Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

\~\~\~ Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те що, відповідно до рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 03.04.2014 року з [PERSON] була стягнута заборгованість за договором позики в сумі 27350,00 грн., 3% річних в сумі 406,87 грн., втрати від інфляції у сумі 355,55 грн., штраф у сумі 4\~950,35 грн., та судовий збір. \~Вказане рішення вступило в закону силу з 14.04.2014 року.\~\~Та видано виконавчий лист на підставі якого було відкрито виконавче провадження. 29.05.2015 року державним виконавцем завершено виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості відповідно до ряшення суду. Залишок боргу по виконавчому листі становить 33393,44 грн., та до теперішнього часу дана суму позивачу не повернута. Оскільки пройшов значний проміжок часу, а саме 542дня ( за період з 02.03.2014 року по 25.08.2015 року), у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду з метою відшкодування інфляційних витрат та 3% річних за вищенаведений проміжок часу згідно розрахунку, здійсненого на підставі методики, наведеної у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №62-97. \~\~\~\~ Таким чином за період з 02.03.2014 року по 25.08.2015 року (542дня) у відповідача існує заборгованість в сумі 35887,90 грн., яка складається зі штрафу, як передбачено договором позики від 21.08.2013 року у сумі 14823,70 грн., втрати від інфляцій в сумі 19\~845,40 грн., 3% річних в сумі 1218,39грн., та судові витрати в сумі 358,90 грн. Зазначену заборгованість позивач просить суд стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати в сумі 358,90грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивач підтвердив вищевикладене, просив суд позовні вимоги задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач позов не визнав, пояснивши, що в нього ніякої заборгованості не існує. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що згідно з рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 03.04.2014 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], заборгованість за договором позики в сумі 27350,00 грн., 3% річних в сумі 406,87 грн., втрати від інфляції у сумі 355,55 грн., штраф у сумі 4\~950,35 грн., та судовий збір \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Станом на час розгляду справи присуджені судом кошти, позивачам сплачені частково, даний факт підтверджується листом наданого ВДВС Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні від15.10.2015 року за № 26019. Залишок боргу становить 33393,44 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі, а отже до таких зобов'язань може бути застосовані норми ст.625 ЦК України. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України, який\~\~у справі № 6-113цс14 від 01.10.14 р. дійшов висновку, що зобов'язання яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням. Відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 5 вказаної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином частина 5 статті 11 ЦК України, прямо передбачає можливість виникнення грошового зобов'язання на підставі судового рішення, а відтак і застосування до боржника, що прострочив виконання такого зобов'язання, негативних наслідків, установлених частиною 2 статті 625 ЦК України.\~\~\~\~\~\~\~\~ Водночас формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обов'язкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів. \~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи з вищенаведеного суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню сума боргу за період з 02.03.2014 року по 25.08.2015 року (542дня) в сумі 35887,90 грн. яка складається з: штрафу який передбачено п.3 договору, що у разі не повернення коштів у строк, сплачується штраф у розмірі 0,1% за кожен день прострочення виконання зобовязань, дана сума розраховується таким чином 542дня *27350/1000=14823,70 грн. втрати від інфляцій у сумі 19\~845,40 грн., та 3% річних, які становлять в сумі 1\~218,39 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновків про те, що відповідач, в порушення умов договору від 21.08.2013 року, та діючого законодавства України, не виконав зобовязання щодо своєчасного погашення заборгованості та процентів за його користування, у звязку з чим позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача також підлягають стягненню судовий збір в сумі 358,90 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved