Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, 10.11.2014 року позивачу було здійснено пропозицію АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», який діяв від свого імені та ТДВ «СК»М-ЛАЙФ», на підставі Агентського договору №BD-24 від 07.04.2014, було укладено договір страхування та договір надання споживчого кредиту №85019674118 в розмірі 7082,66 грн, з яких 5498,96 грн на оплату товару, 1583,70 грн на оплату договору страхування. Розмір процентної ставки становив 0,01% річних. Строк дії договору становить 24 місяці. ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» передав всі права та обов'язки відповідачу в справі. Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору були порушені його права, як споживача: його не ознайомлювали працівники банку з умовами кредитування, оформлення кредиту проходило протягом півгодини, після чого йому було вручено кредитний договір, Заяву-оферту, яку він не читаючи із-за дрібного шрифту підписав, надіючись на добросовісність працівників банку. Банк не надав йому, позивачу, повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Він не отримував будь-яку довідку чи повідомлення, як окремого документу, із інформацією встановленою відповідно до ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», Правила Банку не отримував, не мав час належно ознайомитися із кредитним договором, оскільки він написаний дрібним шрифтом. Крім того, позивач вважає незаконним встановлення у кредитному договорі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх послуг банку за рахунок позивача. Відповідачем було нав'язано позивачу договір страхування. Отже, відповідач через необізнаність позивача уклав несправедливі умови кредитного договору, що є підставою визнання його недійсним. Позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір №85019674118 від 10.11.2014 р. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені. Представник позивача подав до суду заяву в якій просив розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, просив суд слухати справу у його відсутність, надав письмове заперечення, в якому просить у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що кредитний договір укладено відповідно до вимог ЦК України та інших нормативних актів. Позивач повністю ознайомився зі змістом та умовами договору, підписавши його власноручно. Крім того, [PERSON] не звертався до банку із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору, не скористався правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту, згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмове заперечення відповідача, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. 10.11.2014 року між позивачем та ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником всіх прав та обов'язків є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено кредитний договір №85019674118, відповідно до якого позивач отримав споживчий кредит в розмірі 7082,66 грн, з яких 5498,96 грн на оплату товару, 1583,70 грн на оплату договору страхування. Розмір процентної ставки становив 0,01% річних. Строк дії договору - 24 місяці. Як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що вказаний кредитний договір має бути визнаний судом недійсним, оскільки перед його укладенням працівники банку не ознайомили його належним чином з істотними умовами цього договору, натомість спонукали до швидшого підписання даного договору, а через маленький шрифт тексту договору він /позивач/ взагалі не мав можливості його прочитати і підписав, не читаючи, сподіваючись на добросовісність працівників банку, дані обставини свідчать про те, що відповідачем при укладенні вказаного кредитного договору було порушено ряд норм Закону України «Про захист прав споживачів», «Про третейські суди». Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Пунктом 14 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року передбачено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК ( статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 ЗУ «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі; недодержання письмової формі тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання договору недійсним, суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у Постанові ПВС України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони у належній формі не досягли згоди щодо хоча б однієї з його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Отже, позивач, уклавши кредитний договір, отримав кредитні кошти та зобов'язався повертати кредит та сплачувати проценти, відповідно до умов цього договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Частиною 4 ст. 202 ЦК України передбачено, що двосторонній правочин є погоджена дія двох сторін. Недійсність правочину передбачено частиною 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до якої підставою його недійсності є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України. У судовому засіданні з'ясовано, що оспорюваний кредитний договір, укладений у письмовій формі, що відповідає вимогам статті 1055 ч.1 ЦК України, та відповідно до пунктів 10 та 13 цього ж договору позивач засвідчив про те, що йому відомі умови договору. Доводи позивача в тій частині, що він не мав час належно ознайомитися з умовами кредитування, що його примусили укласти договір страхування, оскільки не нададуть споживчий кредит, суд оцінює критично, так як позивач є особою дієздатною, та повинен був та міг сприймати умови договору, що стверджується його підписом. Крім цього позивач, укладаючи кредитний договір, договір страхування поставив власний підпис, який він не оспорює. Вказані обставини обумовлюють отримання позивачем кредитної суми у розмірі 5498,96 грн та 1583,70 грн для добровільної оплати Договору страхування. Визнання та усвідомлення умов договору підтверджується тим, що позивач отримав від відповідача кредитні кошти, розпорядився ними на власний розсуд, погодився із графіками здійснення платежів, підписавши договір. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Тобто, суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Отже, у позові порушується питання про визнання кредитного договору недійсним у цілому, в той час, коли оспорюються лише його окремі положення. Крім цього, не зважаючи на те, що окремі положення договору оспорюються позивачем, однак ці положення ним було виконано, а саме, кредитні кошти в розмірі 7082,66 грн. ним отримано, договір страхування, за яким страхова сума в розмірі 1583,70 грн. внесена за рахунок наданого кредиту.

Outcome: dismissed