Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 03.08.2017 року по 31.12.2019 року в розмірі 11227,89 грн. та інфляційні втрати за період з 03.08.2017 року по 31.12.2019 року в розмірі 30434,62 грн., а всього стягнути 41662,51 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.09.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 130 920,00 грн., яка еквівалентна 6000,00 доларів США станом на 17.09.2015 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем свого зобов`язання за договором позики, позивач звернувся до суду з позовної заявою про стягнення з відповідача суми боргу за договором. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.08.2017 року по цивільній справі № 644/2432/17, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу еквівалентну 6000 доларів США, що за курсом Національного банку України на 03 серпня 2017 року становить 155400,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 15.08.2017 року. На виконання рішення суду позивачу видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області. На підставі виконавчого листа виданого 26.09.2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, постановою державного виконавця від 11.09.2017 року відкрито виконавче провадження № 54654648. Станом на час подання позовної заяви сума заборгованості відповідачем не погашена. Згідно відповіді начальника відділу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) від 14.02.2020 року, з боржника [PERSON] стягнуто 1018,18 грн. та 205,68 грн. Таким чином, станом на 14.02.2020 року сума заборгованості відповідача [PERSON] за рішенням суду становить 154 424,68 грн. Позивач зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем рішення суду утворилась заборгованість, яка складається відсотків від простроченої суми заборгованості в розмірі 3 % річних та інфляційних збитків. Згідно розрахунку наданого позивачем, заборгованість відповідача зі сплати 3 % річних у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання за період з 03.08.2017 року по 27.02.2019 року складає 7331,47 грн., за період з 28.02.2019 року по 09.04.2019 року 520,25 грн., за період з 10.04.2019 року по 31.12.2019 року 3376,17 грн. Загальна сума заборгованості за відсотками за період з 03.08.2017 року по 31.12.2019 року становить 11 227,89 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційних збитків за період з 03.08.2017 року по 31.12.2019 року в розмірі 30 434,62 грн., зокрема за період з 03.08.2017 року по 27.02.2019 року в розмірі 26 573,40 грн., за період з 28.02.2019 року по 09.04.2019 року в розмірі 1389,44 грн., за період з 10.04.2019 року по 31.12.2019 року в розмірі 2470,78 грн. Ухвалою суду від 24.02.2020 року відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Копія даної ухвали разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримана відповідачем 24.03.2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням, яке знаходиться в матеріалах справи. Таким чином, відповідач належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі та встановлення строку для подання відзиву. Протягом встановленого судом строку, відповідачем відзив на позовну заяву не подавався. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами, у зв`язку з відсутністю клопотання сторін про інше, відповідно до положень ст. ст. 274-279 ЦПК України. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Від позивача до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.09.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 130 920,00 грн., яка еквівалентна 6000,00 доларів США станом на 17.09.2015 року. У встановлений термін відповідач грошові кошти не повернула, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача суми боргу за договором. 03.08.2017 року заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 644/2432/17, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу еквівалентну 6000 доларів США, що за курсом Національного банку України на 03 серпня 2017 року становить 155400,00 грн. Рішенням суду також вирішено витання про стягнення з відповідача на користь держави судових витрат. Рішення суду набрало законної сили 15.08.2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 26.09.2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист у справі № 644/2432/17, який було подано на примусове виконання до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області. 11.09.2017 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області було відкрито виконавче провадження № 54654648 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 155400,00 грн. Згідно відповіді начальника відділу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) від 14.02.2020 року, з боржника [PERSON] 27.02.2019 року стягнуто 1018,18 грн. та 09.04.2019 року стягнуто 205,68 грн. Таким чином, станом на 14.02.2020 року сума заборгованості відповідача [PERSON] за рішенням суду становить 154 424,68 грн. Доказів того, що на час подання позовної заяви відповідачем погашено суму заборгованості за рішенням суду матеріали справи не містять. На даний час рішення суду у справі № 644/2432/17 відповідачем не виконується, виконавче провадження триває. Відповідно до обставин, зазначених у позові, внаслідок односторонньої відмови відповідача від своїх зобов`язань за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.08.2017 року у справі № 644/2432/17, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка складається з 3 % річних від простроченої суми за період з 03.08.2017 року по 27.02.2019 року в розмірі 7331,47 грн., за період з 28.02.2019 року по 09.04.2019 року в розмірі 520,25 грн., за період з 10.04.2019 року по 31.12.2019 року в розмірі 3376,17 грн. Загальна сума заборгованості за відсотками за період з 03.08.2017 року по 31.12.2019 року становить 11 227,89 грн. Розмір інфляційних збитків за період з 03.08.2017 року по 31.12.2019 року в розмірі 30 434,62 грн., зокрема за період з 03.08.2017 року по 27.02.2019 року в розмірі 26 573,40 грн., за період з 28.02.2019 року по 09.04.2019 року в розмірі 1389,44 грн., за період з 10.04.2019 року по 31.12.2019 року в розмірі 2470,78 грн. Згідно з приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, сформованого у справі № 6-369цс15 від 02.09.2015 року, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її тримання. Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній позовній заяві кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України. З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість,\~яка складається\~з 3\~%\~річних від\~простроченої суми\~заборгованості за\~період з 03.08.2017 року по 27.02.2019 року в розмірі 7331,47 грн., за період з 28.02.2019 року по 09.04.2019 року в розмірі 520,25 грн., за період з 10.04.2019 року по 31.12.2019 року в розмірі 3376,17 грн. Загальна сума заборгованості за відсотками за період з 03.08.2017 року по 31.12.2019 року становить 11 227,89 грн. Розмір інфляційних збитків за період з 03.08.2017 року по 31.12.2019 року в розмірі 30 434,62 грн., зокрема за період з 03.08.2017 року по 27.02.2019 року в розмірі 26 573,40 грн., за період з 28.02.2019 року по 09.04.2019 року в розмірі 1389,44 грн., за період з 10.04.2019 року по 31.12.2019 року в розмірі 2470,78 грн. Загальна сума заборгованості інфляційних збитків становить 30 434,62 грн. Вказані суми вирахувані, виходячи з суми залишку основного зобов`язання, встановленого рішенням суду у цивільній справі № 644/2432/17. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 41662,51 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Відповідно до\~ч.\~6\~ст.\~141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є особою з інвалідністю 2-ї групи та має право на пільги, встановлені законодавством України, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 08.05.2019 року, у зв`язку з чим звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати за подання заяви в розмірі 840,80 грн., який визначений станом на час подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved