Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій посилається на те, що з 1972 року по 20.05.2013 року він працював у ВАТ «ХБК» на посаді водія автотранспортних засобів комбінату. На день звільнення адміністрація підприємства не розрахувалась з позивачем по заборгованості із заробітної плати, в зв'язку з чим, рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 30.05.2013 року на його користь з відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 5893,33 грн., та середній заробіток за невиплачену заробітну плату при звільненні за період з 20.05.2013 року по 30.05.2013 року в сумі 3637,92грн., яка на теперішній час відповідачем не виплачена. Оскільки відповідач до теперішнього часу не розрахувався з позивачем по заробітній платі, то середній заробіток складає 14914,20 грн., яку просить стягнути з відповідача та судові витрати. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив слухати справу без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно трудової книжки, [PERSON], перебував у трудових відносинах з відповідачем, з 1972 року по 20.05.2013 року, та відповідно до запису в трудовій книжці 20.05.2013 р., був звільнений на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією підприємства. На дань звільнення підприємство з відповідачем не розрахувалося у зв'язку з чим утворилася заборгованість по заробітній платі. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 30.05.2013 р. року, з ВАТ «ХБК» на користь [PERSON], було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 5893,33 грн., та середній заробіток за невиплачену заробітну плату при звільненні за період з 20.05.2013 року по 30.05.2013 року в сумі 3637,92грн., яка до теперішнього часу відповідачем не виплачена. Згідно наданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки ВАТ «ХБК» виплати заробітної плати буде складати з 01.06.2013 р. по 11.06.2014 р. - 265 днів (середній дений заробіток перед звільненням складає 1181,90:21=56,28) 56,28х265 =14914,20 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та 20.05.2013 року звільнився з ВАТ «ХБК», яке вчасно не виплатило належних працівнику сум в добровільному порядку, що дає підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14914,20грн. за період з 01.06.2013 року по 11.06.2014 року та судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved