Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка кадастровий номер 3522287400:02:000:6030 на території Трепівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. В зв`язку з хворобою та неможливістю здійснювати догляд за собою, догляд за булгаковим М.В. здійснював його син [PERSON] , який після смерті батька здійснив його поховання та вважав, що прийняв спадщину фактичними діями, так як розпорядився його будинком та іншим майном, фактично вступивши в його управління. У липні 2021 року [PERSON] переглядаючи сімейні папери випадково виявив державний акт серія КР-032783, який посвідчує право приватної власності на землю кадастровий номер 3522287400:02:000:6030яка знаходиться на території Трепівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області для ведення особистого селянського господарства. Позивач вважає причину пропуску поважною та просить поновити його через те, що не знав про існування спадкового майна. Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності. Вказав, що батько позивача помер [INFO] , тобто позивач мав можливість до 28 жовтня 2004 року звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та успадкувати все майно померлого у встановлений законодавством строк і спосіб. Звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини через 17 років після відкриття спадщини свідчить про спив позовної давності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане Казарнянською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області 28.04.2004, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , останній є батьком [PERSON] . Відповідно до довідки Казарнянської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 07.05.2019, [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований та проживав один в [ADDRESS] . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру після смерті [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України та п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є: принцип неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 41 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Підставою виникнення права приватної власності є також успадкування майна, що базується на правонаступництві. Цивільний процесуальний кодекс України у статті 2 закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до неї про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11 травня 1994 року, який діє для України з 11 вересня 1997 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. За змістом положень книги 6 ЦК України, спадкове право захищає власність фізичних осіб. Позивач пов`язаний зі спадкодавцем кровним спорідненням. Усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача, виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких є позивач. Враховуючи вищевикладене те, що після смерті спадкодавця із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто не звертався, спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв, позивач на день смерті спадкодавця не знав про існування спадкового майна, строк на прийняття спадщини позивачем порушений з причин, які суд визнає поважними, суд вважає за можливе визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності (викладено у відзиві на позовну заяву) суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України ). Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позивач дізнався про існування спадкового майна та можливість прийняти спадщину після смерті батька лише у липні 2021 року, а тому, суд відмовляє у задоволені клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.

Outcome: approved