Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом та просить суд розірвати шлюб з відповідачем, тому що їх сім'я розпалася через сварки на побутовому ґрунті, не зійшлися характером, відсутнє взаєморозуміння, гармонійні відносини. Окрім того позивач просить суд стягнути з відповідача в її користь аліменти у встановленому законом порядку на утримання її сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], а також аліменти на її утримання у встановленому законом порядку на час перебування у декретній відпустці. В судове засідання позивач не зявився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, з позовними вимогами позивача ознайомлений, про день та час розгляду справи був повідомлений, про важливість своєї відсутності суд не повідомив. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані, знайшли свого підтвердження та підлягають задоволенню, тому як судом встановлено, що позивач та відповідач з 16 жовтня 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого в них є син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], шлюб сторін носить формальний характер, сторони тривалий час шлюбних відносин не підтримують і спільно не проживають, втратили один до одного відчуття любові, спора про місце проживання дітей і про майно між ними немає, позивач категорично просить суд шлюб розірвати. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що батьком малолітніх дітей є відповідач по справі, діти проживають разом з позивачкою окремо від відповідача та знаходяться на утриманні та вихованні позивачки. Відповідно до вимог ст.. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачка самостійно займається вихованням та утриманням дітей, ніде не працює, знаходиться у важкому матеріальному положенні, відповідач, будучи рідним батьком дитини, не маючи постійного місця роботи і стабільного заробітку, але будучі здоровою, працездатною людиною, будь якої матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, інших аліментів не сплачує та будь яких стягнень з його заробітку доходу не здійснюється. Позивачка по справі знаходиться у відпустці за догляду за меншою дитиною та потребує як і дитина матеріальної допомоги збоку відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до частини 4 вказаної статті право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/6 частини свого заробітку на утримання дружини. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення та приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі.

Outcome: approved