Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позовної заяви до суду і до досягнення сином повноліття, тобто до 26.03.2032 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, але надав до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, підтримує позов в повному обсязі та просить його задовольнити; не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що з 28 січня 2015 року [PERSON] перебуває в офіційному шлюбі з [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис за № 19 (а.с.81). Від спільного з відповідачем шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). Спільне життя з відповідачем не склалося, так як вона стала зловживати спиртними напоями, неодноразово лікувалась від алкоголізму, кодувалась, вела непристойне сімейне життя, що призводило до сімейних сварок. В подальшому восени 2016 року відповідач взагалі покинула позивача та дитину і з цього часу вона проживає окремо від них. З цього часу сторони не ведуть спільне господарство і позивач самостійно утримує та виховує їхнього сина за місцем своєї реєстрації за адресою: вул. Шевченка, буд. 87 в м. Покров Дніпропетровської області. Позивач звернувся до суду ще й позовом про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Відповідач безпідставно відмовляється від надання матеріальних коштів на утримання їхнього спільного сина. Весь цей час позивач самостійно виховує та утримує сина, однак його коштів недостатньо для його гармонійного розвитку. У позивача дуже скрутне матеріальне становище. Відповідач повністю перестала спілкування з сином та постійно уникає зустрічі з ним, а також вона намагається сховатися від них з метою уникнення від сплати аліментів. У зв'язку з тим, що відповідач має стабільний та достатній дохід, однак ухиляється від сплати аліментів на утримання їхнього сина, а тому позивач змушений звернутися до суду. 27 липня 2018 року позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з його дружини - [PERSON] на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. 09 серпня 2018 року Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області постановив ухвалу про відмову у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] на утримання малолітнього сина у зв'язку з тим, що 08 серпня 2018 року до суду надійшла інформація з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС в Дніпропетровській області про те, що вона зареєстрованою в [INFO] не значиться і місце реєстрації її невідомо. Позивачем з'ясовано, що відповідачку, яка була раніше зареєстрована за адресою: [INFO] (вул. Тельмана) буд. 10 кв.11, зняли з реєстрації і вона постійно проживає без реєстрації у своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Позивач цю вимогу закону виконує, а відповідач - ні. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, інших відомостей про її доходи у суду не має, однак вона повинна сплачувати аліменти на утримання їхнього сина. Окрім того, суд проаналізував надані докази, дійшов до висновку, що відповідач за рівнем свого матеріального становища може надавати позивачу матеріальну допомогу у вигляді аліментів в розмірі 1/4 частини свого заробітку до повноліття її сина [PERSON], [INFO], але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, в звязку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 704,80 грн..

Outcome: approved