Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом який обґрунтував тим, що йому на праві власності на нерухоме майно належить житловий будинок [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстрований і відповідач у справі (колишня невістка позивача), також в будинку зареєстровані та проживають його малолітні онуки [PERSON] та [PERSON] діти відповідача та його сина [PERSON] . Відповідач 17.01.2019 поїхала на заробітки, по теперішній час у вищевказаному житлі не проживає, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні будинку, її особистих речей в будинку немає. Перешкод у користуванні будинком позивач та члени його сім`ї відповідачу не чинили, вона в добровільному порядку з місця реєстрації не знімається, в липні 2019 року нею подано позов про розірвання шлюбу з його сином [PERSON] , який рішенням Чорнухинського районного суду розірвано 07.11.2019. Посилаючись на те, що відповідач вже понад один рік без поважних причин не проживає у житловому будинку, що створює йому великі незручності та перешкоджає як власнику у здійсненні майнових прав, просив визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним будинком. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позові. Крім того зазначив, що він також позбавлений змоги оформити субсидію. Відповідач в силу ч.ч.5,6 ст.128 ЦПК України вважається такою, що належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Суд на підставі ст.223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 19.06.2004 року позивач є власником житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] (а.с.11). Право власності позивача на вказане майно 19.06.2004 було зареєстровано Комунальним підприємством «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а.с.10). З довідки виконавчого комітету Чорнухинської селищної ради Полтавської області від 23.01.2020, вбачається, що власником згаданого домоволодіння є [PERSON] , у вказаному будинку зареєстровані, окрім інших осіб, і відповідач [PERSON] (а.с.12). Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 07.11.2019 шлюб між сином позивача [PERSON] і [PERSON] розірвано (а.с.69). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов господарства від 12.12.2019 [PERSON] зареєстрована у будинку [PERSON] , але не проживає (а.с.13). Свідок [PERSON] суду показала, що знайома з позивачем та його невісткою, вони проживають в одному селі. Дружина позивача ходить до неї в гості. Вона також часто буває у будинку [PERSON] . В січні 2019 року його дружина повідомила їй, що відповідач збирається їхати незабаром на заробітки. Коли на свято Водохреща 19 січня 2019 року вона була в будинку позивача, відповідач вже поїхала. [PERSON] суду показала, що проживає в одному селі зі сторонами. Разом з відповідачем в січні 2019 року вона була членом виборчої комісії. Остання говорила їй, що поїде на заробітки. Від дружини позивача вона дізналася, що [PERSON] виїхала з села числа 17 -18 січня 2019 року. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями статті 64 ЖК УРСР 1983 року передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР 1983 року припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. З огляду на викладене, оскільки як член сім`ї власника будинку відповідач понад один рік у згаданому будинку не проживає, докази поважності причин її відсутності у справі, а також того, що відповідач вчиняє дії, які б свідчили, що вона вважає цей будинок своїм житлом, відсутні, тому її слід визнати такою, що втратила право користування цим житлом. У зв`язку з задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved