Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в якому зазначив, що відповідно заяви відповідача 11 квітня 2007 року між сторонами укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 6500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач заборгованість за кредитним договором не погашає, у звязку з чим станом на 29.02.2016 р. має заборгованість на суму 29291,47 грн., яка складається з наступного: - 6296,55 грн. заборгованість за кредитом, - 16\~808 грн. 48 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4 315грн. 42 коп. заборгованість за пенею та комісією; - 500 грн. штраф (фіксована частина) - 1 371 грн. 02 коп. штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в суді позов визнав частково, на половину суми аргументуючи свої пояснення закінченням строків позовної давності, заборгованості по комісії (пені) строком на 1 рік, до іншої частини вимог просив застосувати строк позовної давності та відмовити у їх задоволенні, нічим документально його не підтверджуючи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 11.04.2007 р. між сторонами укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 6500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-13). У заяві позичальника на отримання кредиту зазначено, що відповідач надає згоду, що заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.7). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. У звязку з неналежним виконанням зобовязань за вказаним договором відповідач станом на 29.02.2016 року має заборгованість, яка складається з наступного: - 6296,55 грн. заборгованість за кредитом, - 16\~808 грн. 48 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4 315грн. 42 коп. заборгованість за пенею та комісією; - 500 грн. штраф (фіксована частина) - 1 371 грн. 02 коп. штраф (процентна складова) (а.с.4-7). Вирішуючи позов в частині стягнення відсотків суд враховує наступне. Пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця (29.02.2008 р.). За положеннями п. 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк погашення по кредиту в повному обсязі визначено не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній картці. Відповідачу видана картка, строк дії якої закінчився 28.02.2008 року. Відповідно до п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою, по закінченню строку дії картка продовжується Банком на новий строк шляхом надання клієнту карти з новим строком дії. Доказів, що після закінчення дії цієї картки Банком відповідачу була передана нова картка з новим строком дії, позивачем надано не було. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, із видачею нової платіжної картки із визначеним лімітом кредитних коштів (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року). Як вбачається з матеріалів справи, після закінчення строку дії договору не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, відповідач своїх зобовязань за договором не виконує. Доказів протилежного суду не надано. При вирішенні спору відповідач не заперечував наявність кредитної заборгованості, однак посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду та просив його застосувати . Також встановлено, що умовами договору № б/н від 29.02.2007 року, укладеного між сторонами, не передбачено (відповідно до ст. 259 ЦК України) спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за цим договором. Отже, строк дії картки закінчився 28.02.2010р., останній платіж в рахунок погашення заборгованості за договором здійснено відповідачем 27.06.2013 р. (а.с. 5), а з вказаним позовом позивач звернувся 11.04.2016р. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Враховуючи, що строк позовної давності відповідачем перервано (внесенням платежу 27.06.2013р.), вимоги про її застосування задоволені бути не можуть. Таким чином, позов в частині стягнення відсотків підлягає задоволенню. Вирішуючи вимоги про стягнення комісії, пені та штрафів, суд приходить до наступного. Позивачем заявлені вимоги про стягнення 4\~315 грн. 42 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1371 грн. 02 коп. штраф (процентна складова). Згідно заяви позичальника на отримання кредиту (а.с.7об), щомісячна комісія складає 0%. Тому слід вважати, що 4315 грн. 02 коп. є заборгованість лише з пені. Нарахування штрафів передбачено п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань більш ніж на 120 днів. Відповідно до статті 549 Кодексу, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки пеня і штраф є одним видом відповідальності - неустойкою, то є неможливим притягувати суб'єктів цивільних правовідносин до сплати штрафу й пені одночасно за одне й те саме правопорушення, оскільки буде порушено конституційний принцип, закріплений в ст. 61 Конституції України. Відповідна правова позиція міститься у Постанові Верховного суду України 6-2003цс15 від 21.10.2015р. Тому слід відмовити у стягненні з відповідача штрафу. Вирішуючи позов в частині стягнення суми пені суд приходить до наступного. Відповідач заявою просить застосувати до зазначених вимог строк позовної давності . Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Така правова позиція міститься в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19.11.2014р. (справа №6-160цс14). Таким чином стягненню підлягає сума пені за період з 01.03.2015 р. по 29.02.2016 року (дата направлення позову до суду, згідно поштового штемпеля ) в сумі 756 грн. 25 коп. (4315 грн. 42 коп. 3559 грн. 17 коп.), а в задоволенні іншої частини вимог з стягнення пені слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Тому позов підлягає частковому задоволенню, з стягненням з відповідача суми заборгованості за процентами та з пені в межах строку позовної давності. Судові витрати слід розподілити за положеннями ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial