Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він являється власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача, яка не є членом його сім'ї, хоча і вселилася в квартиру з його згоди. Відповідач за місцем реєстрації не проживає більше десяти років, у зв'язку з чим, він змушений нести додаткові витрати за комунальні послуги. Посилаючись на ст.71,72 Житлового кодексу України, ст.319 ЦК України, просив визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеним житлом. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач являється власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON]. Остання не являється членом сім'ї власника житла. За місцем реєстрації відповідач не проживає з 2008 року. Вказані обставини підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №73028863 від 16 листопада 2016 року, довідкою Дарївської сільської ради Білозерського району Херсонської області за №02-20/720 від 24 жовтня 2016 року. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Враховуючи, що відповідач, яка не є членом сім'ї позивача, відсутня за місцем реєстрації: [ADDRESS], з 2008 року, остання створює позивачу перешкоди у користуванні своїм майном, у зв'язку з чим, вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним житлом. Посилання позивача на ст.ст.71, 72 Житлового кодексу України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані норми права регулюють відносини наймача житла щодо проживання в будинках державного або громадського житлового фонду, а отже не застосовуються до правовідносин, які виникли між сторонами. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрат. Враховуючи, що позивачем понесені витрати за сплачений судовий збір в суму 551 грн. 20 коп., вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved