Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] шляхом визнання за позивачем право власності на вказане майно; судові витрати покласти на відповідачів. Позов обґрунтований наступними обставинами. 08 листопада 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав із [PERSON] договір про надання споживчого кредиту № 11248865000, за яким [PERSON] отримала від банку грошові кошти у розмірі 75893,60 доларів США зі сплатою 13,4% річних за користування кредитом. 08 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], який передбачає надання квартири [ADDRESS] в забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту. 08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. [PERSON] зобовязання за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 14.07.2015 року за договором про надання споживчого кредиту утворилась заборгованість у розмірі 3438997,51 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судові засідання не зявлялися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подали. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 08 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11248865000. Відповідно до п. п. 1.1. та 1.3. договору Банк надає позичальнику однією сумою, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит в іноземній валюті в сумі 80000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором, з терміном погашення не пізніше 08 листопада 2017 року. Позичальник зобовязується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1215,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. За використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 13,4% річних. Згідно п. 1.4. договору кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на споживчі потреби. Відповідно до п. 2.1. договору у забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним договором банком приймається застава нерухомості, а саме трикімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. 08 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту №11248865000 від 08.11.2007 року, якою сторони погодили, зокрема, додати до договору додаток № 1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», а також додаток № 2 «Тарифи банку». 08 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON] укладено іпотечний договір, предметом якого є надання [PERSON], [PERSON] в іпотеку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] загальною площею 64,1 кв. м., житловою площею 45,6 кв. м. в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11248865000 від 08 листопада 2007 року. Зазначена квартира є приватною власністю іпотекодавців: 1/2 частина квартири належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.08.2003 року [PERSON]Ю, державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори по реєстру за № 7-2130; 1/2 частина квартири належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.09.2007 року [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу по реєстру за № 2073. 16 лютого 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту №11248865000 від 08 листопада 2007 року, відповідно до п. 2.1. якої позичальник з дати підписання цієї Додаткової угоди зобовязується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу складає 925,00 доларів США. День сплати ануїтетного платежу «08» число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобовязаний сплатити ануїтетний платіж. Пунктом 1 Додаткової угоди передбачено, що сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № 11248865000, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 11248865001. Відповідно до п. 3.2. Додаткової угоди позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 08 листопада 2027 року, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору. На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта Банк», до останнього перейшло право вимоги, яке виникло з договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки від 08.11.2007 року. Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли в звязку із невиконанням відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за договором про надання споживчого кредиту, які забезпечені іпотекою, суд вважає, що спірні відносини регулюються Розділом І Книги пятої ЦК України, які містять загальні положення про зобовязання та забезпечення виконання зобовязання, а також Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Станом на 14.07.2015 року сума заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11248865000 від 08.11.2007 року становить 3438997,51 грн. Таким чином, зобовязання [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк», які виникли із договору про надання споживчого кредиту № 11248865000 від 08.11.2007 року відповідачем в повному обсязі не виконані. Відповідно до п. 2.1.1. іпотечного договору, іпотекодержатель має право на усі передбачені законодавством України права іпотекодержателя, також має право вимагати від іпотекодавця дотримання прав іптекодержателя, що надані йому Законом України «Про іпотеку». Пунктом 4.1. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іподекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Пункт 5 іпотечного договору від 08 листопада 2007 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є законними, обґрунтованими та такими, що необхідно задовольнити. Разом із цим, суд враховує положення Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до змісту цього Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки вказаним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Оскільки судом встановлено сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому, задовольняючи позов, суд вважає необхідним вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що відповідає вимогам ст. 217 ЦПК України, яка надає суду право визначити порядок виконання рішення, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання. Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Так, в матеріалах справи містяться копія платіжного доручення № 67421753 від 29 грудня 2015 року та меморіальний ордер № 67134013 від 23 грудня 2015 року про сплату ПАТ «Дельта Банк» коштів за публікацію оголошення в газеті щодо виклику відповідача в судове засідання на загальну суму 540,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved