Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просив визнати дійсним договір купівлі - продажу від 04.09.2006 року автомобіля SKODA SUPЕRB 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], укладений у простій письмовій формі [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]) з [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]). Скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]) на автомобіль SKODA SUPERB 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. що належав йому па підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 02.09.2006 року серія АРС321602. Визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]) право власності на автомобіль SKODA SUPERB 2006 року випуску з бензиновим двигуном об'ємом 1706 см. куб., що раніше належав [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]) па підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 02.09.2006 року серія АРС321602. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, а також просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не зявилися, але [PERSON] надав письмову заяву в якій позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення їх, крім того просив проводити розгляд справи без його участі. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Встановлено, що 04.09.2006 року приміщенні кафе «РОТМАНС» по вулиці Тепличній в смт.Слобожанське (колишня назва смт.Ювілейне) Дніпровського району (колишня назва Дніпропетровського району) Дніпропетровської області [PERSON] передав [PERSON] 24 000 доларів США, згідно укладеного договору купівлі-продажу автомобіля SKODA SUPERB 2006 року випуску і бензиновим двигуном об'ємом 1706 см. куб., який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 02.09.2006 року серія АРС321602 належав [PERSON] У цей же день [PERSON] передав [PERSON] у володіння автомобіль, крім того, відповідач зобовязався зняти вищевказаний автомобіль з обліку та у приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] переоформить автомобіль шляхом укладення з позивачем договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля. Відповідач дотримався домовленості щодо передачі автомобіля [PERSON], але ухилявся від виконання ним іншої частини умов договору купівлі-продажу автомобіля від 04.09.2006 року, а саме від переоформлення на ім'я позивача автомобіля, за який позивач вже здійснив платіж. Після чого, [PERSON] після того як отримав від позивача кошти у розмірі 24 000 доларів США за купівлю автомобіля, взяв у банку кредит у сумі 23 674 доларів США та передав, вже проданий автомобіль у заставу. Кошти відповідач сплачені [PERSON]Г за автомобіль, згідно договору купівлі-продажу не повернув. Верховний Суд України неодноразово висловлював правову позицію, що при переході права власності іпотека нерухомого майна чи застава рухомого майна не припиняється, адже вона діє до повного належного виконання боржником своїх зобов'язань за договором, забезпечених іпотекою (заставою). Визнання за [PERSON] права власності на вищезазначений автомобіль жодним чином права заставодержателя (банка) не порушить, адже при переході права власності договір застави від 04.09.2006 року зберігає свою дію в тому числі залишаються чинними і положення п.8.5 договору застави про заборону, зняття з обліку та відчуження предмету застави, а саме спірного автомобіля. Відповідно до ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони вирішили договір купівлі-продажу автомобіля укласти не тільки в простій письмовій формі, як не передбачено чинним законодавством, а ще й додатково спільно вирішили, що договір між ними підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Тому, в даному випадку до правовідносин сторін може бути застосовано положення ч.2 ст. 220 ЦК України. За даних обставин вимога [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля не буде суперечити позиції ВССУ, наданій в інформаційному листі № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Де мова йде про те, що «Не враховують суди і те, що на підставі частини другої статті 220 ЦК не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.» З 04.09.2006 року [PERSON] постійно, відкрито та добросовісно користувався своїм автомобілем, але у зв'язку з тим. що відповідач ухиляється від укладання з позивачем договору купівлі-продажу, але [PERSON] не може в повному обсязі користуватися усіма правами власника, які передбачені ст. 317 ЦК України. Адже відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Нa зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Верховний Суд України 03.06.2015 року у цивільній справі № 6-100цс15 зробив наступний правовий висновок: «Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені ними актами цивільною законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з частинами першою та другою стані 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, і огляду на положення частини першої статті 207 ЦК України наявність письмових документів, які свідчать про волю сторін на відчуження автомобіля, та застосування судом першої інстанції до правовідносин сторін Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (який поширюється на суб'єктів господарювання у сфері оптової чи роздрібної торгівлі, суди апеляційної і касаційної інстанцій правильно застосували норми статті 638 ЦК України та дійшли висновку про укладення сторонами у письмовій формі правочину щодо спірного автомобіля. На підставі вищевикладеного, та враховуючи вимоги ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на автомобіль підлягають задоволенню. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що у позовній заяві позивач не зазначає про стягнення сплаченого судового збору з відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved