Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.07.2013р. був укладений шлюб з відповідачем та рішенням суду від 09.11.2017р. розірвано. Під час шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] На даний час існує спір щодо поділу майна, а саме квартири [ADDRESS] . Позивач вважає спірну квартиру своєю особистою приватною власністю, оскільки була придбана за кошти від продажу своєї власної квартири. Відповідач вважає спірну квартиру спільним майном подружжя, оскільки була придбана під час перебування у шлюбі. Позивач просить визнати за нею право особистої власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 81,9 кв.м.. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні, оскільки спірна квартира [ADDRESS] була придбана за спільною згодою сторін позивачем 23.08.2016р. під час перебування у шлюбі з відповідачем на спільні кошти, а отже є спільним майном подружжя. Відповідно до договору купівлі-продажу спірної квартири покупець ( [PERSON] ) стверджувала, що даний договір укладається за згодою її чоловіка [PERSON] Крім того, в заяві-згоді на купівлю квартири, яка засвідчена нотаріально, [PERSON] надав згоду на купівлю квартири за спільні кошти подружжя та зазначив, що спірна квартира набувається позивачем для спільних потреб подружжя. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2017р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був укладений 05.07.2013р., розірвано. 24.12.2014 року між [PERSON] (Інвестор) та ТОВ «Компанія з управління активами «ІФК» (Фонд ) був укладений інвестиційний договір № 6962/011-7-B3. Предметом цього Договору с інвестиційна участь Інвестора в будівництві Будинку. Відповідно до даного договору Фонд зобов`язується забезпечити шляхом належного виконання взятих на себе зобов`язань будівництво будинку, прийняття його в експлуатацію та після оформлення та реестрації права власності Фонду на Обект, передати Об`єкт у власність Інвестора в порядку, що встановлений цим Договором (п.2.2 Договору). 19.08.2015 року між [PERSON] ( Продавець) та [PERSON] був укладений попередній договір, відповідно до якого Сторони зобов`язуються у встановлений строк укласти договір купівлі- продажу (далі - основний договір) нерухомого майна, що представляє собою квартиру під номером [ADDRESS] , що належить Продавцю на підставі договору дарування квартири, посвідченого 16.06.2007 року Одинадцятою Кивською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-895. 21.08.2015 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] ( Покупець ) був укладений попередній договір, відповідно до якого Сторони зобов`язуються у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, що представляє собою квартиру, яку продавець набуває відповідно до Інвестиційного договору № 6962/011-7-В3 від 24.12.2014р. 31.08.2015 року між [PERSON] ( Продавець) та [PERSON] ( Покупець ) був укладений договір купівлі- продажу, відповідно до якого Продавець передає у власність Покупця квартиру під номером [ADDRESS] , що належить Продавцю на підставі дoroвору дарування квартири, посвідченого 16.06.2007 року Одинадцятою Київською державною нотаріально конторою за реєстровим N 5-895, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 16.06.2007р. за № 2159477 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 05 липня 2007 року, за реєстраційним номером 190/30270. 02.09.2015 року між [PERSON] (Інвестор) та ТОВ «Компанія з управління активами «ІФК» (Фонд) та [PERSON] (Інвестор - 1) був укладений Договір відступлення права вимоги до нвестиційного договору 6962/011-7-B3 від 24.12.2014 року. Відповідно до п. I 1 даного Договору Інвестор, Інвестор-1 та Фонд дійшли згоди щодо виходу Інвестора з Інвестиційного договору № 6962/011-7-В3 від 24.12.2014р. та виключення Інвестора з договору як окремою сторони договору. В n. 3 . даного договору Інвестор підтверджує, що Інвестор-1 повністю розрахувався з Інвестором за відступлення Інвестором прав та обов`язків згідно з цим Договором і Інвестор не має ніяких майнових претензій до Інвестора-1. 23.02.2016 року ТОВ «Компанія з управління активами «ІФК» (Продавець) та [PERSON] ( Покупець ) уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого Продавець передав належну йому на праві власності, а Покупець прийняв у власність квартиру N [ADDRESS] , загальною площею 81,9 кв.м. Продаж вчинено за 1 154 923 , 50 (один мільйон сто п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять три гривні 50 копійок) без ПДВ. Згідно п. 10 договору купівлі-продажу від 23.02.2016р. покупець стверджує, що укладає цей договір за згодою її чоловіка - [PERSON] , справжність підпису на заяві засвідчено приватним нотаріусом КМНО Іванчик І .І. 23.02.2016р. за реєстровим № 293. Ця заява доведена до відома продавця. Відповідно до п. 11 право власності на квартиру, яка відчужується, виникає у покупця з дня державної реєстрації цього права. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази, долучені до матеріалів справи, встановив, що спірна квартира дійсно придбана позивачем під час перебування сторін у шлюбі за письмовою згодою відповідача, але позивачем та її представником на момент розгляду справи не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження права власності позивача у відповідності до п. 11 договору від 23.02.2016р. та вимог Цивільного кодексу України на спірну квартиру, а тому відсутні правові підстави щодо задоволення позову, оскільки вимоги позивача не обґрунтовані на законі та не доведені матеріалами справи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed