Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 15.11.2006 року між ПАТ «КБ»ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір №ZRIWGA00000020, згідно якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 50015.00 грн. на термін до 14.11.2010 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлені кредитним договором. Згідно договору у випадку порушення зобов'язання за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Для забезпечення виконання вище вказаного кредитного договору між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки від 15.11.2006 року №ZRIWGA00000020. В порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання не виконав внаслідок чого станом на 08.02.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 131703.99 грн., яка складається з наступного: 10069.86 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 42143.23 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 551.89 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 78939.01 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. З огляду на вище викладене, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь ПАТ КБ ПриватБанк борг за кредитним договором у розмірі 106000.00 грн., адже законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лиш повної суми заборгованості. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав письмові пояснення у яких звертає увагу суду на те що правовідносини за Кредитним договором не припинилися, так як правовідносини між сторонами тривають до повного погашення клієнтом кредиту, а тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. У позовній заяві зазначає, що даний позов розглядати у відсутність представника. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, просили справу розглядати без їх участі. Згідно поданих заперечень, відповідачі заперечують проти позову у зв'язку зі спливом позовної давності за договором та у зв'язку з припиненням поруки. Від представника [PERSON] через канцелярію Баранівського районного суду Житомирської області надійшла заява, в якій просить справу слухати без його участі, заперечення проти заявленого ПАТ «КБ «Приват Банк» позову підтримує в повному обсязі. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.11.2006 року між ПАТ «КБ»ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір №ZRIWGA00000020, згідно якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 50015.00 грн. на термін до 14.11.2010 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлені кредитним договором. (а.с. 12-13). Згідно договору у випадку порушення зобов'язання за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Для забезпечення виконання вище вказаного кредитного договору між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки від 15.11.2006 року №ZRIWGA00000020. (а.с. 15). Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Однак відповідач умови договору не виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості. (а.с. 6-8). Для врегулювання питання повернення суми заборгованості позивач звертався до відповідачів із письмовим повідомленням та вимогою про повернення вказаної заборгованості, однак зазначені вимоги лишилися невиконаними. (а.с. 9). У зв'язку з порушенням відповідачем вказаного зобов'язання станом на 08.02.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 131703.99 грн., яка складається з наступного: 10069.86 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 42143.23 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 551.89 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 78939.01 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 1050 ч.2, 1054 ч. 2 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Крім того, відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржника. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому встановлено строк, після якого порука припиняється, тобто п.12 договору поруки зазначено, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 14 листопада 2010 року. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 14 листопада 2010 року і протягом наступних 5 років, тобто до 14 листопада 2015 року. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, оскільки банк звернувся до поручителя [PERSON] з позовом 04 квітня 2017 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України строку, а тому є підстави для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Щодо вимог про стягнення заборгованості з [PERSON], суд зазначає. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] перестав здійснювати погашення заборгованості з 10.02.2012 року, а тому, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] вказаної у позовній заяві заборгованості не підлягають задоволенню у зв'язку із спливом позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed