Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якій зазначає, що 26.06.2015 з вини відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода в результаті якої було пошкоджено автомобіль. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою про закриття кримінального провадження та рішенням суду про стягнення з позивача шкоди по даному ДТП. Відповідач на момент вчинення ДТП перебував на військовій службі, автомобіль, яким керував відповідач на обліку у військовій частині де проходив службу відповідач не перебував, у нього був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В зв`язку з цим, обов`язок щодо відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП ліг на позивача по справі. Позивачем по рішенню суду було здійснено виплату потерпілій стороні страхового відшкодування та понесено судив витрат на загальну суму 33268,16 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі позов підтримують. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову заперечує в повному обсязі, зазначив, що не причетний до ДТП, в цей час перебував в іншому місці зони АТО, був застрахований та є особою з інвалідністю. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Відповідно до довідки №66975251 про дорожньо-транспортну пригоду, 26.06.2015 о 10:20 в місті Лисичанськ по вул. Свердлова в Луганській області сталось ДТП за участю автомобілів «Хонда Сівік» номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] та ВАЗ 217130 номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] , водій [PERSON] . Дорожня пригода сталась внаслідок порушення [PERSON] п.12.1. ПДР. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 06.08.2015, кримінальне провадження №12015130240001381 від 26.06.2015 по ч.1 ст.286 КК України по вищевказаному ДТП закрито у зв`язку з відсутністю в діях військовослужбовця військової частини п/пВ2950 [PERSON] складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 27.07.2016 позов [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу в сумі 28992,58 грн. та судові витрати в сумі 700 та 551,20 грн. Дане рішення винесено на підставі досліджених доказів щодо вини [PERSON] саме постанова про закриття кримінального провадження, копія письмових пояснень. Також вказано, що документ про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності військовослужбовець як вказано прізвище « [PERSON] » не надав, до адміністративної відповідальності не притягувався, але свою провину у ДТП визнав, надав відповідні пояснення, відшкодував шкоду потерпілим у розмірі 500 грн. Відповідно до платіжних доручень від 28.02.2017, 01.03.2017, 06.09.2017 позивач сплатив на рахунок ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві кошти у розмірі 551,20 грн., 32716,96 грн., та 500,72 грн., відповідно. Відповідно до довідки з централізованої бази даних МТСБУ, пошук полісу та страховика автомобіля з державним номером [NUMBER] не дав результату. Відповідно до листа Кадрового центру збройних сил України від 06.06.2018 вказано, що молодший сержант [PERSON] у 2014 році був призваний на військову службу та 06.08.2014 був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта [NUMBER] . 31.07.2015 [PERSON] було звільнено з військової служди в запас. 26.06.2015 молодший сержант [PERSON] перебував на посаді водія штурмового відділення штурмового взводу, штурмової роти. Інформації про його участь у ДТП відсутня. Графік роботи для військовослужбовців які виконували завдання в районах проведення АТО не встановлювався. Автомобіль Хонда «Сівік» д.н.з. [NUMBER] на обліку у військовій частині не рахувався та подорожній лист на цей автомобіль не оформлювався. Відповідно до даних ВМС України, станом на 13.07.2018 автомобіль Хонда «Сівік» д.н.з. [NUMBER] не реєструвався. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 04.10.2018 [PERSON] є інвалідом 2 групи. Згідно ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує в встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб. Згідно п.41.1.а) ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7. статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилось в такому транспортному засобі. Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Як встановлено в судовому засіданні відповідач на час вказаного ДТП, тобто 26.06.2015 перебував на військовій службі у військовій частині польова пошта [NUMBER] , яка не була залучена до участі у справі у статусі відповідача чи третьої особи, заяв чи клопотань про залучення даної військової частини не було, суд був позбавлений можливості самостійно визначити дані вказаної військової частини. В судовому засіданні позивачем не надано доказів, що відповідач на час вчинення ДТП не виконував трудові (службові) обов`язки, таким чином, позовна вимога про стягнення суми відшкодування з відповідача не підлягає до задоволення, оскільки на час ДТП він перебував на військовій службі. Крім того, позивач посилався як на підтвердження вини відповідача у вказаному ДТП, рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27.07.2016, постанову про закриття кримінального провадження від 06.08.2015, та вказує на преюдицію даних у вказаних документах. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82\~ЦПК України\~визначено обставини\~справи,\~які не\~підлягають доказуванню,\~серед яких\~є обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Обставини,\~встановлені стосовно\~певної особи\~рішенням суду\~у господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~проте можуть\~бути у\~загальному порядку\~спростовані особою,\~яка не\~брала участі\~у справі,\~в якій\~такі обставини\~були встановлені. Вирок\~суду в\~кримінальному провадженні,\~ухвала про\~закриття кримінального\~провадження і\~звільнення особи\~від кримінальної\~відповідальності або\~постанова суду\~у справі\~про адміністративне\~правопорушення,\~які набрали\~законної сили,\~є обов`язковими\~для суду,\~що розглядає\~справу про\~правові наслідки\~дій чи\~бездіяльності особи,\~стосовно якої\~ухвалений вирок,\~ухвала або\~постанова суду,\~лише в\~питанні,\~чи мали\~місце ці\~дії (бездіяльність)\~та чи\~вчинені вони\~цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не був притягнутий до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вказане ДТП, під час розгляду справи Лисичанським міським судом Луганської області [PERSON] не був залучений до участі у справі, тому суд приходить до висновку, що вина відповідача у ДТП повинна була доводитись позивачем у загальному порядку. Як вбачається у постанові про закриття кримінального провадження від 06.08.2015 та рішенні Лисичанського міського суду Луганської області від 27.07.2016 не встановлено вини відповідача у ДТП, не досліджено механізм ДТП та дії учасників, не вказано які саме норми правил дорожнього руху порушив відповідач по справі, тому суд приходить до висновку про те, що суду не надано належних та допустимих доказів вини [PERSON] , а отже підстав для задоволення позову не має. На підставі\~викладеного\~та\~

Outcome: dismissed