Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № № 234 від 09.04.2008 року. Відповідно до Кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику на умовах договору кредит в сумі 152 000,00 грн., а Позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 15, 2 % річних у порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надавався готівкою одноразово строком на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 09.04.2028 на придбання квартири. Банк свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором виконав повністю та належним чином. [PERSON] порушив умови Кредитного договору, а саме: не виконав зобов'язання щодо погашення кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором було укладено договір поруки № 234 від 09.04.2008 з [PERSON], та з [PERSON] договір поруки № 234 від 09.04.2008 за якими поручителі поручаються перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Отже, в зв'язку з невиконанням свої зобов'язань, станом на 20.07.2017, в результаті невжиття заходів позичальником та поручителями щодо погашення заборгованості перед Банком, існує заборгованість за кредитним договором № 234 від 09.04.2008, яка складає 164785, 32 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також судовий збір. 09.10.2017 року представник позивача подав клопотання про стягнення з відповідачів витрати на оплату за розміщення оголошення у сумі 630,00 грн. 17.09.2018 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, те що на думку представника відповідача позовні вимоги є безпідставними та такими, які не підлягають задоволенню виходячи з того, що договір поруки №234 від 09.04.2008 року припинив свою дію на момент розгляду справи у суді та за низкою підстав, передбачених ст. 559 ЦК України, а саме відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строк виконання договору про іпотечний кредит №234 від 09.04.2008 року було встановлено сторонами до 09.04.2028. Позивач пред'явив позов про дострокове стягнення суми кредиту, а отже і про зміну терміну настання строку виконання зобов'язань. Також позивачем була направлена вимога №4615/2903/-5034 від 20.12.2016 року про дострокове повернення суми кредиту протягом 30-ти днів з моменту отримання позичальником зазначеної вимоги. Вимога направлена 28 грудня 2016 року. З урахуванням цього днем настання строку виконання зобов'язань за договором є 28.12.2018. Представник вважає, що позивача мав пред'явити позов до поручителя [PERSON] до 28 червня 2017 року. Позов позивачем поданий до суду лише 08 серпня 2017 року. Крім того, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В договорі поруки №234 від 09.04.2008 року не встановлено строк виконання основного зобов'язання, а отже він припинився 09.04.2009 року і на момент пред'явлення позову вже не діяв. 26.09.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що представник відповідача [PERSON] намагається ввести в оману суд, стверджуючи, що позивач повинен був направити позов до поручителя [PERSON] до 28 червня 2017 року, тобто протягом шести місяців з дня направлення вимоги, оскільки відповідно до п. 4.2 Договору поруки №234 від 09.04.2008 року порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.4 цього договору не пред'явить вимоги до поручителя. Банк 28.12.2016 року надіслав на адресу позичальника вимогу про дострокове повернення кредиту. Тобто банком було використано право на односторонню зміну строку виконання основного зобов'язання, а тому саме зі зміненого банком дня виконання основного зобов'язання починається відлік трирічного строку для пред'явлення вимоги (в тому числі позову) до поручителя. Крім того, твердження представника відповідача, про те що не встановлений строк виконання основного зобов'язання є безпідставним, оскільки він встановлений - 09.04.2028 року. Ухвалою Сватівського районного суду від 29.01.2019 року провадження у справі закрито в частині стягнення заборгованості з [PERSON]. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнає, просить слухати справу без участі відповідача [PERSON] та без його участі. Відповідач [PERSON] у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався, в судове засідання не з'явився будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 09.04.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № № 234 від 09.04.2008 року. Відповідно до Кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику на умовах договору кредит в сумі 152 000,00 грн., а Позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 15, 2 % річних у порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надавався готівкою одноразово строком на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 09.04.2028 на придбання квартири. (а.с.8-15) Банк свої обов'язки, передбачені Кредитним договором виконав повністю та належним чином, про зазначив у позові. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором було укладено договір поруки № 234 від 09.04.2008 з [PERSON], за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. (а.с.17) Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачем [PERSON] порушено умови Договору про іпотечний кредит №234 від 09.04.2008, внаслідок чого відповідно до розрахунку заборгованості за Договором про іпотечний кредит №234 від 09.04.2008 станом на 20.07.2017 сума заборгованості за Договором складає 164 785, 32 гривень, у тому числі: борг за кредитом в розмірі 96061, 04 гривень; відсотки за користуванням кредитом з 02.07.2014 по 19.07.2017 в розмірі 48766, 72 гривень; інфляційні втрати банку з вересня 2015 по червень 2017 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 1864, 53 гривень; інфляційні втрати банку з липня 2014 по червень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 15474, 76 гривень; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.09.2015 по 19.07.2017 в розмірі 388, 83 гривень; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 02.07.2014 по 19.07.2017 в розмірі 2229, 44 гривень. (а.с.5) Згідно позовної заяви позивач просить стягнути заборгованість у розмірі у сумі 164 785, 32 гривень, у тому числі: борг за кредитом в розмірі 96061, 04 гривень; відсотки за користуванням кредитом з 02.07.2014 по 19.07.2017 в розмірі 48766, 72 гривень; інфляційні втрати банку з вересня 2015 по червень 2017 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 1864, 53 гривень; інфляційні втрати банку з липня 2014 по червень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 15474, 76 гривень; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.09.2015 по 19.07.2017 в розмірі 388, 83 гривень; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 02.07.2014 по 19.07.2017 в розмірі 2229, 44 гривень. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] припустився порушення умов кредитного договору та не виконав свої зобов'язання за договором належним чином. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги доводи сторін, суд приходить до висновку, що в результаті невиконання своїх зобов'язань відповідачем [PERSON] щодо погашення заборгованості перед позивачем, станом на 20.07.2017, існує заборгованість за кредитним договором № 234 від 09.04.2008, яка складає 164785,32 грн. Що стосується вимог позивача до відповідача - поручителя [PERSON], суд зазначає таке. Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Згідно ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з частиною 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з частиною 1 статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно з частиною 2 статті 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Як убачається з п.п. 4.1, 4.2, 4.5 Договору поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором. Порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.4 цього договору не пред'явить вимоги до поручителя. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов'язання. Відповідно до п. 6.3 договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Згідно п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 у справі № 6-68цс11, умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У зв'язку з порушенням боржником умов кредитного договору щодо своєчасного внесення чергових платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене ст. ст. 1048, 1050 ЦК України право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши вимогу від 28.12.2016 року на ім'я Позичальника з вимогою повернення всій суми Кредиту та здійснення платежів нарахованими процентами за користування кредитом ті інших платежів у сумі 134 982, 62 гривень, та вимагав достроково повернути кредит за договором про іпотечний кредит у 30 (тридцяти) денний строк після отримання цього повідомлення. (а.с. 25), змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання. Отже, при зміни кредитором на підставі статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати, а саме з 28.12.2016. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Відповідно сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» з даним позовом звернувся до суду 08.08.2017 року (а.с.2-4). Що стосується доводів представника позивача, про те що ним не пропущений строк пред'явлення вимог до поручителя [PERSON], оскільки вони вчасно звернулися до суду, а саме протягом строків позовної давності, визначених у п.5.4 договору поруки, суд до уваги не бере, з огляду на наступне. Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). Отже, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» не звільняється від обов'язку виконати припис частини четвертої статті 559 ЦК України щодо подання позову до поручителя у межах шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» слід було пред'явити протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України. (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). Відповідно до частини першої ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України). Таким чином, оскільки позивач з даним позовом звернувся після спливу відповідного строку, тому договір поруки є припиненим. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у зв'язку з припиненням поруки позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя [PERSON] не підлягають задоволенню. Згідно вимог ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з боржника [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором про іпотечний кредит № 234 від 09.04.2008 року у сумі 164 785, 32 гривень. В решті вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» слід відмовити у зв'язку з недоведеністю та необґрунтованістю. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на оплату судового збору в сумі 2471, 78 гривень та витрати, пов'язані з розміщенням оголошення у пресі у розмірі 630,00 грн.

Outcome: partial