Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що він в період часу з 28.04.2014 року по 05.01.2016 року працював в КП «Сумижитло» Сумської міської ради. Наказом відповідача № 3-к від 05.01.2016 року його було звільнено з посади заступника директора за власним бажанням у звязку з порушенням відповідачем законодавства про працю та умов колективного договору (несвоєчасна виплата заробітної плати) відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України. Вказаним наказом була передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України та виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 17 календарних днів. Однак, відповідач розрахунком з ним не провів та не сплатив належних при звільненні виплат в розмірі 31704,74 грн. Тому вважає, що відповідач на підставі ст. 117 КЗпП України має виплатити йому середній заробіток за весь час розрахунку при звільненні. Згідно довідки відповідача № 133/15.01-05 від 02.03.2016 року середньомісячна заробітна плата позивача за два календарні місяці роботи склала 11862,56 грн., тому його середньоденна заробітна плата складає 269,60 грн. За таких обставин просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення судового рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги з підстав зазначених у позові підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, однак до суду не зявився. Згідно поданих заперечень, вважають, що КП «Сумижитло» СМР не могло вчасно провести з позивачем розрахунок при звільненні, оскільки на час звільнення позивача на примусовому виконанні у ВДВС Сумського міського управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження, боржником у якому є КП «Сумижитло» СМР. При примусовому виконанні зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем зазначеного відділу винесено постанову про арешт рахунків боржника, тому саме внаслідок виконання постанови про арешт коштів боржника КП «Сумижитло» СМР не мало змоги виплатити відповідні грошові суми при його звільненні. Оскільки, їх вина щодо нерозрахунку з позивачем у день звільнення відсутня, просять в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 28.04.2014 року по 05.01.2016 року перебував з КП «Сумижитло» СМР у трудових відносинах, працював на посаді заступника директора (а.с.6,7) Наказом Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради № 3-к від 05.01.2016 року «Про звільнення [PERSON]М.» позивача звільнено з посади заступника директора 05.01.2016 року за власним бажанням у звязку з порушенням КП СМР «Сумижитло» законодавства про працю та умов колективного договору (несвоєчасна виплата заробітної плати) відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України. Крім того, у наказі вказано про необхідність відділу бухгалтерського обліку виплатити [PERSON] вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України, виплатити компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 17 календарних днів за відпрацьований період з 28.04.2015 року по 05.01.2016 року (а.с.3). Натомість, відповідач розрахунки з позивачем не провів та не сплатив належних при звільненні виплат у розмірі 31704,74 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] Комунальне підприємство «Сумижитло» Сумської міської ради не виплатило належних позивачу сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, про що не заперечується відповідачем у наданих письмових запереченнях. При цьому доводи відповідача про відсутність його вини у затримці розрахунку при звільненні у звязку з накладенням арешту на рахунки боржника у виконавчому провадженні суд вважає необґрунтованими, оскільки ця обставина не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до п.п. 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) КП «Сумижитло» СМР від 02.03.2016 року № 133/15.01-05 позивачу [PERSON] нарахована заробітна плата за листопад 2015 року у розмірі 5931,28 грн., за грудень 2015 року у розмірі 5931,28 грн., загальна сума доходу за листопад-грудень 2015 року становить 11862,56 грн. (а.с.4). Виходячи з цього середньоденна заробітна плата позивача становить 269,60 грн. з розрахунку (5931,28 грн. + 5931,28 грн. / 44 робочі дні листопада-грудня 2015 року). Отже, затримка розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення даного рішення, складає період з 05.01.2016 року по 28.03.2016 року і становить 63 дні (січень 2016 року 18 днів, лютий 2016 року 21 день, березень 2016 року 19 днів). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.01.2016 року по 28.03.2016 року включно у сумі 15906,48 грн. (269,60 грн. х 18 = 4852,80 грн. за січень 2016 року) + (269,60 грн. х 19 = 5122,40 грн. за березень 2016 року) + 5931,28 грн., як середній заробіток за лютий 2016 року. Оскільки позивач при подачі даного позову був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1378 грн. 00 коп.

Outcome: approved