Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом який мотивував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті його батька [PERSON] була дружина останнього та мати позивача [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не отримала. Посилаючись на те, що він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [INFO] його матері [PERSON], спадщину після останньої прийняв шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на це майно не може в зв'язку з тим, що право власності на вказаний будинок не зареєстроване у встановленому законом порядку, просив визнати за ним право власності на зазначений будинок в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позові. Крім того пояснив, що його померла мати [PERSON] на день смерті його батька [PERSON] була зареєстрована та проживала разом з останнім в житловому будинку по [ADDRESS]. Він на час відкриття спадщини після батьків також був зареєстрований та проживав з ними в зазначеному будинку, який було придбано батьком за договором купівлі-продажу. Як спадкоємець за законом першої черги позивач прийняв спадщину після матері [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Відповідач надав суду письмову заяву, в якій позов визнав і просив справу розглянути за відсутності його представника (а.с.49). Ухвалою від 30.05.2016 р. судом відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч.1, 2 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст.392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з приписами ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною третьою ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.7,8). На підставі його заяви нотаріальною конторою 03.12.2008 року після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа і позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину, а саме на належну останній згідно з Державним актом про право приватної власності на землю серії [NUMBER] земельну ділянку, розміром 3,75 га, розташованої на території Харсіцької сільської ради Чорнухинського району Полтавської області (а.с.41, 56). 06.05.2016 року позивач звертався в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS], проте державний нотаріус 06.05.2016 р. відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на цей будинок (а.с.26). Власником житлового будинку по [ADDRESS] є померлий [INFO] батько позивача [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження та про смерть, копією договор купівлі-продажу від 24.12.1981 року, зареєстрованого в реєстрі за №1123, записом в погосподарській книзі №4 Харсіцької сільської ради(а.с.7,9,10-12). При цьому необхідно зазначити, що відповідно до п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У відповідності з пунктами 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, оскільки часом відкриття спадщини після померлого [PERSON] є 30.12.2002 р., спадкові відносини в даному випадку регулюються положеннями ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Частиною першою ст.548 ЦК УРСР 1963 р. встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно з ст.549 ЦК УРСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Таким чином прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить від його власного волевиявлення. Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 16.05.2016 р. після померлого [PERSON] спадкові справи не заводились (а.с.38). Необхідно зазначити, що суд з'ясовує обставини справи та встановлює наявність юридичних фактів на підставі доказів, наданими сторонами із дотриманням принципів змагальності та диспозитивності відповідно до ст.ст. 10, 11, ч. 2 ст. 27 ЦПК України. Позивачем до суду не було надано доказів щодо родинних зв'язків померлих [PERSON] і [PERSON] та не доведено факту виникнення у [PERSON] право на спадкування після померлого [PERSON] вищевказаного житлового будинку по [ADDRESS]. Твердження позивача про те, що шлюб між його батьками було укладено у 1962 році суд не бере до уваги в силу ч.4 ст.60 ЦПК України, згідно з якою доказування не може грунтуватися на припущеннях. Довідка виконкому Харсіцької сільської ради Чорнухинського району Полтавської області №131 від 02.06.2016 р. в силу ст.ст.58, 59 ЦПК України не є належним та допустимим доказом по справі стосовно родинних зв'язків померлих [PERSON] та [PERSON] При цьому позивачу було роз'яснено, що за правилами ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання. У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів (ч.4 ст.10, ст. 137 ЦПК ). Позивач, якому також було роз'яснено наслідки невчиннення вищевказаних вказаних процесуальних дій, заявляти клопотання про витребовування повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб вважав недоцільним. Як роз'яснено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Крім того, згідно з ч.1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Позивачем відповідна вимога щодо встановлення факту родинних відносин на заявлялась. Також позивач із письмовою заявою до нотаріальної контори про отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] після померлого батька [PERSON] не звертався, вимоги про визнання права власності на житловий будинок по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] на заявляв. При цьому позивачу також роз'яснювалось його права та обов'язки, зокрема щодо зміни предмету та підстави позову, проте останній заяв щодо збільшення або зменшення розміру позовних вимог, зміни підстави або предмету позову не заявляв. За таких обставин позивачем заявлені позовні вимоги не доведені, тому підстав до задоволення позову не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed