Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселені. Мотивуючи позовні вимоги, вказує, що йому чиняться перешкоди не зважаючи на наявність раніше постановленого судового рішення. Оскільки позивач не має можливості користуватися цим приміщенням, то просить позов задовольнити. Сторона відповідача, з наявних у матеріалах справи докуметів заперечувала з приводу задоволення позову. Сторони будучи повідомленими в судове засідання не прибули, сторона позивача подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала.\~ Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні відносини, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 5 ЦПК України\~ здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; а згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 316 Цивільного кодексу України регламентує поняття права власності та вказує, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316 ЦК України).\~ Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору (ч.2 ст. 316 ЦК України). В ч. 1 ст. 317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З матеріалів справи вбачається, що згідно до свідоцтва про спадщину за\~ законом від 18.01.1994,\~ свідоцтва про спадщину за\~ заповітом від 03.02.2006, копії договору про розподіл спадкового майна від 03.2.2006 та витягу про реєстрацію спадкового майна позивач є співвласником домоволодіння [ADDRESS] у частці 7/8 (а.с.7-11), а відповідачу [PERSON] , що є сестрою позивача, належить інших 1/8 вказаного домоволодіння. У відповідності до змісту судового рішення від 12.10.2012 в справі №0907/9281/2012 було постановлено [PERSON] \~ не чинити перешкод [PERSON] у користуванні домоволодіння. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вимоги ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України вказують, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання. Однак позивач обмежений відповідачами у реалізації ним свого права власності, а тому вкотре змушений звернутися до суду за захистом свого права На основі з`ясованих обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Розподіл судових витрат слід провести, згідно до ст. 141 ЦПК України з урахуванням підтверджуючих документів. На підставі наведеного та

Outcome: approved