Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій вказав, що відповідач 10.02.2011 року підписав заяву № б/н, відповідно до якої отримав кредит у виді кредитного ліміту на платіжну карту. Відповідач зобовязався повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Станом на 17.12.2018 року, у звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] має заборгованість в сумі 15303 гривні 47 копійок. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 15303 гривні 47 копійок за кредитним договором № б/н від 10.02.2011 року та судові витрати в сумі 1921 гривня 00 копійок судового збору. 11.02.2019 року ухвалою Володарського районного суду Київської області відкрито провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Одночасно, в ухвалі розяснено відповідачу, що він має право подати до суду заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін протягом пяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження та заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзив на позов і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову протягом пятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою за місцем його реєстрації: Київська область, Володарський район. с. Лобачів, вул. Садова, 20. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи в письмовому провадженні. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 10.02.2011 року підписали заяву № б/н (а.с.7), відповідно до якої відповідач [PERSON] отримав кредит у виді кредитного ліміту на платіжну карту. Відповідач зобовязався повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Станом на 17.12.2018 року, у звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] має заборгованість в сумі 15303 гривні 47 копійок (а.с.6).\~ Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Так, відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відтак, проаналізувавши наведені норми чинного законодавства у сфері договірних правовідносин, суд приходить до висновку, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому. Таким чином, суд вважає, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилась та погодилась, про що розписалась у анкеті-заяві. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України.\~\~\~\~\~\~\~ Крім того, згідно з умовами та правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком ( п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг). Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що [PERSON] не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором від 10.02.2011 року, внаслідок чого, станом на 17.12.2018 року, у останнього утворилась заборгованість у розмірі 15303 гривні 47 копійок, яка складається із наступного: заборгованість за тілом кредиту 1750,00 грн.; заборгованість по відсотках 937,05 грн.; заборгованість за пенею 11411,49 грн.; штрафи 1204,93 грн. Встановлено, що розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань. Виходячи із наявних у матеріалах справи доказів, і наведених норм законодавства, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає до задоволення. Щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитними коштами суд враховує наступне. У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Встановлено, що відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг 10.02.2011 року, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними, що засвідчив своїм підписом. З урахуванням законності зменшення відсоткової ставки банком у односторонньому порядку (ст.10561 ЦК України) та відсутності нарахувань по процентам за підвищеною відсотковою ставкою, суд вважає, що заборгованість по процентам також підлягає стягненню. Щодо стягнення з відповідача заборгованості по пені суд виходить з наступного. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто\~ пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність\~ до вимог про її стягнення\~ обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.\~ Аналіз статей 266, 258 ЦК України дає суду підстави для висновку про те, що стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можливо лише у межах спеціальної позовної давності. Такі висновки узгоджуються з позиціями Київського апеляційного суду та із позиціями Верховного Суду України (провадження №6-116цс13) та Верховного Суду (провадження №14-10цс18). Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відтак, стягненню з [PERSON] підлягає пеня за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду. Щодо стягнення з відповідача штрафів суд виходить з наступного. Відповідно до положень статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Outcome: partial