overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, та вказав, що 15.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 2002671900, відповідно до якого останньому надано кредит в сумі 16 240 грн. 00 коп., У зв'язку з не виконанням відповідачем зобов'язань за вказаним кредитними договором станом на 21.05.2014 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 20 328 грн. 42 коп., з яких заборгованість за кредитом складає 16 240 грн. 00 коп.;, заборгованість по відсоткам - 1 грн. 36 коп; заборгованість по сплаті комісії 4 087 грн. 06 коп, які позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача судові витрати. Представник позивача до судового засідання не з'явився, однак надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час, місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи маються поштові повідомлення. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши надані позивачем докази, досліджені в судовому засіданні, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, мотивуючи своє рішення наступним чином. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 15.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 2002671900, відповідно до якого останньому надано кредит в сумі 16 240 грн. 00 коп.(а.с. 5-9). Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідач не виконав зобов'язань за вказаним Договором кредиту, відсотки не сплатив, у зв'язку з чим, станом на 21.05.2014 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 20 328 грн. 42 коп., з яких заборгованість за кредитом складає 16 240 грн. 00 коп.;, заборгованість по відсоткам - 1 грн. 36 коп; заборгованість по сплаті комісії 4 087 грн. 06 коп.(а.с.14). Таким чином, судом встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до умов укладеного Кредитного договору, тому сума заборгованості станом на 21.05.2014 року в розмірі 20 328 грн. 42 коп., яка залишилась непогашеною, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому понесені позивачем судові витрати в загальному розмірі 243 грн. 60 коп., також підлягають стягненню з відповідача на його користь у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та вказав, що 6.03.2013 року відповідач позичив у нього 21600 дол.США, які зобов'язався повернути до 09 вересня 2013 року. Однак до теперішнього часу кошти не повернув. Посилаючись на невиконання позичальником своїх зобов'язань, просив стягнути з відповідача зазначену суму боргу 21 600,00 дол.США., що за курсом НБУ станом на дату подачі позову до суду 05.09.2016 року = 574 560,00 грн. У судове засідання представник позивача не з»явився, до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимог підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.Відповідач у судове засідання не прибув, про місце та час його проведення повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив, ставлення до позову не висловив. Суд ухваливши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, на підставі такого. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст.1046 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 того ж Кодексу, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно ст.526, ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З наданої позивачем розписки вбачається, що відповідач 6.03.2013 року позичив у позивача 21600 дол.США.., які зобов'язався повернути до 09.09.2013 року. Доказів виконання своїх зобов'язань за договором позики відповідач суду не надав. Суд вважає, що вимоги позивача грунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує з урахуванням положень ст.88 ЦПК України. На підставі зазначеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив визнати колишнього чоловіка своєї дочки [PERSON] таким, що втратив право користування належною їй квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що він більше року у її квартирі не проживає, мешкає за іншою адресою, однак місце своєї реєстрації не міняє, чим порушує її права як власника. У попередньому судовому засіданні позивач позов підтримала, відповідач позов визнав. Відповідно до ч.4 ст.130, ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав не проводить судовий розгляд та ухвалює рішення про задоволення позову у попередньому судовому засіданні, якщо це не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Законні підстави для задоволення позову наявні, обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. На підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив визнати колишню дружину свого сина такою, що втратила право користування жилим будинком [ADDRESS], який належить йому частково на підставі свідоцтва про право власності як спільне майно подружжя, а частково після смерті дружини [PERSON], яка померла [INFO]. Зазначив, що колишня невістка кілька років не проживає у цьому будинку, оскільки має власне житло - будинок [ADDRESS], однак місце своєї реєстрації не міняє, незважаючи на неодноразові прохання, чим заважає користуватись та розпоряджатись будинком. У судове засідання сторони не прибули, про місце та час розгляду справи повідомлені належно, подали заяву про розгляд справи в їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач позов визнала. Третя особа свого представника у судове засідання не направила, ставлення до позову не висловила. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зі свідоцтва від 04.07.2000 р. про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS]. З заяви відповідача судом встановлено, що місцем її реєстрації є зазначений будинок, хоча вона постійно проживає в будинку [ADDRESS]. Згідно з позовом, ця обставина перешкоджає позивачу вільно розпоряджатись належною йому власністю. Відповідач позов визнала і зобов'язалась зняти місце своєї реєстрації зі спірного будинку, що не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведених норм і встановлених обставин суд задовольняє позов у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON], який проживав у [ADDRESS], та помер [INFO] року. Все своє майно він заповідав йому, позивачу по справі. З батьком він не проживав, тому повинен був подати заяву про прийняття спадщини, однак захворів та вчасно зробити це не зміг. Оскільки з цієї причини державний нотаріус Другої білоцерківської нотаріальної контори постановою від 19.02.2014 року відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, він змушений звернутись до суду. У судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, подав заяву про розгляд справи в його відсутності. Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з урахуванням такого. Як вбачається з заповіту, посвідченого 08.08.1997 року, [PERSON], який проживав у [ADDRESS], все своє майно заповідав своєму синові - позивачу по справі. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Києвській області, [PERSON] помер [INFO] року. З постанови від 19.02.2014 року судом встановлено, що державний нотаріус Другої білоцерківської нотаріальної контори відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як пояснив позивач, причиною пропуску ним строку для прийняття спадщини була хвороба, що підтверджується довідкою №77 від 19.05.2014 року, виданою Дроздівською медичною амбулаторією загальної практики сімейної медицини Білоцерківського районного центру первинної медико-санітарної допомоги. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка проживала у [INFO],, 8, кВ.4, та померла 16.02.2016 року. Після смерті матері залишилась спадщина у вигляді зазначеної квартири, однак він через стан здоровя вчасно оформити спадщину не зміг. Оскільки з тієї причини, що він не проживав разом з матірю, і не звернувся з заявою про прийняття спадщини до 16.08.2016 р., державний нотаріус Першої білоцерківської нотаріальної контори постановою від 01.09.16 року відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому він змушений звернутись до суду . У судове засідання позивач не прибув, направив заяву про розгляд справи в його відсутності, підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, надав листок непрацездатності та виписку з історії хвороби.. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, рішення ухвалити відповідно до закону. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з урахуванням такого. Як вбачається з договору міни від 17.11.2010 р., Витягу з Державного реєстру правочинів №9262461 від 17.11.2010 р. та Витягу про державну реєстрацію прав №28288845 від 08.12.2010 р., квартира [ADDRESS], належала на праві власності [PERSON]. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії 1-ОК №363813, виданим 19.02.2016 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, [PERSON] померла 16.02.16. року. Відповідно до свідоцтва про народження серії УЗ №038700, виданого 10.10.1951 р., [PERSON] була матірю позивача. З постанови нотаріуса від 01.09.2016 р. №1823/02-31 року судом встановлено, що державний нотаріус Першої білоцерківської нотаріальної контори відмовив [PERSON] як єдиному спадкоємцю, що звернувся за прийняттям спадщини, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON], оскільки з померлою за однією адресою позивач не проживав, у шестимісячний строк до нотаріуса не звернувся. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З документів, які надав позивач, вбачається, що причиною пропуску ним на 14 днів строку для прийняття спадщини була хвороба, що підтверджується лікарняним листком серія АГЩ №295956 та випискою з історії хвороби №10426, виданою Другою Білоцерківською лікарнею. За таких обставин суд вважає, що позивач пропустив строк з поважної причини, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив розірвати шлюб, зареєстрований 08.10.1999 р. у відділі РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис №1128, посилаючись на несхожість характерів, різні погляди на життя та різні інтереси. У судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, та пояснив, що сварки у сім'ї негативно впливають на сина [PERSON], [INFO]. Відповідач позов не визнала і просила надати строк для примирення. Вислухавши сторони та враховуючи, що вони мають малолітню дитину, ухвалою від 12.03.2014 р. суд надав сторонам строк для примирення, для чого зупинив розгляд справи. Після відновлення провадження у судове засідання сторони не прибули, про місце та час розгляду справи повідомлені належно, позивач подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позов підтримав, відповідач причину неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не подала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. Згідно зі ст.51 Конституції України, ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З відповідного свідоцтва судом встановлено, що 08.10.1999 р. у відділі РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області було зреєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис №1128. Згідно зі свідоцтвом про народження, від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. З позову судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної любові, сімейні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть, можливості та бажання зберегти сім'ю не мають. Застосовані судом заходи для збереження сім'ї позитивних результатів не дали. За таких обставин суд вважає доведеним, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та дитини, що мають істотне значення. Враховуючи, що з відповідачем залишається проживати малолітня дитина, судові витрати суд залишає за позивачем. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачкою 15.02.2013 р. у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №100, посилаючись на несхожість характерів, різні погляди на життя та різні інтереси. У судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Відповідач позов не визнала і просила надати строк для примирення. Вислухавши сторони та враховуючи, що вони мають малолітню дитину, суд надав сторонам строк для примирення. Однак після відкладення розгляду справи позивач наполягав на розірванні шлюбу, відповідач вважала, що сім'я може бути збережена. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. Згідно зі ст.51 Конституції України, ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З відповідного свідоцтва судом встановлено, що 15.02.2013 р. у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонному управлінні юстиції Київської області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис №100. Згідно зі свідоцтвом про народження, від цього шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної любові, сімейні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть, можливості та бажання зберегти сім'ю позивач не має.. Застосовані судом заходи для збереження сім'ї позитивних результатів не дали. За таких обставин суд вважає доведеним, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Враховуючи, що з відповідачем залишається проживати малолітня дитина, судові витрати суд залишає за позивачем. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» на його користь неоплачену частину компенсації за невикористану відпустку за 43 дні у розмірі 1297,49 грн, компенсацію заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати в розмірі 7043 грн. 30 коп. та моральний збиток в сумі 834,08 грн. . Представник відповідача звернувся до суду з заявою про закриття провадження у справі, мотивуючи наступним. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 22 липня 2014 року порушено провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff». Оголошення про порушення справи про банкрутство офіційно оприлюднено 23 липня 2014 року. 20 серпня 2014 року позивач [PERSON] направив до господарського суду Вінницької обл. письмову заяву з вимогою до боржника про визнання грошових вимог по заробітній платі згідно р у розмірі 12256,34 грн., 11.09.2014 року позивач додатково направив доповнення до зазначеної заяви про збільшення заборгованості до 28544,11 грн. Позивач у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі, оскільки вважає, що положення ст. 17 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не поширюються на розгляд вимог про стягнення з боржника компенсації за невикористану відпустку, компенсацію заборгованості середнього заробітку під час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, вказані відносини за своєю правовою природою є трудовими, а не цивільними чи господарськими. Пунктом 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України передбачено, що справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України, підвідомчі господарським судам. За змістом ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових чи інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд, вислухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що оскільки вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, провадження у справі підлягає закриттю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 63/200 частини житлового будинку [ADDRESS] після смерті матері, [PERSON] померлій [INFO] Визнати за позивачем право власності всього на 84/200 частини житлового будинку [ADDRESS] з урахуванням того, що на підставі рішення суду позивачу належить 21/200 частин вказаного будинку. Відповідач в судове засідання не з*явилась, але належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Позивач в судове засідання не з*явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Суд відповідно до положень ст.. 224 ЦПК України у хвалив заочний розгляд справи. Суд, дослідив представлені докази, що є в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що матері позивача [PERSON] померлій [INFO] по праву власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 03.12.2003 року після розподілу ідеальних частин належить 63/200 частин житлового будинку [ADDRESS], а позивачу належить 21/200 частин вказаного будинку. Співвласниці [PERSON] на підставі рішення Московського районного суду від 02.12.2003 року належить 58/100 частини вказаного будинку, але право власності відповідно до рішення суду сторонами зареєстровано не було. За життя матір*ю позивача заповіту складено не було. Після смерті, [PERSON] позивач який зареєстрований і мешкає в спадковій частині будинку, прийняв спадок який складається з 63/200 частин будинку та іншого майна, яке перейшло позивачу від матері. 21.05.2016 року позивач звернувся до 11 ХДНК з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою від 21.05.2016 року позивачу було відмовлено у оформлені у праві на спадщину у зв*язку з тим, що частина будинку не зареєстрована в КП «ХМБТІ». (а.с.3). На підставі викладеного, суд вважає, що померлій [PERSON] на праві власності належало 63/200 частин будинку [ADDRESS] (а.с. 16). Після смерті [PERSON], [INFO] відкрилася спадщина. Спадщина складається з 63/200 частин житлового будинку [ADDRESS], а позивачу належить 21/200 частин вказаного будинку. У відповідності до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 08.10.2015 року право власності 63/200 частин житлового будинку [ADDRESS], не зареєстровано. (а.с.4). Після смерті спадкодавця позивач звернувся до Державної нотконтори №11 із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], про те йому було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на частину будинку. Судом встановлено, що позивач зареєстрований і мешкає в спірній частині в якій проживали разом з спадкодавцем. Спадкоємцем на 63/200 частин майна, померлої матері [PERSON] є її син [PERSON] Спадщину спадкоємець за законом [PERSON] прийняв, оскільки подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини у встановлений законом строк та були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем у спадковій частині будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved