Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та повідомив, що між ним та відповідачем 20.01.2000 був зареєстрований шлюб у Вінницькому міському відділі ДРАЦС за актовим записом №108. Сторони спільних дітей не мають. Позивач вказує, що спільне життя та збереження сім`ї стали неможливими, сторони припинили подружні відносини, проживають окремо, кожний має різні погляди на сімейне життя, шлюб існує формально, а тому просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Відповідач відзив на позов не надала. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, заперечень проти заочного розгляду справи не подавав. Відповідач у судове засідання 14.12.2020 повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку, визначеному чинним законодавством, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Судом установлено, що 28.01.2000 між [PERSON] та\~ [PERSON] був зареєстрований шлюб у Вінницькому міському відділі ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Хмельницький) за актовим записом №108. Від шлюбу сторони дітей не мають. Сторони не підтримують подружніх відносин, спільно не проживають, сім`я фактично розпалася, шлюб існує формально. Відповідно\~до статті\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У\~частинах третій\~та четвертій\~статті 56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на встановлені обставини відсутності спільного проживання, не підтримання сімейних стосунків, формального існування шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення для справи. При цьому, суд звертає увагу, що за змістом ст.111 СК України примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, а надання ж строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved