизації тільки за фактом реєстрації у жилому приміщенні, а пов'язує наявність даного права безпосередньо з фактом постійного проживання у ньому. Але суд помилково дійшов до висновку, що позивач незаконно був виключений із членів сім'ї. Позивач в судовому засіданні апеляційного суду з доводами апеляційної скарги не погодився, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. В судове засідання апеляційного суду відповідачі не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про слухання справи за їх відсутністю. Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю відповідачів. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтовність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач разом з відповідачами з 28.05.1997 р. був зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Згідно з рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 22.03.2007р. його визнано безвісно відсутнім з 01.04.1998 року (а.с. 5). 4 травня 2007 року він знятий з реєстрації. Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 15.09.2011р. рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 22.03.2007р. про визнання [PERSON], [INFO], безвісно відсутнім скасовано (а.с. 4). 7 жовтня 2011 року він знову зареєстрований в спірній квартирі. 24 травня 2013 року два запису про зняття з реєстрації та реєстрацію анульовано (а.с. 53-54). Листом державної міграційної служби України від 28.05.2013р. №В-41 підтверджено, що 24.05.2013р. співробітниками Ясинуватського РВ ГУ ДМС України Донецькій області анульовано штампи реєстрації місця проживання з 07.10.2011р. за адресою: [ADDRESS] та зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою (а.с. 68). Згідно розпорядження №15/2 від 20.07.2011р. голови комісії по приватізації державного житлового фонду виконкому Ясинуватської міської ради [PERSON] передано у приватну власність квартиру [ADDRESS]. 20 липня 2011року комісією по приватизації державного житлового фонду виконкому Ясинуватської міської ради видано Свідоцтво про право власності на житло - квартиру за адресою: [ADDRESS], з якого вбачається, що квартира належить на праві власності відповідачам [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. Загальна площа квартири становить 58,60 кв.м. (а.с. 56, 57). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що при приватизації квартири, було порушено процедуру приватизації - не отримано згоди усіх повнолітніх членів сім'ї, яке є обов'язковим. Позивач був незаконно виключений із членів сім'ї відповідачів та усунений від участі в приватизації квартири, а тому приватизація була проведена с порушенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Тому розпорядження голови комісії по приватизації державного житлового фонду виконкому Ясинуватської міської ради є незаконним і Свідоцтво про право власності на житло, що видане на його підставі, має бути скасованим. Але з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна тому, що вони не відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справ. Згідно рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2007 року, яке набрало законної сили 01.04.2007 року, позивач був визнаний безвісно відсутнім у зв'язку з тим, що він залишив свою родину та з'їхав з квартири в березні 1998 року. Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2011 року заяву [PERSON] про його появу було задоволено та скасовано рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 22.03.2007 року у зв'язку з підтвердженням факту його появи. Розпорядження №15/2 голови комісії по приватизації державного житлового фонду виконкому Ясинуватської міської ради та Свідоцтво про право власності на житло - квартиру за адресою: [ADDRESS], що видане комісією по приватизації державного житлового фонду виконкому Ясинуватської міської ради відповідачам на підставі цього розпорядження, надані 20 липня 2011року у період безвісної відсутності позивача та дії не скасованого рішення суду. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992р. право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Системний аналіз зазначених норм та фактичних обставин справи дає підстави апеляційному суду зробити висновок про те, що на час приватизації за позивачем не зберігалось право на житло тому, що він без поважних причин більше шести місяців не мешкав у квартирі. З позовної заяви та його пояснень в судовому засіданні вбачається, що він з 2010 року, з часу укладення ним шлюбу, постійно проживав у місці Авдіївці за певною адресою. Позивач не оскаржував рішення суду від 22.03.2007 року про визнання його безвісно відсутнім з підстав його незаконності і необґрунтованості. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992р. (у редакції що діяла на момент здійснення приватизації) передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку). Пунктами 20, 23, 24 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» передбачено, що при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин отримує на підприємстві, на балансовому обліку та експлуатації якого знаходиться жилий будинок державного житлового фонду, довідку про склад, сім'ї наймача й займаних приміщень. Заява на приватизацію квартири та зазначена, довідка про склад сім'ї наймача й займаних ним приміщень, надаються громадянином до органу приватизації, де вони реєструються. На підставі заяви й наданих громадянином документів у порядку, передбаченому житловим законодавством та законодавством про приватизацію, орган приватизації видає наказ про передачу у власність займаного ним на умовах найму приміщення державно житлового фонду. За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, розпорядження №15/2 від 20 липня 2011 року голови комісії по приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Ясинуватської міської ради про приватизацію спірної квартири є законним, і підстав для скасування свідоцтва про право власності, що видане згідно цього розпорядження, не вбачається. Таким чином, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову не відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed