Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 9623782,66 грн., зазначивши, що 17.05.2013 року між позивачем та ПП «Ладомир» був укладений Кредитний договір № 13.04-487 (надалі Кредитний договір), за яким, з урахуванням подальший змін та доповнень, зазначений відповідач отримав кредит на загальну суму 5980758,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 24,00% річних (підвищена процентна ставка у разі порушення договірних зобовязань 25,00% річних) строком до 31.03.2017 року. Позивач виконав свої зобовязання у повному обсязі, надавши ПП «Ладомир» кредит у зазначеному розмірі. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань відповідачем ПП «Ладомир» за Кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON], 17.05.2013 року був укладений Договір поруки № 13.04/487/П. За цими Договором поруки відповідач [PERSON] зобовязався перед позивачем відповідати за невиконання відповідачем ПП «Ладомир» всіх його зобовязань за Кредитним договором. Оскільки відповідач припинив виконання обовязків за Кредитним договором, станом на 11.08.2015 року виникла заборгованість, яка складає 9623782,66 грн., що складається з тіла кредиту в розмірі 5980758,00, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 1426754,16 грн., пені за порушення строків повернення основної суми кредиту та процентів за користування ним в розмірі 2156462,92 грн. та штрафу в розмірі 59807,58 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, згідно інформації, яка неодноразово надходила з ГУДМС України в Донецькій області у відповідь на запити суду щодо підтвердження місця реєстрації фізичних осіб, останнє відоме місце проживання яких належить до Амвросіївського району Донецької області, - за наявними у ГУДМС Донецькій області дані про таких осіб відсутні, а детальніше здійснити перевірку інформації про реєстрацію місця проживання фізичних осіб в населених пунктах, які розташовані в зоні проведення антитерористичної операції, є неможливим, тому що обліки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Донецькій області знаходяться у м. Донецьку на тимчасово непідконтрольній українській владі території. Тому виклик відповідача двічі здійснено в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. Судом встановлено, що 17.05.2013 між позивачем та ПП «Ладомир» дійсно був укладений Кредитний договір, остання редакція якого була узгоджена сторонами Додатковою угодою № 3 від 02.04.2014 року. Згідно меморіальних ордерів від 20.05.2013 року, 04.07.2013 року, 03.04.2014 року, 15.04.2015 року, 11.06.2014 року позивач надав ПП «Ладомир» кредитні кошти на загальну суму 5980758,00 грн. Відповідно до Кредитного договору, передбачених п.п. 1.3, 6.1, ст. 7, кредитні кошти були надані під 24,00 % річних на строк до 31.03.2017 року. Відповідно до п. 5.4 Кредитного договору, у випадку виникнення будь-якої несприятливої події, передбаченої п. 5.1 цього Договору, позивач має право вимагати достроково повернути кредит разом з платою за кредит та штрафними санкціями. Як свідчить розрахунок заборгованості та виписка з рахунку відповідача про рух коштів, які надані позивачем та відповідачами не оспорені, останній платіж за Кредитним договором був вчинений 01.09.2014 року, після чого позичальник припинив виконання договірних зобовязань. Оскільки ПП «Ладомир» припинило належне виконання договірних зобовязань, з урахуванням ст. 12 Кредитного договору у нього станом на 11.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 9623782,66 грн., що складається з тіла кредиту в розмірі 5980758,00, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 1426754,16 грн., пені за порушення строків повернення основної суми кредиту та процентів за користування ним в розмірі 2156462,92 грн. та штрафу в розмірі 59807,58 грн. (за порушення п. 12.1.4 Кредитного договору) Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Крім того, 17.05.2013 року між позивачем та [PERSON] був укладений Договір поруки № 13.04-487/П, остання редакція якого чинна на підставі Додаткової угоди № 2 від 02.04.2014 року. Як свідчить зміст ст. ст. 1-3 цього Договору, відповідач [PERSON] поручився перед позивачем за виконання ПП «Ладомир» своїх зобовязань за Кредитним договором, та відповідає за цими зобовязаннями як солідарний боржник. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів пені за порушення договірних зобовязань, суд виходить з того, що станом на час розгляду справи перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких проводилась антитерористична операція, не чинний (розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053-р зупинено розпорядженням КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р), а тому підстави для застосування ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року -відсутні. Таким чином позовні вимоги ґрунтуються на законі та умовах договорів, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати у виді судового збору та витрат на оплату публікації в пресі оголошень про виклик відповідачів підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: approved