Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 9 грудня 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Посилаючись на вимоги ст.ст.634, 509, 599, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, п.1.1.2.6 Умов надання банківських послуг, вказував, що відповідач не налив своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, а тому забов»язань за договором не виконав і станом на 31 жовтня 2013 року має заборгованість в сумі 21984,75 грн, яка складається з: 11304,35 грн. заборгованість за кредитом, 7163,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1993,72 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1023,08 грн. штраф (процентна складова), яку і просив стягнути з нього на свою користь та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, пояснивши, що дійсно мали місце обставини, вказані в позовній заяві. Також пояснила, що при зверненні до суд з даним позовом банком не порушені строки позовної давності, оскільки останній платіж в сумі 212 грн. надійшов 10 жовтня 2011 року. Відповідач в судове засідання не з»явився, подавши до суду заяву, в якій посилався на те, що 20 грудня 2013 року з його зарплатної картки Приватбанку було знято відповідачем суму у розмірі 1413, 38 грн. «автоматичне списання коштів на погашення заборгованості» кредитної картки. Крім цього вказував, що 9 грудня 2010 року він подав анкету-заяву для отримання кредитної картки з кредитним лімітом 1 000 грн. і крім цього було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна», 55 днів пільгового періоду. Будь-які інші тарифи, умови та привила надання банківських послуг ним не підписувалося і він не був з ними ознайомлений. Посилаючись на вимоги ст.207, ст.257, ст.258, ч.1ст.626, ст.627, ч.1 ст.628, ст. 638 ЦК України просив застосувати строки позовної давності передбачені для звернення до суду з цим позовом, та вважав позовні вимоги позивача незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а справу просив слухати за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши заяву відповідача, письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що дійсно між сторонами укладався кредитний договір, умови якого ними погоджені, при укладанні договору відповідач проти нього не заперечував, змін та доповнень до умов договору сторонами не вносилось. Вказані обставини стверджені копіями кредитного договору, розрахунку заборгованості за договором укладеним між сторонами станом на 31 жовтня 2013 року, анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна», заяви позичальника, витягу з Умов і Правил надання банківських послуг, основної карти 5168757212491544 виписка за період з 1 грудня 2013 року по 13 лютого 2014 року. Відповідно до вимог ст. 267 ч.1 ЦК України особа, яка виконала зобов»язання після спливу позовної давності не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності, а відповідно до вимог ст. 2677 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності при зверненні ним до суду з даним позовом. Як встановлено в судовому засіданні кредитний договір від 4 січня 2006 року був укладений строком до 4 січня 2008 року, а останній платіж був здійснений 24 жовтня 2007 року, а тому суд не може погодитися з доводами представника позивача щодо того, що останнім внеском, який мав місце 26 травня 2010 року, переривається строк позовної давності. В ствердження своєї правової позиції щодо того, що банком строк позовної давності не пропущений, представник позивача посилається на так званий розрахунок заборгованості за договором б/н від 9 грудня 2010 року, укладеного між сторонами станом на 31 жовтня 2013 року, який не може вважатися належним в допустимим доказом, оскільки в ньому відсутні будь-які фінансово бухгалтерські реквізити, він ніким не затверджений, а підписаний самим представником, яка приймала участь в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, а тому в задоволенні цього позову суд відмовляє.

Outcome: dismissed