Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитом в розмірі 71400,53 грн., а також судові витрати. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного договору № 1501/0108/64-001 від 08.01.2008 року ПАТ «Сведбанк» надало [PERSON] кредит в іноземній валюті в розмірі 28295 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних на строк з 08.01.2008 року по 08.01.2015 року включно. Виконання зобов'язання було забезпечено порукою [PERSON] Між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за зазначеним кредитним договором та договором поруки. Відповідачі зобов'язання за договором належним чином не виконали, у зв'язку з чим станом на 16.04.2014 року за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 71400,53 грн. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі у судові засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подали. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 08.01.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1501/0108/64-001, за умовами якого банк надав [PERSON] строковий кредит у сумі 28295 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних на строк з 08.01.2008 року по 08.01.2015 року в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів та виконання інших зобов'язань у повному обсязі у строки, передбачені договором. Виконання зобов'язання за укладеним кредитним договором було забезпечено заставою транспортного засобу марки TOYOTA RAV4, д.н. [NUMBER], а також порукою [PERSON]. За умовами договору поруки № 1501/0108/64-001-Р-1 від 08.01.2008 року поручитель бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов вищезазначеного кредитного договору у повному обсязі. При цьому поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком. Судом встановлено, що [PERSON] свої зобов'язання по договору не виконала, тіло кредиту не повернула, проценти за користування кредитом повністю не сплатила у визначений договором термін. Таким чином, відповідач порушила істотні умови укладеного договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом, яка складає загальну суму у розмірі 71400,53 грн. (у тому числі заборгованість за кредитом - 70255,61 грн., проценти за користування кредитом - 1144,92 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості в матеріалах справи). На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.02.2012 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», право вимоги щодо заборгованості за зазначеними вище кредитним договором та договором було відступлено на користь позивача. Отже, внаслідок укладення договору факторингу до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача, яке виникло на підставі кредитного договору № 1501/0108/64-001 від 08.01.2008 року. Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли із приводу надання кредиту, забезпечення його порукою та відступлення права вимоги за договором факторингу і регулюються главою 71 ЦК України, загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір, а також главою 73 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved