Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Позивач придбав право на будівництво даного будинку на підставі акту обстеження неіснуючого домоволодіння по [ADDRESS] відповідно до рішення Селидівської міської ради від 09.09.2009р. за №190, у якому було визнано неіснуючим житловий будинок за [ADDRESS], у зв'язку з його повною зруйнованістю, про що було внесено відповідний запис в реєстрову книгу правовстановлюючих документів. Позивач відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №66121445 від 18.08.2016р. є власником вищезазначеного домоволодіння. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, за участю його представника. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник позивача, адвокат Зінченко Б.Б. в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, вимоги позову підтримує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідачем, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу у відсутності органу опіки та піклування, рішення прийняти на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що на підставі рішення Селидівської міської ради від 21.10.2009р. за №5/57-987/1 позивачу було погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення вільної від забудови земельної ділянки для будівництва нового житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до рішення Селидівської міської ради від 09.09.2009р. за №190 було визнано неіснуючим житловий будинок за [ADDRESS], так як він був повністю зруйнований. Позивач відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], площею 0,1000га, з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим [NUMBER]. Згідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №66121445 від 18.08.2016р. позивач є власником вищезазначеного домоволодіння. При оформленні у нотаріуса договору купівлі - продажу будинку було з'ясовано, що за вищевказаною адресою зареєстровані особи, які були там зареєстровані, ще до зруйнування даного будинку та визнання його неіснуючим. Судом встановлено, що у даних осіб відсутнє право власності на земельну ділянку та майно за даною адресою, судом також встановлено, що відповідачі ніколи не були зареєстровані у будинку за адресою: [ADDRESS]., так як право власності на дане нерухоме майно виникло у позивача тільки 18.08.2016р., тобто з часу внесення відомостей про об'єкт нерухомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. Окрім того, відповідно до клопотання №1 про надання доказів позивачем від 12.09.2016р. надано до матеріалів справи оригінал акту про не проживання відповідачів від 09.09.2016р., копія акту обстеження домоволодіння за [ADDRESS] від 10.08.2009р., з якого вбачається, що жоден з відповідачів не мешкає за даною адресою. Згідно приписів ст.319 ЦК України: «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд». Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном /Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння ст. 391 ЦК України/. Враховуючі вищевикладене, суд вважає, що позов необхідно задовольнити, так як є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved