Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши, що у середині 2003 року він зі своєю рідною сестрою [PERSON] погодився придбати та реконструювати ізольоване багатофункціональне приміщення в історичній частині міста Одеси. На той час, [PERSON] (у першому шлюбі, [PERSON]) належала на підставі договору купівлі продажу від 3 березня 2000 року, посвідченого Другою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-1438 та зареєстрована в Одеському МБТІ і РОН, - квартира [ADDRESS].. Представник позивача, підтримавши доводи позову, пояснив, що з метою збільшення корисної площі [PERSON] і [PERSON] придбали у Акціонерного товариства «Українсько-російсько-ірландська страхова компанія «ІНТО» частину горищних приміщень, які розташовані над вказаною квартирою. Після завершення продавцем судових спорів щодо належності обєктів нерухомості, по договорам купівлі-продажу від 3 серпня 2006 року, які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровими номерами 2717, 2730, 2734, - позивач придбав частину горищних приміщень над спірною квартирою загальною площею 490,9 (237,2+98+126,7) квадратних метрів. По договору купівлі-продажу, також посвідченому 3 серпня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 2714, [PERSON] придбала 27/100 частин цього горищного приміщення, площею 167,5 квадратних метрів. Таким чином,загальна площа горищного приміщення, яке придбали [PERSON] і [PERSON], складає 634,1 квадратних метрів. Позивач також зазначив, що спірна квартира планувалася під реконструкцію для обєднання, як вбиральня, в одне ціле з горищними приміщеннями. У 2001 році були виконані роботи для її майбутнього переобладнання у вбиральню загального горищного приміщення. Доповнивши позовні вимоги, позивач зазначив, що у процесі розгляду справи йому стало відомо про укладання договору дарування спірної квартири між [PERSON] ([PERSON], в попередньому шлюбі, [PERSON]) [PERSON] та їхньою спільною матірю - [PERSON]. 2 жовтня 2001 року цей договір посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської нотаріальної контори. 19 січня 2006 року, між [PERSON] і [PERSON] був укладений на користь останнього договір купівлі продажу спірної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського округу. У свою чергу, [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі - продажу спірної квартири від 9 листопада 2007 року, також посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського округу. Позивач, погодившись на отримання грошової компенсації своєї частки у спільній частковій власності на нерухоме майно, просить визнати недійсними: договір дарування від 2 жовтня 2001 року, а також договори купівлі продажу, від 19 січня 2006 року, від 9 листопада 2007 року, як такі, що порушують право користування інших співвласників обєктів нерухомості. Відповідачка [PERSON] у поданій письмовій заяві повністю визнала позовні вимоги й передала позивачу, в порядку ст.542 ЦК України, право своєї майнової вимоги щодо спірних обєктів нерухомості. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду з письмовою заяво., в якій визнала позов і просила розглянути справу у її відсутності. Відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Арно, - в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України). У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (у першому шлюбі, [PERSON]) належала на підставі договору купівлі продажу від 3 березня 2000 року, посвідченого Другою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-1438 та зареєстрована в Одеському МБТІ і РОН, - квартира [ADDRESS]. [PERSON] і [PERSON] придбали у Акціонерного товариства «Українсько-російсько-ірландська страхова компанія «ІНТО» частину горищних приміщень, які розташовані над вказаною квартирою. Після завершення продавцем судових спорів щодо належності обєктів нерухомості, по договорам купівлі-продажу від 3 серпня 2006 року, які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровими номерами 2717, 2730, 2734, - позивач придбав частину горищних приміщень над спірною квартирою загальною площею 490,9 (237,2+98+126,7) квадратних метрів. По договору купівлі-продажу, також посвідченому 3 серпня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 2714, [PERSON] придбала 27/100 частин цього горищного приміщення, площею 167,5 квадратних метрів. Таким чином,загальна площа горищного приміщення, яке придбали [PERSON] і [PERSON], складає 634,1 квадратних метрів. 2 жовтня 2001 року був посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської нотаріальної контори договір дарування спірної квартири між [PERSON] та [PERSON] 19 січня 2006 року, між [PERSON] і [PERSON] був укладений на користь останнього договір купівлі продажу спірної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського округу. У свою чергу, [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі - продажу спірної квартири від 9 листопада 2007 року, також посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського округу. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.2 5 ст.357 ЦК України, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Оскільки співвласники не дійшли згоди, щодо умов реконструкції й подальшого користування спірним приміщенням, відповідно до ст.364ЦК України, позивач має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 2134/2468/24 від 21 грудня 2015 року, яка проведена Головним судовим експертом Одеського НДІСЕ МЮ України на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 21 червня 2012 року, - користування горищними приміщеннями в будинку № 10 по вулиці Дерибасівській, в місті Одесі, які належить на праві власності [PERSON], [PERSON], без використання квартири № 58 виключається. Пояснення позивача, окрім визнання позову [PERSON] та [PERSON], також підтверджуються виконаним Центром інженерних досліджень при [PERSON] наук України технічним висновком про можливість збереження й подальшої експлуатації, робочим проектом реконструкції, який затверджений розпорядженням Приморської районної адміністрації № 1457 від 26.05.04 року про прийняття в експлуатацію після реконструкції, - спірна квартира й горищне приміщення, площею 629,4 м2, після завершення реконструкції підлягає зєднанню в єдине ціле, де сама квартира № 58 переобладнується у приймальню та загальний вхід майбутнього мансардного приміщення. З урахуванням наведених доказів суд приходить до висновку, що відчуження спірної квартири № 58 порушує право володіння і користування горищними приміщеннями, що належать позивачу. Задовольняючи вимоги в частині визнання недійсними договорів про відчуження спірної квартири [ADDRESS], суд виходить із принципу встановленого п.1 ч.1 ст.203 ЦК України: «Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства». Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою для визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Згідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно приписів ч. 1 ст. 203 ЦК України, однією з підстав недійсності договору, є суперечність його змісту ЦК України, іншим актам цивільного законодавства а також моральним засадам суспільства. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.09р. № 9, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до п.2, 3 висновків судової будівельно-технічної експертизи № 2134/2468/24 від 21 грудня 2015 року, ринкова вартість частки горищних приміщень, які розташовані над спірною квартирою № 58 і належать позивачу і [PERSON] складає відповідно 2\~162\~620 грн. і 1 898\~100 грн. Ринкова вартість спірної квартири 7\~508\~574 грн. За обставинами справи, зобовязання відповідачів - співвласниківрешти частини спірних приміщень, по сплаті позивачеві грошової компенсації вартості його частки у спільній власності є неподільним, внаслідок чого суд застосовує правила ст.543 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved