Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договором фінансового лізингу №OD30AX0000317550 від 17.01.2012 року в розмірі 23463,51 грн. та судові витрати. Позов обґрунтований такими обставинами. 17.01.2012 року між Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № OD30AX0000317550, який складається із заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатків до неї, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів. Згідно вказаного договору [PERSON] отримав від позивача у платне користування автомобіль марки Daewoo, модель: Sens, 2011 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: Y6DTF698KC0300434, реєстраційний номер [NUMBER] та зобовязався сплачувати щомісячні платежі, повязані з виконанням договору. Зобовязання [PERSON] по договору фінансового лізингу були забезпечені порукою [PERSON]. [PERSON] зобовязання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість перед позивачем за фактичний строк користування предметом лізингу станом на 30.12.2015 року становить 23463,51 грн. У судове засідання представник позивача не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі у судові засідання не зявлялися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подали. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 17.01.2012 року [PERSON] підписав заяву про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № OD30AX0000317550. Зазначена заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір фінансового лізингу. Відповідно до договору фінансового лізингу № OD30AX0000317550 від 17.01.2012 року Публічне акціонерне товариство [PERSON] «ПРИВАТБАНК» передало [PERSON] предмет лізингу: автомобіль марки Daewoo, модель: Sens, 2011 року випуску, тип ТЗ: седан, № кузова/шасі: Y6DTF698KC0300434, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно з п. 1 договору, щомісяця в період сплати з 10 по 15 число кожного місяця лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 1219,31 грн. та відшкодовую лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що повязані з виконанням договору, та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточному. Додаток 1 Специфікація та додаток 2 Графік сплати лізингових платежів є невідємною частиною договору фінансового лізингу. Пунктом 1.1.2 договору фінансового лізингу передбачено строк лізингу: 60 місяців з моменту підписання додатку 2 Графік лізингових платежів, який був підписаний 21.03.2012 року. Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно п.п. 1-3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний: прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов'язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані; своєчасно сплачувати лізингові платежі . Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобовязання за договором не виконав, порушив істотні умови укладеного договору щодо сплати лізингових платежів. У звязку з цим виникла поточна заборгованість перед позивачем за фактичний строк користування предметом лізингу, яка станом на 30.12.2015 року становить загальну суму у розмірі 23463,51 грн., що підтверджується відповідним розрахунком в матеріалах справи та складається з наступного: - 8348,37 грн. заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; - 15115,14 грн. заборгованість за пенею. Суд звертає увагу на те, що виконання договору фінансового лізингу не припинено, проте умовами договору позивач не позбавлений права стягнути з лізингоодержувача поточну заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу. Виконання зобов'язання за укладеним договором фінансового лізингу було забезпечено порукою [PERSON] згідно з укладеним з нею договором поруки № OD30AX0000317550/1 від 19.03.2012. Предметом цього договору є надання поруки поручителем перед лізингодавцем за виконання лізингоодержувачем зобовязань за заявою про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу. При цьому, у випадку невиконання лізингоодержувачем зобовязань за договором, лізингоодержувач та поручитель відповідають перед лізингодавцем як солідарні боржники. Відповідно до п. п. 5 та 6 договору поруки, у випадку невиконання лізингоодержувачем будь-якого зобовязання, передбаченого п.1 цього договору, лізингодавець направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобовязання. Поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі лізингодавця на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги. З дотриманням зазначених вимог 18.05.2015 року позивач направив на адресу кожного з відповідачів вимогу про виконання забезпеченого зобовязання, що підтверджується копію реєстру №1679 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів. Проте зазначені вимоги були залишені відповідачами без задоволення. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов'язання із приводу надання фінансового лізингу та забезпечення його порукою, які регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», главою 58 ЦК України, параграфом 3 глави 49 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України , поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення поточної заборгованості за договором фінансового лізингу є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved