Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в результаті невиконання належним чином відповідачами умов кредитного договору та договорів поруки від 18.01.2012р. утворилась заборгованість на загальну суму 20473,72 грн., яку відповідачі-боржники у добровільному порядку не сплачують. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Клопотань або заяв про відкладення судового засідання чи про розгляд справи за їх відсутності, заперечень проти позову до суду не надходило. Зі згоди представника позивача, суд, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Згідно ст. 197 ч.2 ЦПК України у зв'язку з неявкою учасників процесу в судове засідання фіксування технічними засобами не проводилось. Матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні доказами встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18.01.2012 року між Кредитною спілкою підприємців та аграріїв Криму «Профі» та [PERSON] укладено кредитний договір № 9-К-12, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % річних та частини тіла кредиту щомісячно /а.с.3-5/. На виконання кредитного договору №59-К-12 між Кредитною спілкою підприємців та аграріїв Криму «Профі» та [PERSON] було укладено договір поруки №59-К-12-П1 від 18.01.2012 року, згідно якого поручитель - [PERSON] відповідає перед кредитором - Кредитною спілкою підприємців та аграріїв Криму «Профі» за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором у тому же розмірі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків за користування кредитом та інших платежів /а.с.7-8/. Крім того, на виконання кредитного договору №59-К-12 між Кредитною спілкою підприємців та аграріїв Криму «Профі» та [PERSON] було укладено договір поруки №59-К-12-П2 від 18.01.2012 року, згідно якого поручитель [PERSON] відповідає перед кредитором - Кредитною спілкою підприємців та аграріїв Криму «Профі» за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором у тому же розмірі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків за користування кредитом та інших платежів /а.с.9-10/. Відповідач [PERSON] не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв'язку з чим на 10.12.2013 р. утворилась заборгованість на загальну суму 20 463,72 грн., яка складається з наступного: 1032,86 грн. - заборгованість за кредитом; 2199,48 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 12 214, 95 - пеня, 2016,43 - штраф /а.с.16/. До теперішнього часу в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором №59-К-12 не погашено. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з простроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, а одностороння відмова від зобов'язання та одностороння зміна умов зобов'язання згідно зі ст. 525 ЦК України не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON], укладаючи та підписуючи кредитний договір № 59-К-12 від 18.01.2012 року, погодився з зазначеними в ньому умовами. Відповідачі [PERSON], [PERSON], укладаючи та підписуючи договори поруки № 59-К-12-П2 та №59-К-12-П1 від 18.01.2012 року, також погодились з зазначеними в них умовами і зобов'язалися нести солідарну з відповідачем [PERSON] відповідальність за невиконання останнім зобов'язань (неповернення кредиту, несплати відсотків) за основним договором. Позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором, тобто надав відповідачеві обумовлену договором суму кредиту, відповідачі у свою чергу умови кредитного договору та договорів поруки належним чином не виконували, у зв'язку з чим виникла заборгованість. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Договором поруки передбачено, що поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, штрафів тощо. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну)відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Право позивача вимагати дострокового повернення кредиту передбачене ст. 1050 ЦК України. Відповідачі не надали суду доказів відсутності їх вини у порушенні зобов'язання, а також того, що ними були вжитті всі залежні від них заходи щодо належного виконання зобов'язання. Підстав, передбачених статтею 617 Цивільного кодексу України, для звільнення відповідачів від відповідальності за порушення зобов'язання судом не встановлено. Оскільки відповідачі не виконали умов кредитного договору та договорів поруки, суд доходить висновку, що позивач має право на повернення кредиту, отримання відсотків, а відповідачі зобов'язані погасити заборгованість згідно з умовами договору. Разом з тим, суд не в повній мірі погоджується із розрахунком заборгованості, що наданий позивачем, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а їх одночасне застосування суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, таким чином суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 2016,43 грн. Крім того, суд вважає за необхідне у відповідності з ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити обсяг пені, нарахованої позивачем за неналежне виконання відповідачем умов договору до 5000 грн., що буде відповідати засадам розумності та справедливості. Таким чином, стягненню солідарно з відповідачів підлягає заборгованість на загальну суму 11 232,34 грн., яка складається з наступного: 4032,86 грн. - заборгованість за кредитом; 2199,48 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5 000 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачені та документально підтверджені судові витрати по справі пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial