Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] Рішенням суду від 07.11.2011 року шлюб між ними було розірвано; двох старших дітей залишено на вихованні батька (позивача по даному позову), а молодшого сина, [PERSON], залишено на виховання матері (відповідачки по даному позову). Згідно з рішенням суду позивач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON], а відповідачка на утриманні двох старших дітей, які перебувають на вихованні у батька. Позивач зазначає, що відповідачка перешкоджає йому спілкуватися з сином [PERSON], оскільки систематично ігнорує прохання позивача про зустріч із сином, всіляко уникає таких зустрічей. Позивач вважає такі дії відповідачки неправомірними, оскільки відповідно до законодавства батьки мають рівні права на спілкування та виховання дитини. Жодних рішень уповноважених органів, які б обмежували право позивача на спілкування з дитиною, не існує. Позивач на підставі ст.ст. 141, 153, 157, 159 СК України просить суд зобовязати відповідачку надавати йому можливість систематичних побачень та відвідування дитиною місця проживання позивача щотижня, а саме: з 18 години пятниці до 12 години неділі, один місяць літніх канікул, святкування Нового року або Різдва. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, змінювати позовні вимоги не забажав. Крім того у судовому засіданні пояснив, що вони одружилися із відповідачкою, у 2001 році у них народився син [PERSON], в 2002 році народилась дочка, в 2008 році - менший син [PERSON]. Все у них було гаразд. Коли він влаштувався на роботу, вдома почалися пянки, він мусив розлучитись. Подавав заяву, щоб меншого сина залишили з ним. Пройшло більше року, [PERSON] давала можливість бачитись з сином, а останнім часом перестала. Він їздив до сина по теплу в школу і додому, але хотілось би, щоб дитина була вдома і у тата. Відповідачка сказала йому, що додому до нього сина не пустить. Неодноразово син плакав, хотів їхати з ним. Останнім часом співмешканець відповідачки, [PERSON], заборонив йому бачитись з сином. Через це він мусив подати заяву до суду. Хоче, щоб сина йому давали на вихідні і на канікули, щоб бачився із старшими братом та сестрою, які проживають з ним. Старші діти категорично відмовляються бачитись із мамою. Останній раз бачив сина в минулому році на 1 вересня. Не бачиться з ним через те, що не має часу, бо підробляє, де може, та тримає господарство. Відповідачка сказала, що до нього додому сина не відпустить, він може зустрічатися із сином тільки у неї вдома, в школі та в межах її села. Він телефонує відповідачці, попереджає, що приїде, і вона йому дозволяє бачитись з [PERSON], але він хоче забирати його до себе. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідачка свої заперечення обґрунтувала тим, що батько має поганий вплив на сина. У судовому засідання пояснила, що ще змалечку син і на тиждень їздив до батька, і на канікули. Коли він перейшов у 3 клас, то приїхав від батька без настрою, але він нічого не розповів. На другий раз знову приїхав без настрою і розповів, що тато про неї говорить погані речі, каже, що забере його до себе, що з мамою він (дитина) проживати не буде, що відірве голову та інші дурниці. Дитина сказала, що не хоче більше їздити до тата, бо він говорить про маму погане, навіть, коли батько телефонує, то син не хоче з ним розмовляти. Вона пояснювала сину, що так не можна, що це його тато. Через те, що батько має поганий вплив на сина, вона не хоче, щоб дитина до нього їздила. Вона не забороняє, щоб позивач спілкувався з дитиною у неї вдома, в школі та по телефону, але, щоб син їздив додому до позивача вона проти. Вона розуміє, що дитина повинна спілкуватись з обома батьками, але батько має поганий вплив на дитину. Син вже дорослий і розуміє такі речі, весь час її питає, чому батько говорить про маму погано. Син бачить, що вона плаче, засмучена, і через це сам засмучується. Відповідачка зазначила, що хоче, щоб суд призначив побачення батька з сином тільки на її території та у її присутності. Якщо позивач має можливість, то нехай приїздить один раз на тиждень чи на вихідні дні. Нехай зустрічається з ним у школі, вона не заперечую. Старші діти з меншим сином останнім часом не дуже спілкуються, їм з ним не цікаво. По телефону питають про нього, але до неї вони не їздять. Зараз сплачує аліменти на старших дітей, а на меншого сплачує позивач. Зазначила, що хотіла домовитись з позивачем без судів, але він категорично заперечував, і з 2014 року весь час судиться з нею. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Іванківської РДА, [PERSON], у судовому засіданні пояснила, що цю сімю служба спостерігає давно, ще коли батьки жили разом. До будинку батька (позивача) вони періодично навідуються, хоча на обліку у них ця сімя не перебуває. Після того, коли до них надійшла заява суду, вони відвідали цю сімю і склали акт обстеження місця проживання батька і дітей. Спілкувались з працівниками школи, сусідами, головою сільської ради, як керівником органу опіки і піклування. Нині умови проживання обох сімей були обстежені ними та службою у справах дітей Поліської РДА. [PERSON] отримує щомісяця на дітей 4300 грн., але в будинку не створені належні умови для дітей. В обідню перерву їсти взагалі не приготовано, при цьому батько, весь час вдома, ніде не працює. О 15 годині діти приходять зі школи, їсти немає нічого, не має продуктів і холодильника. Пральна машина старого зразка, погано працює, білизну дополіскує руками донька. Відібрання ще меншої дитини призведе до того, що вона не буде доїдати. Ні мяса, ні вітамінів в хаті немає. Одяг у дітей теж не дуже хороший, місце для вивчення уроків відсутнє. Вона знає, що у [PERSON] є господарство, на якому і працюють діти. В будинку у нього 3 житлові кімнати, є окремо 4 місця для сну, але постіль неохайна, вона в такому стані, що треба купувати нову. Характеристики батьків хороші, але треба виходити з інтересів дітей. За інформацією Поліської РДА у матері умови для дитини створені хороші. Дитина нагодована, добре одягнена, місце для навчання та ігор є. Крім того, є окреме місце для зберігання одягу. В батька такого місця немає, навіть у дітей, які проживають з ним. Представник вважає, щоб не травмувати дитину, треба залишити побачення з батьком таким, які вони є на сьогоднішній день. Наголосила, що жодного разу заяви зі сторони батька, про те, що мати забороняє побачення з дитиною не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала наступні покази. Вона працює класоводом класу, в якому навчається [PERSON]. Вихованням дитини займається мама. Вона дуже відповідально ставиться до цього питання. Домашні завдання [PERSON] виконує завжди. Разом з мамою приймають участь в позакласній шкільній роботі. Зазначила, що знає і позивача. За три роки навчання він відвідував сина 4-5- разів. Приїздив до нього на день народження. В 2 класі привозив солодощі. Ніяких перешкод для спілкування батька з дитиною з боку матері не було. Він відвідував сина під час перерв. Про батька [PERSON] ніколи нічого не говорить. Хлопчик дуже замкнений в собі. Востаннє батько був у нього після дня його народження. Перешкод та заборон у спілкуванні з дитиною, він ні від мами, ні від неї чи директора школи не мав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала наступні покази. Вона регулярно буває у сімї відповідачки і спілкується, як із меншою дитиною, так і з Петриком. Про батька [PERSON] прямих відповідей не дає. Він говорить, що тато [PERSON] до нього не приїжджає і його тато - це [PERSON]. Ніколи не чула, щоб вони їздили в Обуховичі. Кожного разу, коли вона з ним спілкувалась і питала, чи не хоче він, щоб тато до нього приїхав, чи він до тата, то він відповідав, що до батька категорично не хоче їхати, але, щоб батько до нього їздив не заперечує. На питання, чому він не хоче їхати до батька, [PERSON] відповів, що батько погано відноситься до мами. [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні розповів, що він живе з мамою, а тато його відвідує вдома і в школі. Йому подобається, що батько до нього приїжджає. До тата він не хоче їздити, бо з ним не дружать [PERSON] і Леся (старші брат та сестра). [PERSON] (вітчим) дозволяє татку до нього приходити, вони не сваряться. Коли він виросте, то буде сам до тата їздити. Суд встановив наступні факти на відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ОК № 115433, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до рішення Іванківського районного суду Київської області від 07 листопада 2011 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]; неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та Лесю, [INFO], залишено на вихованні батька [PERSON], а неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], залишити на вихованні матері [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до довідки Іванківського МВДВС № 364-2 від 15.02.2017 позивач сплачує на користь відповідачки на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 9). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов життя сімї [PERSON] від 28.02.2017 року, сімя проживає в нормальних матеріально-побутових умовах (не мають холодильника, пральна машина старої марки), середнього достатку (пенсія [PERSON], соціальна допомога як малозабезпечена сімя). Акт підписаний лише одним членом комісії секретарем Обуховицької сільської ради [PERSON] (а.с. 43). Актом обстеження умов проживання дитини [PERSON] встановлено, що умови проживання задовільні, а саме: окреме місце для занять та відпочинку, окреме місце для зберігання власного одягу; в сімї панують теплі, родинні стосунки (а.с. 42). За згодою сторін ухвалою суду від 13 березня 2017 року до участі у справі було залучено спеціаліста соціального педагога-психолога Центру соціально-психологічної реабілітації дітей з метою надання висновку щодо наявності у дитини, [PERSON], стресової ситуації під час побачення з батьком за місцем проживання останнього. Відповідно до висновку психологічного запиту відділення Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Пролісок» у малолітнього [PERSON] особистісна тривожність на дуже високому рівні; емоційний звязок з біологічним батьком, братом та сестрою відсутній; бажання спілкування з біологічним батьком відсутнє; психологічний дискомфорт в сімї батька; порушення емоційного контакту батька і дитини; недостатня емоційна підтримка, брак уваги батька до потреб дитини та її індивідуальних особливостей; недостатність фізичної взаємодії з дитиною. Не рекомендовано побачення з біологічним батьком по місцю проживання останнього, є потреба присутності матері під час побачень з батьком. За клопотанням позивача в судовому засіданні був допитаний практичний психолог [PERSON] з приводу висновку психологічного запиту, яка пояснила, що, як передбачено методикою, вона спілкувалася з дитиною наодинці, без батьків, щоб на дитину не було тиску, бо, можливо, дитина боїться когось із батьків і не може вільно спілкуватись. Поспілкувавшись з дитиною вона зясувала, що для неї поїздка до батька - це стресова ситуація, і хлопчик не має бажання їздити до батька. Вдома він відчуває якусь захищеність, а у батька - чогось боїться. Дитині там нічим займатись, немає друзів. Старші брат і сестра з ним не спілкуються. Хтось забирає дитину, щоб з нею на природу сходити, чи зїздити до аквапарку на якісь розваги, а у даному випадку нічого не відбувається. Іграшок у нього там немає, він нічим не займається. Для дитини повинні бути створені умови. У батька таких умов немає. Дитина ображена на батька. [PERSON] каже: «Чому я повинен їздити до батька, а не він до мене? Він до мене не їздить». У батька немає часу, щоб приїхати до сина. Вислухавши доводи позивача та заперечення відповідача, пояснення представника третьої особи, покази свідків та пояснення спеціаліста, дослідивши матеріали справи, суд, оцінивши докази щодо належності та допустимості, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Проаналізувавши викладені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що позивач, як батько дитини, має безумовне право на спілкування з дитиною, однак спосіб спілкування має відповідати не бажанню батька, а, в першу чергу, забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. В судовому засіданні позивачем не доведено, а судом не встановлено, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Заборона відповідачки на відвідування дитиною місця проживання позивача, не є безумовною і всеохоплюючою перешкодою у спілкуванні батька та сина. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зазначена норма кореспондується із ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства». Судом встановлено, що спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні сина, запропонований ним у позовних вимог, суперечить найкращим інтересам дитини, оскільки створює для неї психологічний дискомфорт. Відповідно до ст. 12 Конвенції про права дитини (аналогічна норма міститься у ч. 2 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства») держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Суд, забезпечивши гарантоване Конвенцією та законодавством України право, зясував безпосередньо у дитини про її бажання щодо спілкування з батьком та отримав негативну відповідь на питання про бажання дитини відвідувати батька за місцем його проживання. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд розяснював позивачеві про його право змінити позовні вимоги, однак він відмовився від зміни та наполягав на запропонованому способі спілкування з дитиною. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд, дослідивши всі обставини справи, які мають істотне значення для вирішення спору, вважає доведеним, що обраний позивачем спосіб участі у вихованні і спілкуванні з сином суперечить найкращим інтересам дитини, а позивачем не надано доказів, які б спростовували встановлені обставини. Позивач відмовився від вибору іншого способу спілкування з дитиною шляхом зміни позовних вимог, а суд не може, порушивши принцип диспозитивності, вийти за межі позовних вимог та самостійно визначити спосіб спілкування позивача із сином, який би відповідав інтересам дитини, при тому, що в судовому засіданні встановлено та не заперечується позивачем, що відповідачка ніяким чином не перешкоджає його спілкуванню з сином за місцем проживання дитини, в школі та по телефону.

Outcome: dismissed