Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначає, що у вугільній промисловості він працював з 27 вересня 1977 року по 11 грудня 1995 на шахті ім. К.А. Румянцева. Працюючи в підземних умовах підземним електрослюсарем піддавався впливу на організм вугільної та породної пилу , несприятливий мікроклімат в очисних і підготовчих вибоях , через шкідливих і небезпечних умов праці, отримав професійне захворювання пневмоконіоз. При виконанні трудових обов'язків працюючи електрозварником у Відкритому Акціонерному товаристві «Горлівський завод продовольчих товарів » 10 квітня 2002 році був травмований. Після проходження позивачем тривалого лікування в умовах стаціонару висновком МСЕК 2 жовтня 2002 року позивачу вперше встановлена ??втрата працездатності 30 % - з трудового каліцтва 10 квітня 2002 висновком МСЕК , 16 грудня 2003 відсоток втрати працездатності не змінився , 21 листопада 2005 висновком МСЕК позивачу встановлено 30 % - безстроково. Висновком МСЕК від 18 грудня 2013 позивачу встановлено 55 % втрати працездатності з яких: 30 % - трудове каліцтво ; 25 % - пневмоконіоз . На підставі вищезазначеного позивач просить суд: Постановити рішення , яким стягнути з Державного підприємства « Артемвугілля» на його користь 20000,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної стійкою втратою професійної працездатності моральної шкоди зв'язку з втратою здоров'я на виробництві при виконанні трудових обов'язків. З Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві і профзахворювання в Микитівському районі м. Горлівки його користь 30000,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної стійкою втратою професійної працездатності моральної шкоди . Позивач надав суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача - Державного підприємства «Артемвугілля» позовні вимоги не визнав, посилаючись , що факт заподіяння моральної шкоди позивачеві не встановлений, надав письмові заперечення. Представник відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в Микитівському районі м. Горлівка Донецької області позовні вимоги не визнав, зазначивши, що вони є такими, що не засновані на законі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначає, що у вугільній промисловості він працював з 27 вересня 1977 року по 11 грудня 1995 на шахті ім. К.А. Румянцева, що підтверджується даними трудової книжки. Відповідно до Акту форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 26.07.2002 року позивач, як працівник ПП ПКФ «Продтехмаш», працюючи газоелектрозварювальником працюючи на висоті, втратив рівновагу та впав на бетон. Внаслідок даної подіїї позивач отримав перелом плечової кістки та забій лівого тазостегнового суглобу. Працюючи в підземних умовах підземним електрослюсарем піддавався впливу на організм вугільної та породної пилу, несприятливий мікроклімат в очисних і підготовчих вибоях , через шкідливих і небезпечних умов праці, отримав професійне захворювання пневмоконіоз. При виконанні трудових обов'язків працюючи електрозварником у Відкритому Акціонерному товаристві «Горлівський завод продовольчих товарів » 10 квітня 2002 році був травмований. Після проходження позивачем тривалого лікування в умовах стаціонару висновком МСЕК від 02 жовтня 2002 року позивачу вперше встановлена ??втрата працездатності 30 % - з трудового каліцтва. 10 квітня 2002 висновком МСЕК , 16 грудня 2003 відсоток втрати працездатності не змінився , 21 листопада 2005 висновком МСЕК позивачу встановлено 30 % - безстроково. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 15.11.2013 року стаж роботи позивача в умовах шкідливих факторів - 15 років 09 місяців. Встановлено професійне захворювання - пневмокрніоз. Висновком МСЕК від 18 грудня 2013 позивачу встановлено 55 % втрати працездатності з яких: 30 % - трудове каліцтво ; 25 % - пневмоконіоз . У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральних шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається , зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я , заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов'язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання. , які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя , тягнуть за собою не відновлення здоров'я, відчуття болю. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на страхові виплати, що передбачені вказаним Законом, виникають з моменту визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Дійсно, пунктом 27 статті 77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік передбачено з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинено на 2006 рік дію абзацу четвертого статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей), підпункту е пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34; частини п'ятої статті 47 (в частині знижок та надбавок до розміру страхового внеску) Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Однак моральна шкода спричинена до 01.01.2006 р. та правовідносини по її відшкодуванню виникли до набрання чиннності Законом України „Про Державний бюджет України на 2006 рік, тому доводи представника відповідача і в цій частині не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України закони України та інші нормативно правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. З тіє ж причини не впливає на ці висновки суду, що дія відповідних норм згаданого Закону України зупинялася Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік, а в подальшому - Законом України від 23.02.2007 р. взагалі виключені із названого Закону України. Положення ст.ст.21,28,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, яка діяла до прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2006р.», Закону України «Про Державний бюджет України на 2007р.» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р.» передбачили обов'язок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. За змістом ст..ст. 21,28,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову виплату тому покладення на відділення Фонду обов'язку по сплаті такої страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Зазначені обставини наступили у позивача у зв'язку із втратою працездатності , що було встановлено в судовому засіданні , тому суд доходить висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Відповідно до ст..21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. (зі змінами та доповненнями, які діяли на час висновку МСЕК), обов'язок відшкодування моральної шкоди полягає на Фонді соціального страхування. Моральна шкода в даному випадку є поняттям юридичним, а не медичним, тому висновків медичних органів не потребує. Таким чином виходячи із вищезазначеного відповідач Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в Микитівському районі м. Горлівка Донецької області має відшкодувати позивачу моральну шкоду, заподіяною втратою здоров'я на виробництві спричинену до 01 січня 2006 року. Виходячи з глибини спричинених страждань, суд оцінює завдану позивачу моральну шкоду у зв'язку із втратою здоров'я на виробництві в розмірі 9 000,00 гривень. В іншій частині позовні вимоги до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в Микитівському районі м. Горлівка Донецької області завищені та не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог до ДП «Артемвугілля», то у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи із вищезазначеного відповідач ДП «Артемвугілля» має відшкодувати позивачу моральну шкоду, заподіяною втратою здоров'я на виробництві встановлену в період з 01 січня 2006 року. Виходячи з глибини спричинених страждань, суд оцінює завдану позивачу моральну шкоду у зв'язку із втратою здоров'я на виробництві в розмірі 7 500,00 гривень. В іншій частині позовні вимоги до Державного підприємства «Артемвугілля» завищені та не підлягають задоволенню. Питання судових витрат слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України

Outcome: partial