Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про виділення в натурі 1/2 частки земельної ділянки у [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що йому та відповідачу на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0517 га для обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . Згоди з приводу користування, утримання та збереження цього майна, а також угоди про спосіб виділення в натурі земельної ділянки між сторонами не досягнуто. Тому, з огляду на принцип рівності часток у праві спільної сумісної власності просив виділити належну йому Ѕ частку. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19.01.2018р. відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач скерувала відзив на позову заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Проти обґрунтованості позову заперечувала, однак в кінцевому, скерувала до суду нотаріально посвідчену заяву від 18.07.2019р., згідно якої просить врахувати, що при купівлі будинку [ADDRESS] попередні власники [PERSON] та [PERSON] , які є її батьком та дядьком відповідно, домовились про рівне користування земельною ділянкою. В подальшому, право власності на зазначений будинок набуте нею та позивачем і тому, просить виділити кожному з них по Ѕ частці земельної ділянки. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18.05.2018р. до участі в справі залучено [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18.12.2018р. закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду по суті. Разом з тим, під час підготовчого провадження відповідач пред`явила зустрічний позов до [PERSON] про поділ земельної ділянки. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18.05.2018р. вказану зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження із первісним позовом. В подальшому, за заявою [PERSON] від 16.07.2019р. зустрічну позовну заяву залишено без розгляду, про що постановлено відповідну ухвалу від 29.08.2019р. В судовому засіданні повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав. З огляду на позицію відповідача, яка під час розгляду справи визнала позовні вимоги просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Скерувала до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Повноважний представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що з огляду на зміну відповідачем своєї позиції у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Крім того, висловилась про те, що не підтримує попередньо подані заперечення, висловлені [PERSON] , який при поданні таких заперечень діяв як представник відповідача [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 257,70 кв.м., що стверджується копією свідоцтва про право власності від 02.04.2014р. (а.с.9). Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належав будинок [ADDRESS] загальною площею 384,5 кв.м., що стверджується копією свідоцтва про право власності від 02.04.2014р. (а.с.39). Первинно, вказаний будинок був єдиним об`єктом нерухомого майна, набутим у власність [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.07.1960р. (а.с.40). Вже в подальшому, його власниками стали позивач та відповідач, а сам будинок був поділений на два окремих об`єкти нерухомого майна. На даний час, на підставі договорів дарування від 23.05.2017р. (а.с.73-74) та від 04.02.2019р. (а.с.122-123) власником будинку [ADDRESS] є третя особа [PERSON] . Водночас, згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.6-7), земельна ділянка площею 0,0517 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] на підставі ухвали ЛМР № 3922 від 09.09.2010р. передана у власність [PERSON] та [PERSON] . Частки цієї земельної ділянки не визначені. Тобто, відповідно до правовстановлюючих документів, співвласниками земельної ділянки, на якій розташовані будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] а є [PERSON] є співвласник будинку [ADDRESS] будинку № [ADDRESS] а. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Під час розгляду цивільної справи № 693/598/13-ц (постанова від 10.10.2018р) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду роз`яснив, що зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.\~За цими нормами визначення правового\~режиму земельної\~ділянки перебуває\~у прямій\~залежності від\~права власності\~на будівлю\~і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право\~на відповідну\~частину земельної\~ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. За змістом статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (частина друга статті 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Відповідно до положень частини четвертої статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. За вимогами частини шостої статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Згідно із частиною 12 статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується у разі поділу, об`єднання власником земельної ділянки, що перебуває у користуванні, - землекористувачем. Разом з тим, у спірних правовідносинах незважаючи на проведення поділу будинку, його тодішні співвласники позивач та відповідач не проводили поділу самої земельної ділянки і відповідно, відносно цієї земельної ділянки продовжує існувати режим спільної власності саме між позивачем та відповідачем. Оскільки відповідач на даний час не є власником будинку, який розташований на такій земельній ділянці, суд позбавлений можливості провести виділ в натурі 1/2 частки земельної ділянки, адже за відсутності у неї права власності на будинок остання не вправі претендувати на частку земельної ділянки, на якій розташований цей будинок. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (стаття 89 ЗК України). Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно положень статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Тобто, за змістом зазначених норм закону, передумовою для виділення частки із спільної сумісної власності є попереднє визначення відповідної частки, яка за загальним правилом, є рівною. Виходячи зі змісту статті 357 ЦК України, під терміном «визначення часток» слід розуміти визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні, внаслідок чого право власності на таке майно трансформується із спільної сумісної на спільну часткову, зберігаючи при цьому правовий режим спільної власності. Оскільки відсутність у відповідача права власності на будинок виключає можливість проведення виділу частки в натурі, в межах розгляду даної справи такі частки можуть бути лише визначені, що відповідно, тягне за собою часткове задоволення позовних вимог. Враховуючи принцип рівності часток, а також відповідну позицію сторін, які не заперечили проти рівності часток кожного з них, суд ухвалює рішення про визначення за кожним із співвласників по 1/2 частки спірної земельної ділянки. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.15). На підставі наведеного та

Outcome: partial