Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину, що 27.03.2013 року він, згідно свідоцтва посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], придбав квартиру №7 в будинку 4-а за адресою вул. Краснощокіної в місті Херсоні з прилюдних торгів. Право власності на вказане майно було зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності за №1670292 від 27.03.2013 року. Відповідачі до теперішнього часу залишаються зареєстровані в квартирі №7 в будинку 4-а за адресою вул. Краснощокіної в місті Херсоні, що підтверджується довідкою про склад сімї від 28.03.2013р. № 493. Така неправомірна бездіяльність відповідачів щодо зняття з реєстраційного обліку, перешкоджає позивачу у здійсненні його права власності, тягне необґрунтовані щомісячні витрати з комунальних платежів, зокрема, газу, водопостачання та квартплати, розмір яких залежить від кількості прописаних мешканців квартири. Крім того, будь-яких угод, які б дозволяли відповідачам перебувати зареєстрованими у квартирі позивача, він з відповідачами не укладав, що на думку позивача свідчить про незаконність їх реєстрації в належному йому житлі. З огляду на наведене позивач був змушений звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. Просив суд визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири 7, розташованої по вул. Краснощокіної, 4-а в місті Херсоні та скасувати реєстрацію їх місця проживання за зазначеною адресою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні. Представник законного представника малолітнього [PERSON], [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради [PERSON] у судовому засідання заперечила проти визнання неповнолітнього [PERSON], таким що втратив право користування спірним житловим приміщенням та зняття його з реєстрації. Третя особа Суворовський районний відділ у м. Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області в судове засідання не зявився, але надіслав на адресу суду лист, в якому просить справу розглянути за відсутності їх представника. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва від 27 березня 2013 року, належить квартира, яка розташована в [ADDRESS]. Право власності на вказане майно було зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності за №1670292 від 27.03.2013 року. Згідно довідки про склад сімї від 28.03.2013р. № 493 в зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Станом на дату звернення до суду відповідачі з реєстраційного обліку не знялись. Договір найму з відповідачами не укладався. Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз'яснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Таким чином судом встановлено, що відповідач є попереднім власником спірного майна та втратила право щодо володіння, користування та розпорядження ним у встановленому законом порядку шляхом примусової реалізації з прилюдних торгів. Члени її сім'ї, проживали та користувалися спірним майном зі згоди колишнього власника. Правових підстав для проживання, користування та володіння відповідачів у спірному майні позивача на час розгляду справи суд не вбачає. Тому реєстрація відповідача за зазначеною адресою без наявних на те підстав є порушенням права власності нового власника квартири, у зв'язку із чим відповідач та член сімї відповідача підлягають визнанню такими, що втратили правом користування спірним приміщенням, з огляду на наведене суд вважає обґрунтованими та законними позовні вимоги, щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном позивачу, та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Конституцією України ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Обєктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Позовна вимога про скасування реєстрації місця проживання відповідачів задоволенню не підлягає, так як у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: partial