Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за договорами позики. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики, відповідно до якого [PERSON] передані грошові кошти в сумі 6 329 134, 90 гривень зі строком повернення до 30 грудня 2012 року. На підтвердження укладення договору та його умов, [PERSON] складені розписки про отримання грошей на загальну суму 45 700 грн., 100 000 доларів США, 558 500 євро. Після настання строку виконання зобов'язання, [PERSON] не повернула суму боргу в розмірі 45 700 грн., 100 000 доларів США, 428 500 євро. Неодноразові вимоги позивача про повернення боргу остання ігнорує. 18.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір процентної позики, відповідно до якого [PERSON] передана сума грошових коштів в гривні, еквівалентна 200 000 євро, зі строком повернення до 30 червня 2013 року. На підтвердження укладення договору та його умов, [PERSON] складена відповідна розписка про отримання грошей за договором від 18.12.2012 року. Незважаючи на вимоги позивача повернути борг, після настання строку виконання зобов'язання [PERSON] так і не повернув суму позики, а також не сплатив проценти в розмірі та порядку, встановлених договором. 02.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, згідно п.п.1.1,1.2 якого, [PERSON] поручився за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором безпроцентної позики від 13.07.2012 року, а також за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором процентної позики від 18.12.2012 року. Вимогу про сплату заборгованості як за договором безпроцентної позики від 13.07.2012 року, так і за договором процентної позики від 18.12.2012 року, в межах суми, обумовленої договором поруки, поручитель ігнорує та заборгованість не сплачує. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав заяву, в який позов підтримав та просив слухати справу у його відсутності. Відповідачі були повідомлені про час та місце слухання справи, але в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим суд розглядає справу в їх відсутності, але не у заочному, а у звичайному порядку, оскільки представник позивача своєї згоди на заочний розгляд справи не надав. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 13.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики, відповідно до якого [PERSON] передані грошові кошти в сумі 6 329 134, 90 гривень зі строком повернення до 30 грудня 2012 року. На підтвердження укладення договору та його умов, [PERSON] складені розписки про отримання грошей за договором від 13.07.2012 року: про отримання за договором суми в розмірі 45 700 грн; про отримання за договором суми в розмірі 799 300 грн., що за згодою сторін є еквівалентом 100 000 доларів США; про отримання за договором суми в розмірі 1 993 338, 20 грн., що за згодою сторін є еквівалентом 203 000, 00 євро; про отримання за договором суми в розмірі 2 425 391, 80 грн., що за згодою сторін є еквівалентом 247 000, 00 євро; про отримання за договором суми в розмірі 219 267, 20 грн., що за згодою сторін є еквівалентом 22 330, 00 євро; про отримання за договором суми в розмірі 88 374, 60 грн., що за згодою сторін є еквівалентом 9 000, 00 євро; про отримання за договором суми в розмірі 266 793, 10 грн., що за згодою сторін є еквівалентом 27 170, 00 євро; про отримання за договором суми в розмірі 490 970, 00 грн., що за згодою сторін є еквівалентом 50 000, 00 євро. Всього [PERSON] отримала позику на суму 45 700 грн., 100 000 доларів США, 558 500 євро. 28.09.2012 року на виконання умов договору, [PERSON] повернула позикодавцю частину суми грошових коштів, а саме 130 000 євро, про що останнім складено відповідну розписку. 30.12.2012 року сторони підписали додаткову угоду № 1 до договору від 13.07.2012 року, відповідно до якої, погодили подовжити строк повернення позики до 31.07.2013 року. Однак, після настання строку виконання зобов'язання, [PERSON] так і не повернула решту суми боргу в розмірі 45 700 грн., 100 000 доларів США, 428 500 євро. Беручи до уваги строк користування грошовими коштами, наданими у позику [PERSON], та відповідно до умов, на яких вони надавались, суд вважає, що стягненню підлягає 90 169, 53 грн. (з них 45 700 грн. - сума боргу, 3 913, 92 грн. - 3% річних від простроченої у гривнях суми, 40 555,61 грн. - інфляційне збільшення боргу), 108 564, 38 доларів США (з них 100 000 доларів - сума боргу, 8 564, 38 доларів - 3% річних від простроченої у доларах суми) та 465 198, 38 євро (з них 428 500 євро - сума боргу, 36 698, 38 євро - 3% річних від простроченої в євро суми). Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача за договором безпроцентної позики від 13.07.2012 становить 90 169, 53 грн., 108 564, 38 доларів США, 465 198, 38 євро, що за офіційним курсом НБУ по відношенню до національної валюти 24,9856 грн./1долар США, 28,3562 грн./1євро становить 15 993 974 (п'ятнадцять мільйонів дев'ятсот дев'яносто три тисячі дев'ятсот сімдесят чотири) грн. Крім того, судом встановлено, що 18.12.2012 року між позивачем та [PERSON] укладено договір процентної позики, відповідно до якого позичальнику [PERSON] була передана сума грошових коштів в гривні, еквівалентна 200 000 євро, зі строком повернення до 30 червня 2013 року. На підтвердження укладення договору та його умов, [PERSON] складена відповідна розписка про отримання грошей за договором від 18.12.2012 року. Пунктом 2.2. Договору встановлено обов'язок [PERSON] сплачувати позикодавцю проценти в розмірі 2% від суми позики щомісяця до дня фактичного повернення позики. Проценти нараховуються починаючи з наступного дня після надання позикодавцем позики і до дня, що передує дню фактичного повернення позики (п. 2.4 Договору). Згідно умов договору на дату повернення грошових коштів позичальник повертає позикодавцю суму грошових коштів в гривні, еквівалентну 200 000 євро за офіційним курсом НБУ станом на день повернення таких грошових коштів (п. 2.1 Договору). Судом встановлено, що після настання строку виконання зобов'язання, [PERSON] так і не повернув суму позики позивачу, а також не сплатив проценти в розмірі та порядку, встановлених договором. Пунктом 6.1 договору встановлено, що у разі порушення строку повернення позики, [PERSON] зобов'язаний повернути позивачу суму позики, збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк прострочення, та весь період прострочення повернення сплачувати позикодавцю щомісяця проценти, в розмірі 4% від простроченої до повернення суми позики до дня фактичного повернення позики. Зазначеним положенням договору передбачено обов'язок позичальника сплачувати позикодавцю щомісяця 4% від простроченої суми, отже, сторони визначили підвищений розмір процентів, який складає 48 % річних від простроченої суми. Таким чином, з урахуванням строку користування грошовими коштами, наданими у позику [PERSON], та відповідно до умов, на яких вони надавались, суд вважає, що стягненню підлягає сума у розмірі 648 213,70 євро (з них 200 000 євро - сума боргу, 166 000 євро - відсотки за користування грошовими коштами, 282 213,70 євро - проценти річні за прострочення виконання зобов'язання). Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача за договором процентної позики від 18.12.2012 року становить 648 213, 70 євро, що за офіційним курсом НБУ по відношенню до національної валюти 28,3562 грн./1євро становить 18 380 877, 32 (вісімнадцять мільйонів триста вісімдесят тисяч вісімсот сімдесят сім грн. 32 коп.). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу положення ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, що визначено ч.1 ст. 625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Позивач також надав суду договір поруки від 02.02.2013 року, укладений ним з [PERSON], згідно п.п. 1.1, 1.2 якого, [PERSON] поручився за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором безпроцентної позики від 13.07.2012 року, а також за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором процентної позики від 18.12.2012 року. Відповідно до п. 2.1 договору поруки, у разі невиконання позичальниками ([PERSON] та/або [PERSON]) своїх зобов'язань за договорами позики кредитор ([PERSON]) звертається з письмовою вимогою про виконання зобов'язань до боржника 1 та/або боржника 2 відповідно та/або поручителя ([PERSON]). При цьому, п.1.4 договору поруки встановлено, що поручитель відповідає за повернення заборгованості за договорами в обсязі, що не перевищує 1 000 гривень за кожен. Однак, згідно п. 4.2 Договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання 1 та основного зобов'язання 2, не пред'явить вимоги до поручителя. Ч.4 ст.559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Аналогічне положення міститься також у правовому висновку Верховного Суду України в постанові від 19.09.2014 року по справі № 6-53цс14. Виходячи з наведених приписів, порука [PERSON] за договором безпроцентної позики від 13.07.2012 року припинилася зі спливом шестимісячного строку від 31.07.2013 року, тобто 01.02.2014 року, а за договором процентної позики від 18.12.2012 року - зі спливом шести місяців від 30.06.2013 року, тобто 01.01.2014 року. Тому суд прийшов до висновку, що на день подання позовної заяви порука [PERSON] перед [PERSON] припинилася. Зважаючи на це, у суду є підстави для відмови у задоволені позову в частині стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 2000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial