Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати виконавчий напис № 3366 від 09.09.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором № 817/06-КВ від 22 листопада 2006 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] у розмірі 69 266, 22 грн. та суми плати за вчинення виконавчого напису 300,00 грн., а всього на загальну суму 69 566,22 грн., таким що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитром Олександровичем відкрито виконавче провадження № 65814395 про стягнення з [PERSON] на підставі виконавчого напису № 3366 від 09.09.2020 року, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., заборгованості за кредитним договором № 817/06-КВ у розмірі 69 566 грн., на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Відповідно до даного виконавчого напису, нотаріус запропонував стягнути заборгованість, що виникла по кредитному договору № 817/06-КВ від 22.11.2006, на підставі договору про відступлення прав вимоги N 2273/К від 02.07.2020, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» . 22.11.2006р. ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого став ПАТ «Дельта Банк», та [PERSON] уклали кредитний договір № 817/06-КВ. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.06.2013 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 817/06-КВ від 22.11.2006 року. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25.09.2013 року заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 13.06.2013 року було змінено, стягнуто з боржника на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитом в сумі 32498,88 грн. Державним виконавцем Київського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №42684074 про примусове виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] . Постановою головного державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про закінченій виконавчого провадження від 25.06.2014 виконавче провадження №42684074 було закінчено у зв`язку зі сплатою боргу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій у повному обсязі. Позивач вважає, що кредитна заборгованість, у зв`язку з якою було вчинено виконавчий напис, є погашеною в 2014 році, не є безспірною, тому позов підлягає задоволенню. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2021 р. у справі відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав суду відзив, в якому проти задоволення позову заперечує, зазначає, що вони є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», Самаріним С.В. за кредитним договором заборгованість не погашена, зобов`язання по виплаті кредитних коштів не виконані, тому підлягають стягненню, також заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки вони документально не підтверджені. Третя особа, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, пояснень стосовно позовних вимог позивача суду не надавав, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надсилав. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на те, що неявка в судове засідання учасників справи, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. 22.11.2006р. між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 817/06-КВ. Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 13.06.2013 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ТОВ «Український промисловий банк», до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 817/06-КВ від 22.11.2006 року. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25.09.2013 року заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 13.06.2013 року було змінено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32498,88 грн. На виконання зазначеного рішення суду Київським районним судом м. Харкова 21.11.2013 року видано виконавчі листи № 640/4036/13-ц н/п 2/640/1635/13/11 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 32498,88 грн. Постановою головного державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про закінченій виконавчого провадження від 25.06.2014 закінчено виконавче провадження №42684074 з примусового виконання виконавчого листа №640/4036/13-а, виданого 21.11.2013р. Київським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 32498,88 грн. у зв`язку з повним виконанням рішення суду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2020 року відмовлено ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі , справа № 640/4036/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ТОВ «Український промисловий банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 817/06-КВ від 22.11.2006 року. 09 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3366, про стягнення з [PERSON] на користь ТО «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 69566 грн. за кредитним договором №817/06-КВ від 22.11.2006р. у розмірі 69566 грн., укладений між ТОВ «Український промисловий банк» правонаступник ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого на підставі договору відступлення прав вимоги від 02.07.2020р. є ТОВ «ЕЛІТ ФІНАНС». Стягнення заборгованості проводиться за період з 02.07.2020 по 01.09.2020. Вказаний виконавчий напис відповідачем було пред`явлено для примусового виконання. В провадженні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренко Д.О. перебуває виконавче провадження №65814395 з примусового виконання виконавчого напису №3366, виданий 09.09.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості в сумі 69566,22 грн. відповідно до кредитного договору №817/06-КВ від 22.11.2006 року. Статтями 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат`для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2Глави 16 розділу ІІ Порядку в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчого напису, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3Глави 16 розділу ІІ Порядку в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчого напису, передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитуватита одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що [PERSON] має безспірну заборгованість перед ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», за кредитним договором №817/06-КВ від 22.11.2006 року у розмірі 69566,22 грн. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 15.04.2020 року по справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як було встановлено судом, оскаржений виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №817/06-КВ від 22.11.2006 року, вчинений приватним нотаріусом 09.09.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, враховуючи, що матеріалах даної цивільної справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що нотаріус дійсно належним чином переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню з [PERSON] за спірним виконавчим написом, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.07.2021 забезпечено позов по даній цивільній справі шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом №3366, виданим 09.09.2020, вчиненим приватним нотаріусом Івано-Франкіського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. у виконавчому провадженні №65814395 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості в сумі 69566,22 грн., яке знаходиться в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренка Д.О. до завершення розгляду справи судом та набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, суд роз`яснює, що заходи забезпечення позову по даній справі, вжиті ухвалою суду від 02.07.2021, у зв`язку із задоволенням позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи у відповідності до положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908 грн. 00 коп. та сума сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн. 00 коп. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина третя статті 137 ЦПК України). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судомна підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно матеріалів справи 22.06.2021р. між [PERSON] та адвокатом Моісеєкно О.О. укладено договір про надання правничої допомоги. Відповідно до статті 2 Договору про надання правничої допомоги предметом є правнича допомога, яку адвокат зобов`язався надати клієнту по справі за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК Еліт-Фінанс», третя особа - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у Київському районному суді м. Харкова, а саме: правова оцінка обставин по суті спору, визначення можливого результату виконання доручення на підставі закону та практики його застосування; усні та письмові консультації Клієнта; ознайомлення з матеріалами справи; підготовка процесуальних документів (позову, заяв, пояснень, заяви про забезпечення позову) та ін. Статтею 3 Договору про надання правової (правничої) допомоги, укладеного між позивачем [PERSON] та адвокатом Моісеєнко О.О. сторони погодили, що адвокат приймає доручення клієнта щодо надання допомоги на наступних умовах сплати гонорару: фіксована сума, яка складає 5000,00грн. 01.11.2021р. [PERSON] та Моїсеєнко О.О. підписали акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 22.06.2021р. Також надано детальний розрахунок наданої правничої допомоги [PERSON] за договором про надання правничої допомоги від 22.06.2021 року, відповідно до якого витрати [PERSON] на професійну правову допомогу адвоката Моісеєнко О.О. склали 5000 грн. Згідно наданої квитанції позивачем [PERSON] сплачено адвокату Моісеєнко О.О. за правничу допомогу за договором від 22.06.2021р. -5000 грн. З урахуванням обставин справи, обсягу надання адвокатом Моісеєнко О.О. правових послуг, розмір витрат на професійну правничу допомогу суд вважає обґрунтованим. Таким чином, з ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved