Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, де просить: встановити факт його проживання однією сім'єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, починаючи з 1999 року по [INFO] р., його з [PERSON]; визнати за ним, в порядку спадкування за законом, в рівних долях з відповідачами право власності по 1/6 частині, кожному, в будинку по [ADDRESS] Позов мотивує тим, що він знаходився у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу з [PERSON], починаючи з грудня 1997 року по день її смерті, тобто по [INFO] року. Вони проживали спільно у житловому будинку по [ADDRESS] в м. Олександрії Кіровоградської області, 1/2 частина якого належала [PERSON], а інша 1/2 частина - її сину, [PERSON]. Зазначає, що до початку спільного проживання з [PERSON] він мав квартиру [ADDRESS], яку у 1999 році продав, а кошти витратив на благоустрій вищезазначеного будинку. В даному будинку він зареєстрований. [PERSON] тяжко хворіла ще з 1989 року, постійно лікувалася амбулаторно та стаціонарно, була інвалідом, знаходилася у безпорадному стані. Він займався її лікуванням та здійснював за нею постійний догляд. 07.11.2013 року він був госпіталізований до реанімації Кіровоградського ОКД, а наступного дня, [INFO] року , [PERSON] теж була госпіталізована до лікарні, де вона померла того ж дня. Після смерті [PERSON], він у визначений законом строк звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідачі у справі, які є дітьми померлої, відмовляються з ним спілкуватися та мають намір продати будинок по [ADDRESS] в м. Олександрії Кіровоградської області після прийняття ними спадщини, заперечуючи його право на частку у цьому будинку, яка як він вважає, є рівною з їх частками у спадщині. Зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, тому просить суд визнати за ним право власності на 1/6 частину будинку. Позивачем подано заяву, де він також просить винести рішення, яким змінити порядок спадкування за законом наступних черг та надати йому право на спадкування разом зі спадкодавцями першої черги, які мають право на спадкування, а саме з [PERSON] та [PERSON], за умови, що він протягом тривалого часу спілкувався з [PERSON], матеріально її забезпечував, надавав іншу допомогу матеріальну і не матеріальну, через тяжку хворобу [PERSON]. та також її похилий вік (т.1 а.с. 138) В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Позивач пояснив, що фактично з грудня 1997 року проживав разом з [PERSON] та її сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Олександрії. На той час він в шлюбі не перебував. [PERSON] погодилась на те, що він продає квартиру [ADDRESS]. Квартиру він продав за 1 200 дол.США, але в договорі вказана інша сума, доказів в підтвердження того, що саме таку суму отримав немає. Після цього [PERSON] зареєструвала його за її місцем проживання. На той час у [PERSON] вже була встановлена 3-я група інвалідності, вона працювала контролером, а потім прибиральницею на центральному базарі м.Олександрії. Але фактично всю роботу там виконував він, він також привозив її на роботу та забирав її звідти додому. Крім того він провів газ в будинок, придбав м'який куток, душову кабіну, побудував літню кухню, але не до кінця та інше, але доказів в підтвердження цього немає. Фактично він її 8 раз спасав, так як вчасно привозив її до лікарні. Вони майже щорічно їздили на відпочинок. Верона потребувала стороннього догляду, так як хворіла та за станом здоров'я не могла виконувати ніякої роботи, а тому він здійснював за нею такий догляд, а також витрачав кошти на її лікування. Висновку лікарів в підтвердження того, що вона потребувала такого стороннього догляду він не має, але вважає, що це підтверджується виписними епікризами. Просить всі його вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На розгляд справи не з'явилась, подала до суду письмово викладене заперечення по суті позовних вимог та клопотання про проведення розгляду справи за її відсутності. В своїх запереченнях зазначає, що позивач дійсно, починаючи з 1999 року, проживав однією родиною без реєстрації шлюбу з її матір'ю, [PERSON], у будинку по [ADDRESS] Відносини між ними були не дуже добрі, позивач, зі слів матері, часто її ображав і навіть бив. Вона, як і її брат, допомагали матері, яка дійсно мала ряд хронічних хвороб, з приводу чого проходила курси лікування, однак вона не знаходилася у безпорадному стані і не потребувала стороннього догляду. Вважає, що позивач не надав суду доказів, що він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував або надавав іншу допомогу померлій, як і відсутні докази перебування матері у безпорадному стані. Тому, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На розгляд справи не з'явився, подав до суду письмово викладене заперечення, де вказав, що він є співвласником спірного будинку та сином померлої [PERSON] Позивач дійсно проживав з його матір'ю без реєстрації шлюбу, однак це носило періодичний характер, оскільки протягом 1999 -2012 років вони декілька разів припиняли спільне проживання, але згодом поновлювали стосунки. Остаточно ці відносини були припинені з січня 2013 року, після чого позивач вивіз з будинку особисті речі та майно, стосунків з матір'ю не підтримував. Спільне життя позивача та матері постійно ускладнювалося сварками, в ході яких позивач неодноразово наносив матері тілесні ушкодження. Також зазначає, що позивач не здійснював догляд за хворою [PERSON], а її стан ніколи не був безпорадним. Так, матір з 01.10.03 року по 29.06.2011 року постійно працювала прибиральником виробничих приміщень КП «Олександрійський центральний ринок», тобто мала постійний заробіток і сама себе забезпечувала. Останній рік життя вона проживала разом з ним, і лише він та його дружина надавали матері всю необхідну допомогу. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд ухвалив, провести розгляд справи у відсутність не з'явившихся відповідачів та постановити рішення на підставі наявних матеріалів справи. Заслухавши пояснення позивач, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В ідповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З положень ч. З ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину Згідно роз'яснень, викладених в п.21 Постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Судом встановлено наступне. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується актовим записом про смерть № 1098 від 11.11.2013 року (т.1 а.с.62, 69) Позивач разом з [PERSON] з лютого 1999 року був зареєстрованим та проживав спільно однією сім'єю за адресою: [ADDRESS] м.Олександрії, на той час її син - [PERSON], [INFO], був неповнолітнім та проживав з матір'ю, а її дочка - [PERSON], була одружена та з матір'ю не проживала. З [PERSON] він вів спільне господарство, спільно готували їжу, придбавали продукти та інші предмети побуту і домашнього вжитку, мали взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 64 та ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать окрім дружини (чоловіка) власника і їх дітей та батьків і інші особи, які постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство. [INFO] року [PERSON] померла, позивач в цей час перебував на лікуванні в Кіровоградському кардіологічному центрі, а організацією похорон займались відповідачі. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 3/10 часток житлового будинку із надвірними будівлями, який розташований в м. Олександрія по [ADDRESS] (т.1 а.с.125 - 128). Згідно довідки голови квартального комітету №13 - [PERSON] фактично проживав однією сім'єю з [PERSON], яка померла [INFO] року з моменту його реєстрації з 02.02.1999 року (за будинковою книжкою) за адресою: [ADDRESS] м.Олександрії, (а.с.8, 9). З копії паспорту позивача також вбачається, що він зареєстровані за цією ж адресою (т.1 а.с.6). Той факт, що [PERSON] проживав однією сім'єю з [PERSON] з 1999 року підтвердили свідки. Свідки [PERSON] та [PERSON], пояснили, що проживають по сусідству - [ADDRESS] м.Олександрії, та знають [PERSON], який проживав з [PERSON], десь 16 років, на той час її син [PERSON] був ще дитиною. Вони знали їх як нормальну сім'ю. [PERSON] доглядав за будинком, провів газ в будинок, харчувались разом, допомагали одне одному чим могли. Жили дружно. Коли [PERSON] хворіла, то він викликав швидку, а оскільки вона була крупною жінкою, то [PERSON] допомагав її виносити. Десь з півроку, а може більше вона дуже хворіла, у неї був високий тиск, вона більше часу була в лікарні ніж вдома. Свідок [PERSON] пояснив, що він з 1995 року разом з [PERSON] працював в КП «Теплокомуненерго» та десь в тому ж році, [PERSON] познайомився з [PERSON]. Вони проживали разом десь 17 років. Їх сім'ї підтримували дружні стосунки, разом їздили на відпочинок. [PERSON] продав свою квартиру та провів газ в будинок по [ADDRESS], Він возив її на роботу на базар, за неї виконував там роботу, а потім привозив її ще й додому. Вона в останній час дуже хворіла, а [PERSON] її доглядав та виконував всю роботу по дому. Свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] та [PERSON] з 1997 року. Десь 17 років тому, коли вона прийшла до [PERSON], то побачила там [PERSON], [PERSON] сказала, що це її чоловік і вони будуть разом жити. [PERSON] їй допомагав як на роботі, так і вдома. Він їй казав, щоб зареєструвати шлюб, але [PERSON] відмовляла йому, але в той же час хотіла, щоб він жив з нею. Також вона казала, що частина будинку буде дочці, а частина сину. Вони жили однією сім'єю, завжди було наварено, напечене. Вона була дуже товстою, у неї був інсульт, [PERSON] її привозив сам до лікарні, а коли в неї були приступи, то доглядав за нею та навіть спав у лікарні. Свідок [PERSON] також стверджує, що знає [PERSON] та померлу десь з 1997 року, вони завжди були разом. Сім'я у них була дружна, [PERSON] завжди допомагав [PERSON], так як вона хворіла та їй було важко пересуватись. Як їй казала [PERSON], то він був господарем. З урахуванням вищевказаних обставин, cуд вважає, що показання даних свідків з врахуванням інших допустимих доказів, можуть бути підставою для задоволення позовних вимог щодо встановлення факту проживання позивача з лютого 1999 року однією сім'єю з [PERSON], яка померла [INFO] року. Згідно вимог ст. 1264 ЦК України спадкоємцями четвертої черги за законом є особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. Як роз'яснено в ч.3 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно п. 27 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердж. Постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 року, підставою для встановлення I групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі. Із матеріалів справи вбачається, що [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на 3/10 частини житлового будинку із надвірними будівлями, який розташований в м. Олександрія по [ADDRESS] (т.1 а.с.125 - 128). Спадкоємцями першої черги за законом на відкриту спадщину після смерті [PERSON] є відповідачі у справі - дочка померлої - [PERSON] та син - [PERSON]. З матеріалів спадкової справи наданої державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1, після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися - її донька [PERSON], син [PERSON], як спадкоємці першої черги та [PERSON] як спадкоємець четвертої черги (т.1 а.с. 83 - 90). Підтримуючи доводи, викладені в позовній заяві, позивач пояснював суду, що проживав в одному будинку з спадкодавцем однією сім'єю десь з 1997 року та на той час вона вже мала третю групу інвалідності, і здійснював постійний догляд за [PERSON], витрачав власні кошти на її лікування, оскільки остання постійно хворіла до дня своєї смерті, [INFO] року, потребувала лікування і деякий час не могла самостійно себе обслуговувати, він допомагав їй ї покупатись, і прибратись, все по дому. Заперечуючи проти позову, відповідачі зазначили, що позивач матеріально не забезпечував померлу, так як вона весь час працювала, а саме з 2003 року по 29.06.2011 року прибиральницею виробничих приміщень в КП «Олександрійський центральний ринок» та мала зарплату, значне погіршення здоров'я останньої в 2013 році, доказів, що вона потребувала сторонньої допомоги немає (т.1 а.с. 67, 142- 144,). Рішення ж суду про зміну черговості спадкування за законом має ґрунтуватися тільки на фактах, які стосуються поведінки того спадкоємця, який бажає одержати право на спадкування разом із спадкоємцями попередньої черги. Закон визначає такі умови зміни черговості одержання права на спадкування за рішенням суду: спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані; спадкоємець опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві; це відбувалося протягом тривалого часу. Тобто обставини, зазначені в ч. 2 ст. 1259 ЦК України, як такі, що дають право на звернення з вимогою про зміну черговості спадкування за законом, мають оціночний характер. Тільки в сукупності наведені вище обставини можуть бути підставою для задоволення позовних вимог заявника, на якого покладається обов'язок доказати шляхом надання суду доказів наявності кожної з цих обставин. Зокрема, позивачу слід надати докази того, що спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані й потребував допомоги стороннього. Доказом наявності даної обставини можуть бути довідки, виписки-епікриз з історії хвороби хворого, інші медичні документи, в яких чітко зафіксовано, що хворий потребує сторонньої допомоги. Крім того, надати докази того, що спадкоємець протягом тривалого часу опікувався спадкодавцем, матеріально забезпечував, надавав йому іншу допомогу, а спадкодавець дійсно потребував матеріальної допомоги та не мав можливості за власні доходи забезпечити лікування, харчування. Доказами можуть бути квитанції про оплату позивачем комунальних послуг, квитанції про придбання ліків, виписки з банківського рахунку заявника. Надання допомоги спадкодавцю також може підтверджуватися показаннями свідків. Показання свідків не є єдиним належним доказом для підтвердження вказаних вище обставин та задоволення позову. Згідно інформації, наданої 29.11.2013 року головним лікарем КЗ «Центр первинної медико - санітарної допомоги м.Олександрії» [PERSON] знаходилася під диспансерним спостереженням з 1989 року. На диспансерному обліку перебувала з1998 року з діагнозом: ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Хронічна форма мерехтливої аритмії з частими параксизмами. Гіпертонічна хвороба III, ст..3, ф.р.4 (дуже високий). Легенева недостатність.Цукровий діабет тип 2, легка форма. Хронічний пієлонефрит. Ожиріння та інше. Стаціонарно лікувалась з січня 2013 року. Хвора зверталась за медичною допомогою самостійно з: 22.04.2013р. - 03.05.2013 р., 27.05.2013р. - хвора оглянута дільничним лікарем - терапевтом; 30.05.2013р. - 04.06.2013р., 17.06.2013р. - 27.06.2013 р., 31.07.2013 р. - 12.08.2013 р., 22.08.2013 р. - 02.09.2013р., 08.09.2013 р. - 24.09.2013 р. хвора доставлена на санпропускник ЩМД (т. 1 а.с.24). Інформація у довідці про необхідність надання сторонньої допомоги відсутня. Згідно виписних епікризів [PERSON] знаходилася на лікуванні у терапевтичному відділенні Олександрійської МЛ №1, доказів, що вона потребувала сторонньої допомоги немає (т.1 а.с. 11 - 22) З наданих сторонами та досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] могла самостійно забезпечити умови свого життя та не потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування саме у період з лютого 1997 року і до дня смерті, тобто до [INFO] року. Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець хворіла, проте не перебувала у безпорадному стані і могла обходитись без сторонньої допомоги (т.1 а.с.25). До суду не надано доказів того, що їй було встановлено третю групу інвалідності загального захворювання, та даних про розмір її пенсії. Не можуть бути взяті до уваги доводи позивача щодо перебування спадкодавця у безпорадному стані, так як позивач не вказав з якого саме часу вона перебувала в безпорадному стані, відповідно до виписних епікризів [PERSON] знаходилася на лікуванні у терапевтичному відділенні Олександрійської МЛ №1, доказів, що вона потребувала сторонньої допомоги, не надано (т.1 а.с. 11 - 22) Надання позивачем допомоги спадкодавцю за час лікування також не знайшли свого підтвердження. На підтвердження факту матеріального забезпечення спадкодавця за його життя, позивачем також не було надано суду доказів. Спадкодавець померла у віці 62 років, була пенсіонеркою та отримувала пенсію, позивач не надав до суду доказів того, що розмір отримуваної спадкодавцем пенсії був меншим, ніж у позивача. Доводи позивача щодо оплати ним усіх витрат на лікування, харчування спадкодавця, оплату комунальних послуг не підтверджені доказами. Таким чином, суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами позивачем не доведено обставини, що спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані; спадкоємець опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві; це відбувалося протягом тривалого часу, та заперечення відповідачів про недоведеність цього - не спростовані. Оскільки законодавець зміну черговості одержання права на спадкування пов'язує з наявністю передбачених ч. 2 ст.159 ЦК України юридичних фактів у сукупності, а позивачем це не доведено, у суду не має підстав для задоволення позовних вимог. Атому, суд також не вбачає підстав і для задоволення вимог про визнання за позивачем, в порядку спадкування за законом, в рівних долях з відповідачами права власності по 1/6 частині кожному, будинку по [ADDRESS] Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то згідно ст..88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути по 114 грн.70 коп. з кожного, у відшкодування сплаченого судового збору.

Outcome: partial