Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що в лютому 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до якого відповідач взяв у нього у борг суму 10000 грн., які зобовязався повернути до 30 березня 2012 року, про що написав власноручно розписку. У встановлений строк борг не повернув, тому звернувся до суду з зазначеним позовом. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 13970 гривень 58 копійок, три процента річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 587 гривень 18 копійки та 487 гривень 20 копійок судових витрат. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив задовольнити за мотивами наведеними у позові. Відповідач у судове засідання не зявився, причина неявки суду ненадана. У відповідності до ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або цінні речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Із матеріалів справи вбачається, що під час укладення оспорюваного договору позики були дотримані вимоги ч. 1 ст. 1047 ЦК України щодо письмової форми договору позики. На підтвердження укладення договору позики позивач надав суду розписку, з якої вбачається, що відповідач взяв в борг у [PERSON] 10000 гривень, які зобов»язується віддати позивачу до 30 березня 2012 року, про що і розписується. Розписка позичальника, є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому одностороння відмова від зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Відповідно до розписки, відповідач зобов'язувався до 30 березня 2012 року повернути суму позики. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Судом встановлено, що на час розгляду справи у суді, відповідачем договір позики не виконаний, сума позики не повернута, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів зазначеного. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: борг за позикою у сумі 10000 гривень, інфляційні збитки у розмірі 3970,58 гривень, три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 587,18 гривень. Суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Статтею 88 ч.1 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати позивача по сплаті судового збору складають 487 гривень 20 копійок. За вищезазначених обставин підлягають стягненню з відповідача також і судові витрати позивача пов»язані з розглядом справи. Відповідно до ст. ст.. 530, 525, 625, 1046, 1047,1049 ЦК України,

Outcome: approved