Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.06.12р. між сторонами було укладено договір позики, на виконання якого [PERSON] було надано [PERSON] розписку із зазначенням умов про час, спосіб та місце виконання зобов'язань. Згідно умов розписки [PERSON] зобов'язувалась повернути [PERSON] грошову суму в розмірі 100000,00 доларів США в строк до 18.11.12р. шляхом внесення їх до індивідуального банківського сейфу з внутрішнім футляром, який знаходиться у відділенні № 7 «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» за адресою: м. Київ, вул П.Сагайдачного, 25 з наступною передачею позивачу відповідного ключа від сейфу та відповідної довіреності на право користування сейфом з її подальшою реєстрацією у відділенні банку. 19.11.12р. [PERSON] звернувся до відділення банку з проханням надати йому інформацію про реєстрацію на його ім'я довіреності щодо користування індивідуальним банківським сейфом. Однак, відділенням банку було надано позивачеві довідку, що у Київському відділенні № 7 не було зареєстровано довіреність на його ім'я щодо користування індивідуальним банківським сейфом. Враховуючи те, що строки повернення позики закінчилися, відповідачка добровільно повертати борг відмовляється, позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом за захистом свого порушеного майнового права. У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за розпискою позивач просив стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Позивач неодноразово звертався з заявами про збільшення розміру позовних і остаточно просив стягнути з відповідачки основний борг в сумі 2 701 979,80 грн., три відсотки річних у сумі 263 387, 51 грн., проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ у сумі 1 251 719, 83 грн., а всього стягнути 4 217 087, 14 грн. Також, просив стягнути з відповідачки судовий збір в сумі 3 441 грн. та витрати пов'язані з проведенням судових експертиз в сумі 7 247, 56 грн. Під час розгляду справи позивач підтримав уточнені позовні вимоги, просив їх задоволити у повному обсязі. Відповідачка та її представники під час розгляду справи проти задоволення позову заперечували, мотивуючи тим, що позивач незаконно заволодів папером з її підписом, а потім поверх підпису наніс друкований текст розписки. Суд, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. Згідно наявної в матеріалах справи розписки від 27.06.12р. [PERSON] отримала в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США (а.с. 11 том 1). За умовами зазначеної розписки, вищезазначені грошові кошти 100 000,00 доларів США [PERSON] зобов'язалась повернути [PERSON] в Подільському районі м. Києва в строк до 18.11.12р. шляхом внесення їх до індивідуального банківського сейфу з внутрішнім футляром, який знаходиться за адресою: сховище для індивідуальних сейфів у відділенні № 7 «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» м. Київ, вул. П.Сагайдачного, 25 з наступною передачею [PERSON] ключа від сейфу та відповідної довіреності на право користування сейфом з її реєстрацією у відділенні банку. У зв'язку з запереченням з боку [PERSON], самого факту підписання розписки та за згодою сторін, судом було призначено комплексну судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизу розписки. За результатами проведеної експертизи було складено висновок від 23.09.13р № 6893/13-34/6894/13-33/6895/13-32 (а.с. 74-79 том 1), згідно якого експертами КНДІСЕ встановлено, що: 1) підпис, розміщений під друкованим текстом у рядку «[PERSON].» у розписці від 27.06.12р. від імені [PERSON] виконаний самою [PERSON]; 2) будь-які діагностичні ознаки, які б свідчили про вплив на виконавця підпису збиваючих факторів природного характеру, до яких може відноситися виконання в незвичайному стані (хворобливий стан, сп'яніння, стомлення, хвилювання, під дією фармакологічних препаратів, травмування тощо), а також про вплив на виконавця зовнішніх збиваючих факторів (обмеження зорового контролю, незвична поза, незвичне тримання приладу для написання, температурні навантаження) в досліджуваному підписі відсутні; 3) підпис від імені [PERSON] у досліджуваній розписці від 27.06.2012 року нанесений ручкою, спорядженою чорнилом чорного кольору; 4) питання ухвали щодо встановлення послідовності нанесення друкованого тексту та підпису у розписці від 27.06.2012 не вирішувалось у зв'язку з ненаданням письмового дозволу судді на застосування таких методів дослідження як вологе копіювання та механічне зняття тонеру деяких штрихів друкованого тексту у досліджуваному документі; 5) встановити час виконання підпису у розписці від 27.06.2012 від імені [PERSON] не видається можливим із причин відсутності у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик дослідження часу виконання рукописних записів та підписів чорнилом. Встановити час виконання друкованого тексту у розписці від 27.06.2012 від імені [PERSON] не видається можливим із причин відсутності у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик дослідження часу виконання друкованих текстів. У зв'язку з тим, що сторонами у клопотанні про призначення експертизи не було надано суду, а судом в свою чергу експерту, письмового дозволу на застосування таких методів дослідження як вологе копіювання та механічне зняття тонеру деяких штрихів друкованого тексту у досліджуваному документі, висновок експертів КНДІСЕ від 23.09.13р. виявився неповним. Вказані обставини стали причиною призначення у справі додаткової судово-технічної експертизу спірної розписки. На час розгляду спору, розписка від 27.06.2012 визнана речовим доказом в кримінальному провадженні № 12014100070007194 від 02.10.2014. 31.01.14р. експертами КНДІСЕ проведено додаткову судово-технічну експертизу документів та складено висновок № 12545/12546/13-34/12547/12548/13-33 (а.с. 102-105). За результатами проведення судово-технічної експертизи, експерт Гуменський О.А. дійшов висновку, що у наданій на дослідження розписці від 27.06.2012 року друкований текст виконаний поверх підпису від імені [PERSON] Однак, в дослідницькій частині вказаного висновку, експерт Гуменський О.А. зазначив, що: «В наданій на дослідження розписці від 27.06.2012 підпис від імені [PERSON] виконаний поверх друкованого тексту». Щодо встановлення часу виконання друкованого тексту та рукописних записів, то за відсутності у експертів відповідної методики зазначені питання не вирішені. Враховуючи те, що висновки та дослідницька частина експертного висновку від 31.01.14р. мали протиріччя (технічна помилка визнана експертом), судом 21.05.14р. було призначено повторну судово-технічну експертизу, проведення якої з метою об'єктивності було доручено експертам Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в м. Києві. Також для проведення експертизи, зазначеною ухвалою, експертам було надано дозвіл на застосування таких методів дослідження як вологе копіювання та механічне зняття тонеру деяких штрихів друкованого тексту у досліджувальному документі. Згідно висновку експерта НДКЦ при ГУМВС України в м. Києві Харьківської Н.О. №268/тдд від 19.06.14р., у наданій на дослідження розписці від 27.06.2012 року, яка починається словами «Розписка м. Київ 27.06.2012 р. Я, [PERSON]» та закінчується словами «… Будь-яких претензій до [PERSON] не маю. 27.06.2012 року [PERSON].», спочатку був нанесений друкований текст після чого був виконаний підпис від імені [PERSON] (а.с. 206-210 том 1). Таким чином, висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи достовірно встановлено, що спочатку в розписці був нанесений друкований текст, після чого був виконаний підпис від імені [PERSON] Позивач посилався на надану суду довідку про результати проведеного психофізіологічного інтерв'ю із застосуванням поліграфа, згідно якої [PERSON] прихованою інформацією за обставинами передачі грошової суми в розмірі 100 тис. дол. США [PERSON] та отримання від неї розписки не володіє; [PERSON], знаходячись в м. Києві, на Одеській площі, в своєму автомобілі, дійсно передав [PERSON] грошову суму в розмірі 100 тис. дол. США; [PERSON] поставила свій підпис на тексті розписки, сидячи в автомобілі [PERSON] на Одеській площі в м. Києві, лист з розпискою знаходився на спеціальній твердій підставці (а.с.а.с. 194-195 том. 2). Відповідачка ж також надала суду висновок № 123 психофізіологічного дослідження із застосуванням комп'ютерного поліграфа, відповідно до якого [PERSON] в червні 2012 року не брала в борг у [PERSON] гроші в сумі 100 тис. дол. США, не підписувала заздалегідь надруковану [PERSON] розписку з текстом про взяття у нього в борг 100 тис. дол. США (а.с.а.с. 198-226 том 2). Зазначені дослідження були проведені за ініціативою сторін, є взаємовиключаючими, тому суд оцінює їх критично. Висновком експерта Вапіровою Н.М. НДКЦ ГУ МВС України в Донецькій області № 461 від 16.04.2015 за постановою слідчого Марищук І.В. від 25.02.2015 та експертів Мендрина С.В., Юдіна І.В. НДКЦ ГУ МВС України в м. Києві № 250/тдд від 25.05.2015 за постановою слідчого Марищук І.В. від 20.04.2015 встановлено, що в розписці від 27.06.2012, що починається словами «Розписка м. Київ 27.06.2012 р. Я, [PERSON]» та закінчується словами «… Будь-яких претензій до [PERSON] не маю. 27.06.2012 року [PERSON].», спочатку був нанесений друкований текст, а потім був виконаний підпис від імені [PERSON] (а.с.а.с. 46-54 том 3). Відповідно до висновку експерта Мендрина С.В. НДКЦ ГУ МВС України в м. Києві № 291/тдд від 31.07.2015 за постановою слідчого Марищук І.В. від 21.05.2015, підпис в розписці від 27.06.2012 виконаний [PERSON]; ознаки, які свідчили б про вплив на виконавця збиваючих факторів, до яких може відноситись виконання у надзвичайному стані (алкогольного сп'яніння, незвичного психоемоційного стану, наприклад: хвилювання, тривоги хворобливого стану, під дією фармакологічного препаратів, тощо), а також про вплив на виконавця зовнішніх збиваючих факторів (незвична поза при письмі, незвичне тримання пишучого приладу, незвична підкладка при письмі, дія незвичних температурних режимів, обмеження зорового контролю, тощо) в досліджуваному підписі відсутні (а.с.а.с. 180-187 том 3). Згідно висновку експерта НДКЦ при ГУ МВС України в м. Києві Медрина С.В., Соха Ю.В., Юдіна І.В. № 556/тдд від 06.11.2015, у наданій на дослідження розписці від 27.06.2012, яка починається словами «Розписка м. Київ 27.06.2012 р. Я, [PERSON]» та закінчується словами «… Будь-яких претензій до [PERSON] не маю. 27.06.2012 року [PERSON].», спочатку був нанесений друкований текст, а потім був виконаний підпис від імені [PERSON] Причиною спору на думку позивача стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов'язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі розписки у визначений строк (а.с.а.с. 164-167 том 3). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України та умовами розписки від 27.06.12р. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З аналізу вказаної норми вбачається, що видача розписки на підтвердження отримання суми коштів є дотриманням письмової форми правочину. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] була представлена власноруч підписана розписка позичальника. З наданої розписки позики вбачається, що відповідачка взяла в борг у позивача 100000 доларів США. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Заперечуючи факт отримання коштів, відповідачка посилалася на те, що розписки не підписувала, позивач незаконно заволодів аркушем паперу з її підписом та наніс поверх її підпису друкований текст розписки. Разом з цим, зазначені посилання [PERSON] спростовані висновками експертів. Висновок експертів КНДІСЕ від 23.09.13р. в частині встановлення послідовності нанесення друкованого тексту та підпису у розписці від 27.06.12р. та часу виконання підпису від імені [PERSON], не може бути прийнятим до уваги, оскільки під час дослідження спірної розписки експертами не встановлено послідовність нанесення друкованого тексту та підпису у розписці від 27.06.12р., а також час виконання підпису від імені [PERSON] Щодо додаткового висновку експертів КНДІСЕ від 31.01.14р., то експертами не встановлено час виконання підпису та друку тексту на спірній розписці, зазначено суттєві розбіжності між дослідницькою частиною та відповідними висновками, а тому зазначений висновок в цій частині не є належним доказом в розумінні Глави 5 ЦПК України. Таким чином, факт існуючого боргу [PERSON] перед [PERSON] у розмірі 100000 доларів США жодними доказами в розумінні положень ст.ст. 10, 57, 59, 60, 64 ЦПК України відповідачем не спростовано. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, законним платіжним засобом обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку із цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи вищевказане, судом встановлено, що позовні вимоги позивача про стягнення суми боргу в розмірі 100000 доларів США підлягають задоволенню з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ станом на 28.03.16 р., що в гривневому еквіваленті дорівнює 2607033 грн. 20 коп. (100000 доларів США х 2607.0332). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки сума боргу складає 2607033 грн. 20 коп., період прострочення з 19.11.12р. по 28.03.16р. становить 1186 дні, то загальна сума 3% дорівнює 254132 грн. 17 коп. (2607033 грн. 20 коп. х 3 х 1186 : 365 : 100). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ становлять 1 251 719, 83 грн. ((2607033,20 грн. х 7.5 % : 100 % х 203) + (2607033,20 грн. х 7.0 % : 100 % х 64) + (2607033,20 грн. х 6.5 % : 100 % х 245) + (2607033,20 грн. х 9.5 % : 100 % х 93) + (2607033,20 грн. х 12.5 % : 100 % х 119) + (2607033,20 грн. х 14.0 % : 100 % х 85) + (2607033,20 грн. х 19.5 % : 100 % х 26) + (2607033,20 грн. х 30 % : 100 % х 177) + (2607033,20 грн. х 27 % : 100 % х 28) + (2607033,20 грн. х 22 % : 100 % х 35) + (2607033,20 грн. х 22 % : 100 % х 49) + (2607033,20 грн. х 22 % : 100 % х 42) + (2607033,20 грн. х 22 % : 100 % х 20)). Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені законні права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, в частині невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по поверненню боргу у встановлений в розписці строк. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд користується положеннями ст.ст. 79, 86, 88 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, а саме: 3441 грн. - сплачений судовий збір та витрати пов'язані з проведенням судових експертиз в сумі 3881, 20 грн., що підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. В іншій частині судових витрат, суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідачки, оскільки вони документально позивачем не підтвердженні. Враховуючи зазначене вище, те, що відповідачем порушені законні права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, в частині невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по поверненню боргу у встановлений в розписці строк, суд приходить до висновку, що позов знайшов свого часткового доведення, та підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 526, 533, 551, 610, 611, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1166 ЦК України та

Outcome: approved