Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 704/5233LCL1B від 17.09.2012 року в розмірі 16417,29 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного договору 704/5233LCL1B від 17.09.2012 року з Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (надалі ПАТ «Платинум Банк») відповідач отримав кредит у розмірі 11800 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у строки та в порядку, встановлених договором. Між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20130619-К від 19.06.2013 року про відступлення права вимоги за зазначеним кредитним договором. На виконання умов договору факторингу позивач направив на адресу відповідача лист з повідомленням про відступлення права вимоги. Однак відповідач зобовязання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 16417,29 грн. У судове засідання представник позивача не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судові засідання не зявлявся, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 17.09.2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 704/5233LCL1B. Відповідно до договору ПАТ «Платинум Банк» надало [PERSON] строковий кредит у сумі 11800 грн. на строк 36 платіжних періодів з кінцевим терміном повернення 15.09.2015 року за умови оплати за користування кредитом процентів у розмірі 20 % річних та комісії за надання та обслуговування кредиту й всіх інших платежів. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується копією його заяви на видачу готівки у матеріалах справи. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору № 281/4728/КСLB у разі прострочення сплати процентів за користування кредитом та/або частини суми кредиту, позивальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,3 % від простроченої суми нарахованих процентів та/або комісії за обслуговування кредиту, та/або від несплаченої частини суми кредиту за кожний день прострочення. Судом встановлено, що відповідач свої зобовязання по договору не виконав, тіло кредиту не повернув, проценти за користування кредитом повністю не сплатив у визначений договором термін. Таким чином, відповідач порушив істотні умови укладеного договору, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитом, яка складає загальну суму у розмірі 16417,29 грн. (у тому числі заборгованість за кредитом 11800 грн., проценти за користування кредитом 1639,85 грн., пеня 2033,44 грн.), що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з реєстру боржників від 19.06.2013 року в матеріалах справи. Відповідно до Договору факторингу № 20130619-К від 19.06.2013 року ПАТ «Платинум Банк» відступило право вимоги за зазначеним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 704/5233LCL1B від 17.09.2012 року. На виконання умов договору факторингу позивач направив на адресу відповідача лист від 25.06.2013 року з повідомленням про відступлення права вимоги, а також лист від 25.06.2013 року про зміну умов кредитного договору, а саме в частині строку виконання зобовязання на десятий календарний день з дня направлення цього повідомлення. Отже, внаслідок укладення договору факторингу до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача, яке виникло на підставі кредитного договору № 20130619-К від 19.06.2013. Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли із приводу надання кредиту та відступлення права вимоги за договором факторингу і регулюються главою 71 ЦК України, загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір, а також главою 73 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грршової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved