Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Краснолуцького міського суду від 27.09.2012 р. розпорядження міського голови м. Міусинськ про дострокове розірвання трудового контракту скасовано та поновлено його на роботі на посаді директора КП «Водхоз». Рішенням Краснолуцького міського суду від 25.02.2013 р. стягнуто на його користь з КП «Водхоз» середній заробіток у зв'язку з затримкою виконання судового рішення про поновлені на роботі. На виконання рішення Краснолуцького міського суду від 27.09.2012 р. розпорядженням міського голови м. Міусинськ № 13 від 25.02.2013 p., яке доведено під розпис, його поновлено на роботі та зобов'язано укласти трудовий контракт. Трудовий контракт між позивачем та міським головою укладено 28.03.2013 р. Вважає, що наявна затримка виконання судового рішення про поновлення його на роботі на посаді директора КП «Водхоз», що становить 30 календарних днів. Хоча розпорядженням міського голови м. Міусинськ від 25.02.2013 р. його поновлено на роботі, але трудові відносини фактично здійснено 28.03.2013 р. Крім того, бездіяльністю міського голови м. Міусинськ у зв'язку з порушенням трудових прав йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у втраті нормальних життєвих зв'язків і зумовлені додатковими зусиллями для організації життя. У зв'язку з чим просить стягнути з КП «Водхоз» Міусинської міськради середній заробіток за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі у розмірі 4008,90 гривень, моральну шкоду у сумі 1000 гривень, стягнути з міського голови м. Міусинськ Скоробогатова В.М. на користь КП «Водхоз» Міусинської міськради на покриття шкоди, нанесеної підприємству затримкою виконання рішення Краснолуцького міського суду про поновлення на роботі 5008,90 гривень. В судовому засіданні позивач свої вимоги, викладені в позові, підтримав у повному обсязі і просив задовольнити позов, посилаючись на обставини, викладені в ньому. При цьому позивач додав, що до обов'язків керівника КП «Водхоз» він приступив 26.02.2013 р. згідно свого же наказу, який дійсний та ніким не оскаржений. З 28.03.2013 р. був укладений контракт між ним та міським головою м. Міусинська. В проміжок часу з 26.02.2013 р. до 28.03.2013 р. він працював, що підтверджується графіком виходів, який знаходиться до теперішнього часу у нього через те, що підприємством КП «Водхоз» не видано розпорядження про передачу ним усіх документів. Заробітну плату він також до теперішнього часу не отримав, в трудових відносинах з КП «Водхоз» не перебуває. В зв'язку з тим, що порушено трудове законодавство та соціально-побутові умови, він докладає додаткові зусилля - необхідність судитися, а тому вважає, що йому спричинена моральна шкода. Представник відповідача Скоробогатова В.М. - Євфімович О.О. позовні вимоги не визнав та пояснив, що КП «Водхоз» у теперішній час знаходиться в процесі ліквідації, головою ліквідаційної комісії є Моісеєнко С.В. згідно укладеного з ним контракту. Позивач після поновлення його на роботі повинен був приступити до своїх обов'язків керівника КП «Водхоз», провести інвентаризацію. Всупереч закону позивач після укладення з ним контракту не зареєструвався в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, як і не реєструвався протягом усього часу свого перебування на посаді керівника КП «Водхоз», тобто з моменту утворення КП «Водхоз» позивач як керівник не перебуває зареєстрованим в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Це означає, що позивач не є керівником КП «Водхоз», не приступив до своїх обов'язків за укладеним з ним контрактом, не може вчиняти будь-які дії, пов'язанні з діяльністю КП «Водхоз». Розпорядження міського голови від 25.02.2013 р. і є виконанням рішення Краснолуцького міського суду Луганської області від 27.09.2012 р. про поновлення позивача на роботі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі та моральної шкоди. Представник відповідача КП «Водхоз» - Моісеєнко С.В. позовні вимоги не визнав та пояснив, що після рішення Краснолуцького міського суду Луганської області від 27.09.2012 р. про поновлення позивача на роботі, останній повинен був виконувати свої обов'язки за укладеним з ним контрактом від 14.11.2010 р., за яким його поновили на роботі, до укладення з ним іншого контракту. Позивач видав наказ від 26.02.2013 р. приступити до виконання обов'язків директора КП «Водхоз» Міусинської міської ради з 25.02.2013 р., але при цьому він не виконав вимоги чинного законодавства - не зареєструвався в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що свідчить про те, що позивач не приступив к обов'язкам керівника КП «Водхоз» після поновлення його на роботі. Рішення Краснолуцького міського суду Луганської області від 27.09.2012 р. про поновлення позивача на роботі виконано шляхом видання розпорядження міського голови від 25.02.2013 р., а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі, а як наслідок і моральної шкоди. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що рішенням Краснолуцького міського суду Луганської області від 27.09.2012 р. скасовано розпорядження міського голови м. Міусинськ Скоробогатова В.М. № 14 від 06.02.2012 р. «про дострокове розірвання контракту з [PERSON]», відновлено [PERSON] на роботі на посаді директора КП «Водхоз» виконкому Міусинської міської ради з 06.02.2012 р. Розпорядженням міського голови м. Міусинськ № 13 від 25.02.2013 р. поновлено позивача на посаді директора КП «Водхоз» виконкому Міусинської міської ради з 06.02.2012 р., зобов'язано позивача прибути до виконкому Міусинської міської ради 26.02.2013 р. для заключення з ним контракту як з керівником підприємства, що є у комунальній власності, на керівництво КП «Водхоз». Директором КП «Водхоз» [PERSON] видано наказ від 26.02.2013 р. приступити до виконання обов'язків директора КП «Водхоз» Міусинської міської ради з 25.02.2013 р., надати відпустку у кількості 16 календарних днів строком до 13.03.2013 р. включно з відповідними виплатами та відрахуваннями. Згідно наданого позивачем у судовому засіданні табелю обліку робочого часу від 14.03.2013 р. за його підписом позивач знаходився у відпустці з 26.02.2013 р. 28.03.2013 р. між виконавчим комітетом Міусинської міської ради та позивачем укладено контракт, яким передбачені права, обов'язки та відповідальність сторін, а також припинення контракту. Контракт діє з 28.03.2013 р. до 28.05.2013 р. Рішенням Краснолуцького міського суду Луганської області від 25.02.2013 р. стягнуто з КП «Водхоз» виконкому Міусинської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 06.02.2012 р. по 25.02.2013 р. включно у сумі 20044,50 гривень. Як зазначено у рішенні час затримки виконання рішення Краснолуцького міського суду від 27.09.2012 р. складає період з 28.09.2012 р. по 25.02.2013 р. включно. Згідно відомостей у ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців особами, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи - КП «Водхоз» виконкому Міусинської міської ради, уповноважений представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або особами, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи є Шатохин В.В. та Моісеєнко С.В. Позивач такою особою не являється. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими для виконання на всій території України. Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Пунктом 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р. передбачено, що відповідно до правил ст. 24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Таке ж виконання рішення суду про поновлення на роботі передбачено і ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки розпорядженням міського голови м. Міусинськ № 13 від 25.02.2013 р. поновлено позивача на посаді директора КП «Водхоз» виконкому Міусинської міської ради, тому суд вважає, що рішення Краснолуцького міського суду від 27.09.2012 р. виконане саме 25.02.2013 р. Звертаючись до суду з дійсним позовом, позивач представив наказ від 26.02.2013 р., який видано ним, будучи директором КП «Водхоз», в якому зазначено приступити до виконання обов'язків директора КП «Водхоз» Міусинської міської ради з 25.02.2013 р. Видавши наказ, зазначивши себе директором КП «Водхоз», позивач розумів, що рішення суду від 27.09.2012 р. про поновлення його на роботі виконане саме 25.02.2013 р.. Інших належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів про наявність затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі на посаді директора КП «Водхоз», що становить 30 календарних днів, позивачем не надано. Тому суд відповідно до вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався. Суд також враховує той факт, що рішенням Краснолуцького міського суду Луганської області від 25.02.2013 р. встановлено час затримки виконання рішення Краснолуцького міського суду від 27.09.2012 р. про відновлення [PERSON] на роботі на посаді директора КП «Водхоз» виконкому Міусинської міської ради, яким є період з 28.09.2012 р. по 25.02.2013 р. включно. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому суд вважає за встановлене вищезазначеним рішенням суду період з 28.09.2012 р. по 25.02.2013 р. включно, як період затримки виконання рішення Краснолуцького міського суду від 27.09.2012 р. про відновлення [PERSON] на роботі на посаді директора КП «Водхоз» виконкому Міусинської міської ради. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки суд не вбачає порушень трудових прав позивача з боку відповідача - КП «Водхоз» виконкому Міусинської міської ради щодо виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 26.02.2013 р. по 28.03.2013 р., тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Що стосується позовних вимог про стягнення з міського голови м. Міусинськ Скоробогатова В.М. на користь КП «Водхоз» Міусинської міськради на покриття шкоди, нанесеної підприємству затримкою виконання рішення Краснолуцького міського суду про поновлення на роботі 5008,90 гривень, суд також не знаходить підстав для їх задоволення у зв'язку з відсутністю такої шкоди. На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed