Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 04 квітня 2008 року згідно договору купівлі-продажу придбала в [PERSON] земельну ділянку площею 0,0593 га, що розташована в товаристві «Дубок», [ADDRESS]. Належність вищевказаної ділянки [PERSON] підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 30 травня 1994 року. Дана земельна ділянка переоформлена на [PERSON], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 10 січня 2012 року. Відповідач самовільно зайняла частину належної їй земельної ділянки площею 0,0021 га., внаслідок чого позивач не може безпечно проїхати транспортним засобом до гаража, який розміщений на вказаній ділянці. Вищезазначене підтверджується кадастровим планом на земельну ділянку. На зауваження про звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки відповідач не реагує і при цьому заявляє, що це позивач порушила її права та зайняла частину її земельної ділянки. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24 червня 2010 року по справі № 2-26/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківсьої області від 07 жовтня 2014 року дане рішення залишене без змін. Згідно висновку експерта від 29 квітня 2010 року не встановлено факту самовільного зайняття позивачем земельної ділянки , яка належить [PERSON]. З приводу самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем, зверталась із заявою в правоохоронні органи і згідно відповіді від 28.10.2014 року - отриманої з Коломийського МВ УМВС їй рекомендовано звернутись до суду. Згідно з ч.1. ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право на підставі ст. 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном. У відповідності з ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням володіння земельною ділянкою. Вважає вищевказані дії відповідача незаконними. Просить суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі встановленої [PERSON] та повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 21 кв.м. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Пояснила, що відповідач в березні 2013р. самовільно демонтувала межові знаки, і без дозволу і погодження з позивачем встановила металічну огорожу на основі фундаменту, захопивши тим самим 21 кв.м. земельної ділянки позивача. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила. Подала письмові заперечення. Зазначила, що вона не займала частину земельної ділянки, а в березні 2013р. встановила огорожу на належній їй земельній ділянці згідно її Державного акту на право приватної власності на землю, реєстраційний № 7447 від 26 квітня 2000 року. Межових знаків не бачила. Вважає, що позивач самовільно провела добудову гаража з порушенням будівельних норм. Суд, вислухавши сторони, аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та дослідивши зібрані докази, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення, з таких мотивів. Як встановлено в судовому засіданні, згідно Державного акту на право приватної власності на землю виданому гр. [PERSON] 30.05.1994р. належало 0,0593 га земельної ділянки для ведення садівництва в товаристві «Дубок» по [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2008р. [PERSON] придбала у [PERSON] дану земельну ділянку площею 0,0593 га на яку оформила Державний акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.03.2000р. відповідач придбала у гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,0825 га, на яку оформила Державний акт на право приватної власності на землю для ведення садівництва по [ADDRESS], зареєстрований за № 7447 від 26.04.2000р. Твердження позивача щодо самовільного захоплення частини її земельної ділянки площею 21 кв.м. відповідачем доводяться висновком судової земельно-технічної експертизи від 02 березня 2014 року, яким встановлено невідповідність площі фактичного землекористування позивача площі згідно її Державного акту, а саме на всю довжину межі ділянки А-Б - 26.70 м. ділянка по ширині зменшена на 0.77м, що складає площу: 21 кв.м. Тобто [PERSON] приватизувала ділянку пл. 0.0593 га, а фактично користується пл. 0,0572 га. Відносно земельної ділянки відповідача експертом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, що виданий [PERSON] 26 квітня 2000 року, по [ADDRESS], її площа повинна становити 0,0825 га. Проміри ділянки в 2000 році не проводились навіть на той час сучасними геодезичними інструментами, а проводились мірною стрічкою (рулеткою). Кадастровий номер ділянки відсутній, що унеможливлює встановити її фактичні розміри і площу і співставити їх з виданими. На ділянці вказано дві дороги, сторони А-Б і В-Г, а там двох доріг немає. План ділянки зорієнтовано неправильно в північному напрямку. Державний акт [PERSON] необхідно виготовити новий з дотриманням всіх вимог, які ставляться до приватизаційних документів. Встановлена огорожа, яка розділяє земельні ділянки сторін їх межам згідно Державних актів не відповідає. Так, в передній частині будинку, (зі сторонами головного фасаду) віддаль від межі до будинку [PERSON] становить 0.54м., а повинна становити 1.31м, а з протилежної частини будинку, (зі сторони дворового фасаду) віддаль від межі до будинку становить 0,25м., а повинна становити 1.02м. Діючими будівельними нормами п 3.25 БДН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань між бічною межею ділянки і стіною житлового будинку або господарської будівлі треба приймати не менше 1 м. Згідно представленого позивачем кадастрового плану виготовленому ТзОВ «Дік» також встановлено самовільне захоплення земельної ділянки суміжним з позивачем землекористувачем площею 0,0021 га. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24.06.2010р. в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення будівлі гаража та стягнення моральної шкоди було відмовлено, по справі було проведено будівельно-технінчу експертизу, якою не виявлено самовільного захоплення зі сторони [PERSON] Ухвалою судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07.10.2010р. дане рішення залишено без зміни. З листа в.о. начальника Коломийського МВ УМВС від 28.10.2014р. представнику позивача видно, що остання зверталась 22.07.2014р. в органи внутрішніх справ з приводу самовільного захоплення відповідачем її земельної ділянки, у зв»язку з чим їй рекомендовано звернутись до суду. Вищевказаними доказами спростовуються пояснення відповідача про те, що вона встановила огорожу на своїй земельній ділянці. Доводи відповідача та подані ним документи стосовно самовільного будівництва позивачем гаража не стосується предмету даного спору. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право на підставі ст. 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Стаття 153 ЗК України гарантує, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Таким чином, проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що відповідачем порушено право позивача на користування частиною належної їй земельної ділянки, з метою захисту якого слід усунути перешкоди в користуванні [PERSON] земельною ділянкою по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) шляхом знесення огорожі встановленої [PERSON] та повернути [PERSON] частину самовільно зайнятої [PERSON] земельної ділянки площею 21 кв.м., яка позначена в додатку №1 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 02.03.05. На підставі викладеного та ст. 16 ЦК України,

Outcome: approved