Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу в якій посилається на те, що між ними 2005 року був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 950. В період шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося через непорозуміння та конфлікти, які постійно виникали під час сімейного життя, внаслідок чого вони втратили повагу та почуття любові один до одного. В квітні 2014 року позивач був мобілізований до лав збройних сил України та після повернення в липні додому дізнався, що його дружина проживає із іншим чоловіком та має намір зареєструвати із ним шлюб. Позивач переконаний, що їхній шлюб носить формальний характер та вважає, що подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим та таким, що суперечить їхнім інтересам. Позивач також зазначає, що за таких умов, після розірвання шлюбу їхня неповнолітня дитина залишиться проживати разом із ним, про що сторони домовились. Враховуючи викладене позивач просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між ними розірвати та залишити на проживання доньку з позивачем. Позивач в судовому засіданні дав пояснення аналогічні викладеним в позові, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 22.07.2005 року було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 950, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] Відповідно до копій свідоцтва про народження серій [NUMBER] у сторін є неповнолітня донька - [PERSON], [INFO]. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. ь Статтею. 110 СК України, передбачено, що позом про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що сторони по справі не підтримують подружні стосунки, разом не проживають, не ведуть спільного господарства та не мають спільного сімейного бюджету, тому їхню сім'ю слід вважати такою, що фактично розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше перебування в шлюбі може суперечити інтересам одного з сторін. Що стосується прохання позивача про визначення місця проживання дітей, судом встановлено наступне. Стаття 160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Проте, як встановлено із позовної заяви та підтверджено сторонами в судовому засіданні між ними досягнуто згоду про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] [INFO], яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з батьком за його зареєстрованим місцем проживання. Таким чином сторони дійшли згоди у вирішенні питання про порядок проживання спільної неповнолітньої дитини, а тому в даному випадку між ними відсутній спір, який міг би вирішити суд. За таких умов, позовні вимоги про визначення місця проживання дитини не підлягає задоволенню за відсутністю спору між сторонами.

Outcome: partial