Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15.09.2004 року позивач придбала у гр. [PERSON] будинок [ADDRESS] області за яким у встановленому на той час порядку законом порядку була закріплена земельна ділянка для обслуговування даного будинку площею 796 кв.м. Дана обставина підтверджена копіями договору купівлі-продажу від 15.09.2004 року, витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно та технічного паспорту на будинок від 05.05.2004 року, які позивач надала суду при подачі позовної заяви. До придбання позивачем у [PERSON] будинку [ADDRESS], вона рішенням №610 19-ї сесії 24-го скликання від 19.02.2004 року Ірпінської міської ради Київської області закріпила за придбаним позивачем будинком лишки землі пл. 196 кв.м. та її межі, в зв'язку з чим норма та межі земельної ділянки були встановлені площею 796 кв.м. по фактичному користуванню. До прийняття Ірпінською міською радою Київської області рішення про закріплення норми земельної ділянки біля будинку позивача пл. 796 кв.м., [PERSON] погодила також і межі даної земельної ділянки із всіма суміжними землекористувачами ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS]. На час придбання позивачкою будинку [ADDRESS] норма земельної ділянки та межі біля даного будинку були чітко визначені і із всіх сторін земельна дана ділянка була огороджена парканом, то позивач зразу ж після придбання нею будинку звернулась до Ірпінської міської ради з заявою про передачу у власність даної земельної ділянки. Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 12.09.2005 року №1349-39-ІV їй був наданий дозвіл на приватизацію земельної ділянки біля даного будинку пл.0,0796 га. в існуючих межах і яку отримала від попереднього власника будинку. Ширина моєї ділянки при погодженні меж в тилу становила 11,75метри. Вищевикладені обставини підтверджені копією рішення №1349-39- 1V від 12.09.2005 року Ірпінської міської ради Київської області та технічного паспорту на будинок за 2004 рік. В позові позивачка зазначила, що перебувала в тривалому відрядженні за кордоном, відповідачка [PERSON], власниця 56/100 частин будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2003 року у [PERSON], самовільно демонтувала 25,80м існуючого між їхніми земельними ділянками паркану з фундаментом та встановила новий паркан із зміщенням його в сторону земельної ділянки в тилу на 1,3 метра та 0,6 метра. На незаконно захопленій земельній ділянці відповідачка встановила надвірний туалет та провела добудову до своєї частини будинку з порушенням відстані до існуючої межі між ділянками. Відповідачка [PERSON] посилається на те, що вона придбала у [PERSON] по договору купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,0453 га біля частини будинку [ADDRESS] у зв'язку з придбанням нею 56/100 частин даного будинку, де [PERSON], попередня власниця даного будинку, була власницею земельної ділянки біля даного будинку на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 18.09.2000 року за №954 на підставі рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 21.03.2000 року за №71/1. [PERSON] ставши власницею будинку [ADDRESS] по договору дарування від [PERSON] 16.01.1992 року, фактично отримала біля будинку земельну ділянку площею 687 кв.м, оскільки [PERSON] не могла передати [PERSON] більше, ніж отримала сама від [PERSON] 26.01.1982 р. По лінії «А»-«Д» прилеглої до спірної межі, в тилу земельної ділянки іі ширина становила 16,5метра. Підтверджена як матеріалами Ірпінського БТІ на домоволодіння [ADDRESS] та [ADDRESS], так і актом встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки [PERSON] в натурі від 22.02.2000 року, в якому чітко вказано, що межі проходять з [PERSON] (це [ADDRESS] «по дерев'яній огорожі», абрис до даного погодження (ділянки [ADDRESS]) свідчать, що межа між даними ділянками в тилу даних ділянок була рівною. [PERSON] був виданий Державний акт на землю, який не відповідав ні площі, ні фактичному розташуванню даної земельної ділянки, тобто існуючим межам, ні акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 22.02.2000 року - межа між ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] в тилу ділянки вказана неправильно, а саме вигнута. В документах про «перенесення меж земельної ділянки» [PERSON] вбачається, що не вказані навіть зовнішні розміри меж та площа земельної ділянки [PERSON], як і всієї земельної ділянки біля будинку [ADDRESS], оскільки [PERSON] придбала у [PERSON] лише частину її земельної ділянки. А це сталось тому, що коли [PERSON] виготовляла свій Державний акт на землю, кадастрову зйомку та технічну документацію на виготовлення Державного акту на придбану нею земельну ділянку вона не робила, а тому ТОВ «Бучанське земельно-кадастрове бюро» «відновило межі» не відповідно до вимог закону, а як замовила [PERSON], та ще й без погодження із суміжними землекористувачами. Про те, що межа між позивачем та відповідачів земельними ділянками зміщена в бік земельної ділянки позивача, підтверджено і висновком судової будівельно-технічної експертизи №СЕ-1-1-328/15 від 21.08.2015 року. Із названого висновку судової будівельно-технічної експертизи вбачається,що фактичний порядок користування досліджуваними ділянками станом на час проведення експертизи дійсно змінився у порівнянні з порядком користування зазначеними земельними ділянками станом на 2004- 2009 роки. Так, розміри та площа ділянки позивача суттєво змінилися, а ширина ділянки позивача в тилу, прилеглої до спірної межі, зменшилась з 11,75м до 9,67м., тобто за два метри. Межа ділянки суміжна з домоволодінням [ADDRESS], збільшилась на 1,1м; а з домоволодінням [ADDRESS] на 0,53м згідно висновку експертизи (табл.1 зіставлення меж моєї ділянки), тобто приблизно на 20м. Це сталося внаслідок того, що позивачка встановлюючи терміновий паркан, з одного боку, вимушена була обігнути п'ятиметрову липу, розташовану безпосередньо на ділянці; а з другого боку порівняла паркан з сусідами по всій [ADDRESS], розташованими нижче за неї. Але цей паркан є тимчасовим і без фундаменту і позивач має його здвинути в бік своєї земельної ділянки на 20кв.м відповідно до листа Головного архітектора м.Ірпінь [PERSON] від 22.08.2014, після її звернення до Ірпінської міської ради по данному питанню. Таким чином, законна фактична площа ділянки позивачки на сьогодні становить 773м2 ( 793,0 кв.м - 20, 0 кв.м). Як зазначено експертизою, розміри та площа земельної ділянки [ADDRESS], яка знаходиться у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON] не відповідають розмірам та площі, визначеним технічною документацією за період з 2004р. по 2009р., тобто конфігурація змінилася по всьому її периметру, що також графічно зображено на рисунку №7 та у додатку №1 до даного висновку. Спільна межа між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS], зокрема вздовж спірного паркану в тильній частині ділянок, на момент проведення обстеження знаходиться у недобудованому стані (фото 7,8,13-15), ще більше в бік земельної ділянки [ADDRESS], а саме у найвіддаленішій точці А на 1,05 метри та в найближчій точці Б на 0,12 метри (рисунок №8), в зрівнянні з попереднім порушенням у 2005р. Ширина ділянки [ADDRESS] в тилу, прилеглої до спірної межі становить відтепер 20,30м, а не 18,40м, як під час її приватизації, тобто вона збільшилась майже на 2метри! Саме з цього приводу спірна межа між ділянками сторін стала вигнутою, а не рівною. Площа ділянки № 15 з 740,0 кв.м збільшилась до 774,0 кв.м, тобто ще на 34м. В цілому, завдяки махінаціям, площа ділянки [ADDRESS] по [ADDRESS] була збільшена на 87,0 кв.м (53,0 кв.м+34,0 кв.м). Позивач на протязі тривалого часу з вини відповідачки [PERSON] вимушена нервувати. Неодноразово із-за протиправних дій сім'ї [PERSON] зверталася в міліцію, так як від сина відповідачки чула погрози про фізичне знищення та заподіяння тілесних ушкоджень, травив на позивача свою собаку. За цей період у позивача в будинку були побиті і вікна. В результаті протиправних дій сім'ї відповідачки [PERSON] позивач змушена була витрачати свій час на захист та відновлення своїх прав, порушувати свій звичайний спосіб життя, пережити нервовий стрес, а також звертатися до медичних установ для відновлення свого здоров'я, оскільки агресія, погрози та самоуправні дії з боку сім'ї [PERSON] негативно вплинули на її здоров'я. Заподіяну [PERSON] моральну шкоду позивач визначає в розмірі 30000 гривень. Такий розмір моральної шкоди визначає з врахуванням часу порушення відповідачкою прав як землекористувача та часу незаконного знаходження її паркану на земельній ділянці і фактичного користування нею. Позивач та представник позовну заяву підтримали та просили її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні був відсутній, надав письмові заперечення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15.09.2004 року позивач придбала у [PERSON] будинок [ADDRESS] області за яким у встановленому на той час порядку законом порядку була закріплена земельна ділянка для обслуговування даного будинку площею 796 кв.м. Дана обставина підтверджена копіями договору купівлі-продажу від 15.09.2004 року, витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно та технічного паспорту на будинок від 05.05.2004р. До прийняття Ірпінською міською радою Київської області рішення про закріплення норми земельної ділянки біля будинку позивача пл. 796 кв.м., [PERSON] погодила також і межі даної земельної ділянки із всіма суміжними землекористувачами ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS]. На час придбання позивачкою будинку [ADDRESS] норма земельної ділянки та межі біля даного будинку були чітко визначені і із всіх сторін земельна дана ділянка була огорожена парканом, то позивач після придбання будинку звернулась до Ірпінської міської ради з заявою про передачу у власність даної земельної ділянки. Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 12.09.2005 року №1349-39-1V позивачу був наданий дозвіл на приватизацію земельної ділянки біля даного будинку пл.0,0796 га. в існуючих межах і яку отримала від попереднього власника будинку. Ширина ділянки позивача при погодженні меж в тилу становила 11,75метри. Вищевикладені обставини підтверджені копією рішення №1349-39- 1У від 12.09.2005 року Ірпінської міської ради Київської області та технічного паспорту на будинок за 2004 рік, які я додала при подачі позовної заяви (а.с.35 т.1) [PERSON] ставши власницею будинку [ADDRESS] по договору дарування від [PERSON] 16.01.1992 року, фактично отримала біля будинку земельну ділянку площею 687 кв.м, оскільки [PERSON] не могла передати [PERSON] більше, ніж отримала сама від [PERSON] 26.01.1982 р. По лінії «А»-«Д» прилеглої до спірної межі, в тилу земельної ділянки іі ширина становила 16,5метра.(а.с. 112-115, 130, 131 т.1 справи №367/7658/13-ц) В документах про «перенесення меж земельної ділянки» [PERSON] вбачається, що не вказані навіть зовнішні розміри меж та площа земельної ділянки [PERSON],, як і всієї земельної ділянки біля будинку [ADDRESS], оскільки [PERSON] придбала у [PERSON] лише частину її земельної ділянки. [PERSON] виготовляла свій Державний акт на землю, кадастрову зйомку та технічну документацію на виготовлення Державного акту на придбану нею земельну ділянку вона не робила, а тому ТОВ «Бучанське земельно-кадастрове бюро» «відновило межі» в порушення вимог закону, та як замовила [PERSON], та без погодження із суміжними землекористувачами. (a.c.66-74 т.1, a.c.272 т.1) Підтверджена як матеріалами Ірпінського БТІ на домоволодіння [ADDRESS] та [ADDRESS], так і актом встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки [PERSON] в натурі від 22.02.2000 року, в якому чітко вказано, що межі проходять з [PERSON] (це [ADDRESS] «по дерев'яній огорожі», а абрис до даного погодження (ділянки [ADDRESS]) свідчать, що межа між даними ділянками в тилу даних ділянок була рівною. (а.с.46 т.2 технічної документації на будинок [ADDRESS]) Межа між земельними ділянками позивачем та відповідачів зміщена в бік земельної ділянки позивача, підтверджено і висновком судової будівельно-технічної експертизи №СЕ-1-1-328/15 від 21.08.2015 року. Із названого висновку судової будівельно-технічної експертизи вбачається,що фактичний порядок користування досліджуваними ділянками станом на час проведення експертизи дійсно змінився у порівнянні з порядком користування зазначеними земельними ділянками станом на 2004- 2009 роки. Розміри та площа ділянки позивача суттєво змінилися, а ширина ділянки позивача в тилу, прилеглої до спірної межі, зменшилась з 11,75м до 9,67м., тобто за два метри. Слід зазначити, що межа ділянки позивача, суміжна з домоволодінням [ADDRESS], збільшилась на 1,1м; а з домоволодінням [ADDRESS] на 0,53м згідно висновку експертизи (табл.1 зіставлення меж ділянки позивача, тобто приблизно на 20м. Це сталося внаслідок того, що позивачка встановлюючи терміновий паркан, з одного боку, вимушена була обігнути п'ятиметрову липу, розташовану безпосередньо на ділянці; а з другого боку порівняла паркан з сусідами по всій [ADDRESS], розташованими нижче за неї. Але цей паркан є тимчасовим і без фундаменту і позивач має його здвинути в бік своєї земельної ділянки на 20кв.м відповідно до листа Головного архітектора м.Ірпінь [PERSON] від 22.08.2014, після мого звернення до Ірпінської міської ради по данному питанню. Таким чином, законна фактична площа ділянки позивачки на сьогодні становить 773м2 ( 793,0 кв.м - 20, 0 кв.м). Як зазначено експертизою, розміри та площа земельної ділянки [ADDRESS], яка знаходиться у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON] не відповідають розмірам та площі, визначеним технічною документацією за період з 2004р. по 2009р., тобто конфігурація змінилася по всьому її периметру, що також графічно зображено на рисунку №7 та у додатку №1 до даного висновку. Частинами 1 і 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В судовому засіданні та оглянувши матеріали цивільної справи № 367/4606/14-ц позивачем не було надано доказів на обставини зазначені в позовній заяві та стягнення моральної шкоди в розмірі 30000 тис. грн. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельній ділянці здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і заподіяння вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, зазначені норми Закону та висновок судової будівельно-технічної експертизи, суд дійшов висновку, що відповідачем при встановленні паркану та меж земельної ділянки відбувалось з порушенням чинного законодавства. Згідно із ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд стягує із відповідача на користь позивача судові витрати по справі, а саме витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial