Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить усунути йому перешкоди в користуванні квартирою № 40 по вул. Миру, буд. 116 в м. Харкові, шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідача [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що йому на праві приватної власності належить трикімнатна ізольована квартира [ADDRESS]. Право власності набуте на підставі розпорядження Харківського міського голови від 23.11.2011 року № 5721, про що Виконавчим комітетом Харківської міської ради 22.12.2011 року видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Право власності зареєстроване в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 05.01.2012 року, реєстраційний № 35614069. В спірній квартирі зареєстровано троє осіб: він, як власник квартири, його дружина [PERSON] та син відповідач по справі [PERSON] Фактично в спірній квартирі проживають лише він та його дружина. Відповідач по справі з червня 2003 року після реєстрації першого шлюбу залишив квартиру та пішов жити за місцем реєстрації дружини. Після реєстрації шлюбу з іншою жінкою відповідач разом зі своєю сімєю переїхав проживати до [PERSON] Федерації де і живе по теперішній час. Будь-які договірні відносини щодо користування спірним будинком відсутні. В добровільному порядку відповідач [PERSON] знятися з реєстраційного обліку не має можливості оскільки проживає на території Росії та є громадянином цієї держави, хоча проти зняття з реєстраційного обліку за спірною адресою не заперечує про що надав нотаріально засвідчену заяву. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача, порушує його права, як власника будинку. Сторони у судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавався. Від позивача до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що позивач по справі з 16.04.1977 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії І-ВЛ № 434823, актовий запис № 533. Від даного шлюбу 01.04.1978 року в них народився син відповідач по справі [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 529278, актовий запис № 680. Позивачу на праві приватної власності належить трикімнатна ізольована квартира [ADDRESS]. Право власності набуте на підставі розпорядження Харківського міського голови від 23.11.2011 року № 5721, про що Виконавчим комітетом Харківської міської ради 22.12.2011 року видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Право власності зареєстроване в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 05.01.2012 року, реєстраційний № 35614069. В спірній квартирі зареєстровано троє осіб: позивач [PERSON], [INFO], його дружина [PERSON], [INFO], та син відповідач по справі [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17.09.2018 року. Відповідач [PERSON]В з червня 2003 року після реєстрації першого шлюбу, зібрав всі свої речі, залишив квартиру та пішов жити за місцем реєстрації дружини. Після реєстрації шлюбу з іншою жінкою відповідач разом зі своєю дружиною та неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], переїхав проживати до [PERSON] Федерації де ї живе по теперішній час. Будь-які договірні відносини щодо користування вказаним житловим приміщенням між позивачем, як власником будинку, та відповідачем відсутні. Факт не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], також підтверджується актом від 29.09.2018 року складного сусідами будинку № 116 по вул. Миру в м. Харкові. З даного акту вбачається, що в спірній квартирі зареєстровано троє осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак фактично відповідач по справі [PERSON] не проживає в даній квартирі з червня 2003 року. Шляхом візуального огляду встановлено, що його особистих речей в квартирі немає. В добровільному порядку відповідач [PERSON] знятися з реєстраційного обліку не має можливості оскільки проживає на території Росії та є громадянином цієї держави, що підтверджується копією паспорта громадянина [PERSON] Федерації, виданого 26.02.2016 року. З копії паспорта вбачається, що місце проживання [PERSON] з 08.06.2017 року зареєстроване в [INFO]. З наданої нотаріально засвідченої заяви відповідача [PERSON] вбачається, що він не заперечує проти задоволення позову та зняття його з реєстраційного обліку за спірною адресою. Реєстрація відповідача [PERSON] порушує права позивача [PERSON], як власника квартири, в зв'язку з чим є підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності на вказане нерухоме майно шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] у вказаній квартирі. Так, у відповідності до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно змісту ч. ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Разом з цим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Звернення позивача [PERSON] до суду із даною позовною заявою про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку - є однією із форм захисту власником своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 401 Цивільного кодексу України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. У відповідності до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України право на користування житлом відповідно до закону мають лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Пунктом 4 частини 1 та частиною 2 статті 406 Цивільного кодексу України встановлено, що сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, право відповідача [PERSON] на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], є похідним від права власності позивача [PERSON] на вказане нерухоме майно. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає разом з позивачем за місцем своєї реєстрації, спільне господарство з позивачем не веде, участі в утриманні квартири не приймає та його особистих речей в квартирі за вказаною адресою немає, а тому в силу його формальної реєстрації у цій квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], він створює перешкоди позивачу в користуванні належною йому квартирою та порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому нерухомим майном як складовими частинами права власності, у зв'язку з чим маються всі підстави для усунення власнику перешкоди у здійсненні ним права власності на квартиру, шляхом позбавлення відповідача [PERSON] права користування вказаним житловим приміщенням. В свою чергу, рішення суду про усунення власнику квартири - позивачу [PERSON] перешкоди у здійсненні ним права власності на вказану кватиру шляхом позбавлення відповідача [PERSON] права користування вказаним житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] за вказаною адресою. Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це лише внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. При цьому, реєстрація місця проживання не пов'язана з будь-якими іншими правами особи. Будучи зареєстрованим у квартирі, яка належить позивачу [PERSON], відповідач [PERSON] не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно вказаної квартири і, відповідно, будучи знятим з реєстрації, він ніяких майнових прав не втрачає. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved