Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з нею у шлюбі з 07 листопада 2015 року. Від шлюбу дітей не мають. Сімейні відносини не склались через несумісність характерів та різні погляди на життя. Тривалий час шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Він створив сім'ю з іншою жінкою, тому просив шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, в поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності за наявними у справі матеріалами. Відповідач в судове засідання не з'явилася, 24 листопада 2016 року та 09 грудня 2016 року зверталась із заявами про надання строку для примирення. Для з'ясування обставин щодо необхідності та доцільності надання строку для примирення подружжя, ухвалою суду від 29 листопада 2016 року явку відповідача в судове засідання для надання особистих пояснень визнано обов'язковою. 09 грудня 2016 року та 27 грудня 2016 року відповідачем подано заяви про відкладення розгляду справи. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, відповідач вдруге не з'явилася до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надала, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07 листопада 2015 року. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції у Тернопільській області. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. Між подружжям фактично не існує сімейних відносин. З січня 2016 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, мір до примирення не приймають. Сімейні відносини між подружжям припинились через різні погляди на життя. Рішення позивача про небажання збереження шлюбу є категоричним, викликано обґрунтованими причинами. Розлад в сім'ї не носить тимчасового характеру. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який створив іншу сім'ю. Вказана обставина має істотне значення і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Суд дійшов висновку, що заходи щодо примирення подружжя відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Аналіз вказаної статті дає підстави для висновку, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Судом встановлено факт, який свідчить про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів позивача. Таким фактом є створення позивачем іншої сім'ї. Вховуючи даний факт та факт відсутності у подружжя дітей, суд не вбачає підстав для надання строку на примирення. Зважаючи на викладене, відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Відсутні підстави, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу, встановлені статтею 110 Сімейного кодексу України. Частина 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову до суду позивачем було сплачено 551 грн. 20 коп. судового збору. Враховуючи позицію позивача, вказані витрати не підлягають відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved