Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вказавши, що 04 серпня 2009 року він був прийнятий на роботу в ТОВ «Новокаховський електромеханічний завод», про що було укладено трудовий договір та видано наказ №302 від 04.08.2009 року. Наказом №130/75-у від 13.03.2015 року його було звільнено за ст. 36 п.1 КзпП України за угодою сторін у зв'язку з реорганізацією підприємства. При звільненні трудова книжка була передана на новостворене підприємство ТОВ «НВП НКЕМЗ», але розрахунки з ним не були проведені. Заборгованість по заробітній платі складає 23 917,74 грн. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням виплатити належні йому кошти, проте він не здійснює виплату заробітної плати, посилаючись на незалежні від нього обставини. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 23 917,74 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 13.03.2015 року по час постановлення рішення суду у сумі 26 572 грн. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 23 917,74 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 13.03.2015 року по час постановлення рішення суду 25.08.2015 року. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, тому у суду є достатні підстави для розгляду справи в заочному порядку на підставі ст. 224-233 ЦПК України зі згоди позивача, на підставі наявних доказів у справі. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ТОВ «Новокаховський електромеханічний завод», працював токарем четвертого розряду на механічній дільниці, у 01 цеху електродвигунів асинхронних, 13.03.2015 року був звільнений на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України за угодою сторін. З довідки про заборгованість по заробітній платі слідує, що станом на 01.07.2015 року підприємство заборгувало йому 23 917,74 грн. Відповідно до ст.115 КзпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст.116 КзпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 цього Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, звільнений з посади на підставі ст. 36 п.1 КзпП України за згодою сторін, під час звільнення відповідачем з ним не проведено остаточного розрахунку, заборгованість по заробітній платі становить 23 917,74 грн., що визнана відповідачем, проте не сплачена під час звільненні, тому вона підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. Невиплата заборгованості по заробітній платі з вини роботодавця розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Так, у справі «Баландіна проти України» (рішення від 06.12.2007 року) встановлено порушення ст. 1 Першого протоколу щодо мирного володіння своїм майном, коли справа стосувалася заборгованості щодо виплати заробітної плати. Аналогічно у справі «Безуглий проти України» Європейським судом з прав людини встановлено порушення ст.1 Протоколу № 1 у зв'язку з тим, що заявнику не виплачено присуджені національним судом виплати щодо заборгованості по заробітній платі. У справах «Дерев'янко та Довгалюк проти України», «Дідух проти України» також розглядалося Європейським судом з прав людини питання про виплату заробітної плати. Враховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів про розмір середнього заробітку позивача, суд під час здійснення розрахунку враховує заробітну плату позивача за останні два місяці роботи позивача - грудень, листопад 2014 року (в лютому 2015 року позивач не працював, в січні 2015 року - перебував у відпустці), що передували його звільненню, зазначену в розрахункових листах, що надавалися йому підприємством та обраховує розмір середнього заробітку з урахуванням вимог п.8 Постанови КМУ №100 від 8 лютого 1995 р «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» : - за листопад 2014 року заробітна плата позивача склала 5 473,30 грн., відпрацьовано 20 днів та 160 год. ; - за грудень 2014 року заробітна плата позивача становила - 5 952,83 грн., ним відпрацьовано 23 день та 183 год. (5473,30 грн. + 5952,83 грн.) : 343 год. = 33,31 грн. - середньоденна заробітна плата позивача. Затримка розрахунку при звільненні на час постановлення рішення суду складає 114 роб. днів, що дорівнює 889 год., без врахування святкових та вихідних днів. Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає - 33,31 грн. Х 889 год. затримки розрахунку = 29 612,59 грн., з яких слід утримати 15 % податку з фізичних осіб та 1,5 % військового збору, до виплати 24726,51 грн. З цих підстав позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 115, 116, 117 КзпП України, п.8 Постанови КМУ №100 від 8 лютого 1995 р «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»,

Outcome: approved