Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] , є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До Управління «Служба у справах дітей» від 04.11.2019 року надійшла заява від [PERSON] , у якій він просить влаштувати до державного закладу малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він не має житла, не працевлаштований, не має коштів для утримання своїх дітей. Мати дітей [PERSON] померла [INFO] . Батько просить надати йому час для виправлення ситуації: працевлаштуватись, винайняти житло. Управлінням [PERSON] було запропоновано помістити дітей до сім`ї патронатного вихователя на час подолання ним складних життєвих обставин. Він повідомив, що йому потрібен час для прийняття рішення. Відповідно до наказу Управління від 28.11.2019 № 18 дітей було влаштовано до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] . Прийнято рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 04.12.2019 № 678 «Про влаштування у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] ». Відповідач почав проживати та працювати на станції технічного обслуговування по [ADDRESS] . систематично (3-4 рази на місяць) спілкувався/зустрічався з дітьми, підтримував контакт з патронатним вихователем. До Управління «Служба у справах дітей» 22.01.2020 року надійшла заява від громадянина [PERSON] , у якій він просить продовжити строк перебування дітей у сім`ї патронатного вихователя до 6 місяців, у зв`язку з тим, що йому не вдалося заробити кошти, щоб винайняти житло та утримувати синів. Питання було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини та прийнято рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 11.02.2020 № 79 «Про продовження строку перебування малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у сім`ї патронатного вихователя [PERSON] . Під час перебування малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у сім`ї патронатного вихователя старшого хлопчика було влаштовано до Сумського закладу дошкільної освіти (центр розвитку дитини) № 18 «Зірниця». Діти були повністю на утриманні сім`ї патронатного вихователя: одяг, взуття, продукти харчування, іграшки, ліки тощо. Батько не брав участі в матеріальному забезпеченні синів. Згідно заяви, яка надійшла до управління 13.04.2020 року від громадянина [PERSON] , йому не вдалося подолати складні життєві обставини та він не має можливості забрати дітей, після закінчення строку перебування їх у сім`ї патронатного вихователя. Питання було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини. Прийнято рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 13.05.2020 № 237 «Про вибуття малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] із сім`ї патронатного вихователя [PERSON] » у зв`язку із закінченням строку перебування. Діти повинні були бути влаштовані до державних закладів. До Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 25.05.2020 року надійшла заява від батька дітей [PERSON] про те, що він знайшов житло і людину, яка буде йому допомагати доглядати за дітьми, та розглянути питання про повернення синів. Враховуючи вищезазначені обставини, спеціалістом Управління спільно з працівником Сумського міського центру соціальних служб було здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] , з метою обстеження умов проживання та проведення співбесіди з [PERSON] , яка погодилась здавати частину будинку, у якому вона проживає, родині [PERSON] та згоди на догляд за дітьми. Питання про повернення дітей було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини (витяг з протоколу № 6 від 28.05.2020). Згідно з рішенням Комісії дітей було повернуто батьку. [PERSON] попереджено про належне виконання батьківських обов`язків. З метою контролю за умовами проживання дітей, спеціалістами Управління 11.06.2020 року було здійснено вихід за адресою проживання дітей (без попередження). Для дітей створено належні умови проживання, їх знято з обліку як таких, що опинились у складних життєвих обставинах. До Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 20.08.2020 року надійшла заява від батька дітей [PERSON] про те, що його родина опинилась у складному матеріальному становищі: заявник просить влаштувати [PERSON] та [PERSON] до державних закладів, а сам поїде до Польщі на роботу. Питання було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини 31.08.2020, протокол № 12. Вирішено помістити дітей у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] . Прийнято рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 10.09.2020 № 457 «Про влаштування у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] ». З 11 вересня 2020 року діти проживають у сім`ї. [PERSON] з 20.08.2020 року на зв`язок не виходив, дітьми не цікавився. Тому просить відібрати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав, у зв`язку з неналежним виконанням батьком батьківських обов`язків по відношенню до дітей; передати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , органові опіки та піклування Сумської міської ради для подальшого їх влаштування; стягувати з [PERSON] , на особистий рахунок дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду 15.09.2020 і до досягнення дітьми повноліття. У підготовче засідання представник позивача Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи Сумського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у підготовче засідання не з`явився. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , згідно Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 04.04.2019 та Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 01.11.2018. Згідно Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 05.10.2019, [PERSON] , [INFO] померла [INFO] у віці 39 років, яка була матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , згідно Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 04.04.2019 та Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 01.11.2018. Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. п. 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З аналізу наданих доказів, суд вважає встановленим наявність фактів, які свідчать про неналежне виконання відповідачами своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей, що виразилось, зокрема, у незабезпеченні умов проживання на належному рівні, необхідного харчування дитини, їх медичного догляду та лікування. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п.п.2-5 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не забезпечує належних умов проживання для своїх дітей, не має постійного місця проживання, тому суд вбачає необхідність прийняти рішення про відібрання малолітніх дітей від відповідача, без позбавлення батьківських прав, у зв`язку з неналежним виконанням батьком батьківських обов`язків по відношенню до дітей та передати останніх органові опіки та піклування для подальшого їх влаштування. Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на особистий рахунок дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved