Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що 27.08.2010 року уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Три роки тому їхнє з відповідачем сімейне життя різко погіршилося, що в кінцевому результаті, два роки тому призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. 16.10.2016 року відповідач запропонувала йому залишити її у спокої та терміново, назавжди покинути місце спільного проживання, з причини того, що він не оправдав її сподівань та не може матеріально забезпечити їй гідне життя про яке вона мріяла. Позивач також вказує, що вони з відповідачем мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Останні місяці спільного проживання та деякий період потому між ними виникали сварки, свідком яких став їхній малолітній син, що негативно впливало на його психічний стан, причиняло йому моральні та душевні страждання. У них було достатньо часу на роздуми та можливість налагодити сімейні відносини, але навіть думка про можливе примирення викликала в обох постійне роздратування, що навпаки зробило їх зовсім чужими людьми. Крім того, позивач зазначає, що два роки тому вони повністю припинили спільне проживання, ведення спільного господарства та статеві відносини, тому за його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Майнових спорів між ними з відповідачем не має. Шлюб розривають вперше. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, укладений 27.08.2010 року, судові витрати покласти на нього. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак раніше надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, зазначив, що спір про поділ майна подружжя відсутній, дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з відповідачем (а.с. 22). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак, засобами поштового зв'язку надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову, спір про поділ майна подружжя відсутній, дитина буде проживати з нею, просить залишити прізвище [PERSON] (а.с. 27-28). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 27 серпня 2010 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського міського управління юстиції, актовий запис № 560 (а.с. 6, 23). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 18.01.2011 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 7). Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, сторони до примирення не спрямовані, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, стосунки не підтримують. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як відповідач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище - [PERSON]. За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У батьків неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], відсутній спір щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу, а тому суд вважає доцільним при ухваленні рішення про розірвання шлюбу встановити місце проживання дитини разом з матір'ю. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved