Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 23.11.2016 року, який підтримуючи в судовому засіданні, пояснив, що працював в ПП «Альма-Віта» старшим менеджером від 01.11.2013 року, тобто керівником Івано-Франківській філії, яку й організовував. Звільнений 12.09. 2016 року за згодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпПУ. Хоча, згідно із ст. 115 КЗпПУ Відповідач повинен вчасно виплачувати заробітну плату, проте в цій частині Відповідач порушував Закон. Тому термін виплати на місць-два затримували, через що про обсяги його нарахувань він дізнався із запізненням. Відповідно до ст. 116 КЗпПУ Відповідач зобов'язаний у день звільнення виплатити всі належні йому гроші, проте до теперішнього часу розрахунок повністю не проведено. 05 жовтня 2016 року рекомендованим листом він відіслав заяву Відповідачеві, де вказав всі допущені порушення, які можна було ліквідувати. Однак і 15-денний, і 30-денний, і загальний 45-денний термін усупереч ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» на сьогодні знехтувано. На даний момент він перебуває в вимушеному прогулі 50 днів з 12.09 по 21.11. 2016 року. Відповідно до довідки про заробітну плату його середньоденний заробіток за І півріччя 2016 року становить 108 грн. 85 коп. За цей час Відповідач зобов'язаний виплатити на його користь компенсацію за затримку розрахунку в сумі 5442 грн. 50 коп. (108,50Х 50 днів). В отриманій 08.09.2016 року розрахунковій відомості за два дні серпня йому нарахували тільки 106 грн., а недоплатили 111 грн. (108,50Х 2 дні = 217 грн.-106 грн.) До того ж, як видно, 8 вересня він отримував ще й із запізненням відпускні та писав заяву на звільнення від 12 вересня, a 9 вересня був на лікарняному, тож два дні рахувався на роботі, за що йому дотепер не заплачено 217 грн. 14 вересня при виплаті лікарняних коштів старший менеджер [PERSON], посилаючись на розпорядження регіонального менеджера [PERSON], безпідставно вирахував з нього 710 грн. за буцімто не проведені під його керівництвом розрахунки з ФОП Рачок ще в 2015 році p., хоча акти звірки взаєморозрахунків він особисто подав бухгалтерові. В листопаді 2016 року він отримав нараховану доплату за лікарняні в сумі 370,20 грн. як реагування на його заяву Відповідачеві від 5 жовтня. Проте нарахування відпускних, яке здійснюється на основі середньоденного заробітку, так і залишилося неправильним, а тому заниженим. За 21 робочий день він отримав 1287,25 грн.. коли денно отримував понад 100 грн., не враховуючи щомісячної винагороди. Отже, вимоги по відшкодуванню заробітної плати може бути збільшено на час розгляду справи в суді. Згідно зі ст. 117 КЗпПУ підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки в день його фактичного розрахунку. Як зазначає ВСУ в Постанові ВСУ від 29.01.2014 p., справа №6-144ц13, що передбачений 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у день звільнення (або наступного дня, якщо у день звільнення працівник не працював). При цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, Відповідачеві слід розуміти, що: не розрахунок з його вини з працівником у встановлені строки є підставою для відповідальності; виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку; після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості з зарплати роботодавець не звільняється від відповідальності за затримку виплати належних працівникові сум: у тому самому розмірі середнього заробітку, але вже за весь час затримки виконання судового рішення за постановою державного виконавця. Разом з тим Відповідач наніс йому і значну моральну шкоду. Вона полягає в глибоких душевних і моральних стражданнях, переживаннях упродовж тривалого часу через неправомірні дії Відповідача. Його незаконні вчинки ще до його звільнення зумовили те, що мусив як інвалід лягти в лікарню та займатися профілактикою свого здоров'я, відтак не заплановано піти у відпустку. Подальша невиплата йому боргу зарплатні тільки затягувало час і психологічно невиправдано давило на нього. Нервові потрясіння тривають далі, що негативно позначається на його здоров'я, самопочутті, поведінці в сім'ї, з родичами, сусідами та знайомими. Коли в думках знову повертаюся до спричиненої йому несправедливості, втрачає надовго сон, спокій, апетит, настрій псується, бо як далі при такій несправедливості бути, коли створив філію, а тепер так нахабно ставляться та ще й дурять. Усе вищенаведене й особливо те, що Відповідач в день його звільнення і до теперішнього часу не провів повний розрахунок, зрозуміло, заподіяло йому та заподіює далі величезні моральні страждання. Загалом це викликало й вимагає від нього неймовірних додаткових зусиль для організації свого життя, призвело й далі призводить до значних моральних і душевних страждань. Тому вважає, що згідно зі ст. 237-1 КПпП України Відповідач зобов'язаний відшкодувати йому моральний збиток у розмірі 5 тисяч гривень. Просив суд стягнути із Відповідача на його користь 11480 грн. 50 коп., зокрема: компенсацію за затримку розрахунку у розмірі його середнього заробітку на день подання позовної заяви в сумі 5442, 50 грн.; доплату за 4 робочих дні в сумі 328 грн.; безпідставно вирахувані 710 грн.; моральну шкоду в сумі 5 000 грн. В процесі розгляду справи уточнив свої вимоги, а саме , що в отриманій 08.09 2016 року розрахунковій відомості за два дні серпня йому нарахували тільки 106 грн., а недоплатили 111 грн. (108,50Х 2 дні = 217 грн.- 106 грн.) . До того ж, як видно, 8 вересня він отримував ще й із запізненням відпускні та писав заяву на звільнення від 12 вересня, а 9 вересня був на лікарняному, тож два дні рахувався на роботі, за що йому до тепер не заплачено 217 грн. У порушення його прав наказ № 73/3 від 29 квітня 2016 року про переведення його на 4-годинний робочий день вже з 1 травня 2016 року було не відмінено, як йому пообіцяли, коли він повідомив, що йдеться про зміну істотних умов праці, в зв'язку з чим необхідне попередження за два місяці, тому він буде звертатися до суду. 14 вересня при виплаті лікарняних коштів старший менеджер [PERSON], посилаючись на розпорядження регіонального менеджера [PERSON], безпідставно вирахував з нього 710 грн. за буцімто не проведені під його керівництвом розрахунки з ФОП Рачок ще в 2015 році p., хоча акти звірки взаєморозрахунків він особисто подав бухгалтерові. І в акті про результати інвентаризації наявних коштів станом на 21 липня 2015 року з помітками й підписом [PERSON] про такий його борг не йдеться жодним словом. Однак відрахування із зарплати можна провадити тільки у випадках, передбачених законодавством. Згідно із ст.136 КЗпП шкода шляхом відрахування із зарплати працівника відшкодовується за розпорядженням (наказом) роботодавця. Таке розпорядження (наказ) мало бути віддано не пізніше двох тижнів із дня виявлення заподіяної шкоди та звернено до виконання не раніше семи днів із дня повідомлення про це працівника. Тому, щоб уникнути конфлікту, слід якомога точніше зафіксувати дату виявлення шкоди та підтвердити це необхідними документами: актами про результати інвентаризації, ревізії, рішеннями спеціальних комісій, доповідними записками, заявами, пояснювальними записками винуватця розкрадання тощо. З розпорядженням або наказом про стягнення суми збитку працівника треба обов'язково ознайомити під підпис. Якщо працівник подає заяву про свою незгоду з відрахуванням або його розміром, трудовий спір розглядається в законодавчо встановленому порядку комісією з трудових спорів або судом. У разі перевищення сумою відшкодування збитку середньомісячного заробітку працівника, а також у випадку несвоєчасного (пізніше двох тижнів) видання наказу про стягнення, шкода відшкодовується шляхом подання роботодавцем позову до суду. Утримуючи із заробітної плати працівника суму збитку, заподіяного підприємству, роботодавцю слід пам'ятати про дві законодавчі норми. По-перше, ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-ХІУ (далі Закон № 606) визначено перелік виплат, на які не може бути звернено стягнення. І, по-друге, за кожної виплати заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 20 %, а у випадках, окремо передбачених законодавством, 50 % заробітної плати, яка належить до виплати працівникові (ст. 128 КЗпП). Відповідно до частини першої ст. 70 Закону № 606 розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання належних податків, зборів і ЄСВ. Отже, суму відшкодування вже нічим оподатковувати не потрібно. Але в разі утримання коштів із зарплати для погашення заборгованості слід сплатити податки, збори і ЄСВ як під час виплати зарплати. Розрахунки щодо відшкодування підприємству винною особою завданих збитків відображаються в бухгалтерському обліку за субрахунком 375 «Розрахунки за відшкодуванням завданих збитків». Так, сума матеріального збитку нараховується за дебетом цього субрахунку в кореспонденції з кредитом відповідних рахунків (субрахунків). Погашення заборгованості працівника за заподіяну матеріальну шкоду шляхом утримання з його заробітної плати відображається за кредитом субрахунку 375 «Розрахунки за відшкодуванням завданих збитків» та дебетом субрахунку 661 «Розрахунки за заробітною платою». Відповідний витяг з постанови пленуму Верховного Суду № 13 від 24.12. 1999 року « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначає таке: «20. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності». На підтвердження моральної шкоди долучає до матеріалів справи копії довідки МСЕК про його інвалідність і виписки із історії хвороби, коли через нервові потрясіння був змушений лягти на стаціонарне лікування та зайнятися профілактикою здоров'я. І остаточно збільшує позовні вимоги та просить суд стягнути з Відповідача на його користь 21662 грн., зокрема, компенсацію за затримку розрахунку у розмірі його середнього заробітку по 5 квітня 2017 р. в сумі 15624 грн.; доплату за 4 робочих дні в сумі 328 грн.; безпідставно вирахувані 710 грн.; моральну шкоду в сумі 5 000 грн. Представник відповідача не визнав позов та пояснив, що позивач дійсно працював у відповідача з 01 листопада 2013 року на посаді старшою менеджера та був звільнений за угодою сторін з 12 вересня 2016 року. Звільненню [PERSON] передувало його перебування у черговій відпустці, яку було надано з 15 серпня по 08 вересня 2016 року за період роботи з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2016 року. Нарахована сума відпускних склала 1 826,40 грн. 08 вересня 2016 року, тобто в останній день перебування у відпустці [PERSON] було подано заяву про його звільнення з займаної посади з 12 вересня 2016 року згідно п.1 ст.36 КЗпП України, яку було задоволено директором підприємства. В цей же день [PERSON] було виплачено відпускні розмір яких було скориговано на три дні відпустки на невідпрацьовану частину робочого часу (половину вересня та цілий жовтень 2016 року). Всього 08 вересня 2016 року [PERSON] було виплачено 1287,25 гри., про що свідчить його підпис на розрахунковій відомості від 08 вересня 2016 року. Розрахунок нарахування відпускних та бухгалтерська довідка про перерахунок суми відпускних під час звільнення [PERSON] подано суду. В позовній заяві також зазначено, що з 09 по 11 вересня 2016 року [PERSON] хворів, про що свідчить копія лікарняного листка № 513066 подано в додатку до позовної заяви. Однак, оригінал згаданого лікарняного листка не був предявлений у вересні 2016 року до оплати. Його не подано і в час розгляду позовної заяви в суді. Саме з причини неподання лікарняного листка в бухгалтерію підприємства [PERSON] і не було нараховано лікарняних за період з 09 по 11 вересня 2016 року включно. Не перебував на робочому місці [PERSON] і в останній день роботи (12 вересня 2016 ропі) і тому за цей день йому не було нараховано заробітної плати. Про своє звільнення [PERSON] був проінформований 14 вересня 2016 року шляхом залишення підпису в журналі руху трудових книжок про отримання трудової книжки. Також, [PERSON] в позовній заяві зазначає, що саме 14 вересня 2016 року, тобто в день отримання трудової книжки, він отримав лікарняні в сумі 1610,00 грн. Насправді така сума лікарняних нарахована за періоди хвороби з 13 по 29 липня 2016 року та з 01 по 10 серпня 2016 року. Затримка у виплаті лікарняних пов'язано з пізнім відшкодуванням коштів відповідним Фондом страхування. В уже згаданій вище розрахунковій відомості від 08 вересня 2016 року [PERSON] отримав заробітну плату за два дні (11 і 12 числа) серпня 2016 року, яку було йому нараховано з розрахунку роботи по 4 год. в день згідно з наказом по підприємству № 73/3 від 29 квітня 2016 року, з яким [PERSON] було ознайомлено 07 червня 2016 року. За наведених вище обставин на час видачі трудової книжки [PERSON] з ним було проведено повний розрахунок і вони не вбачають жодних законних підстав для нарахування будь-якої компенсації за час вимушеного прогулу, оскільки такого прогулу насправді і не було як і немає жодних законних підстав дня виплати, за словами [PERSON], морального збитку в сумі 5000,00 грн., оскільки [PERSON]А було звільнено по угоді сторін та видано трудову книжку на його першу вимогу. Просять суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що позивач працював в ПП «Альма-Віта» старшим менеджером від 01.11.2013 року, тобто керівником Івано-Франківській філії і звільнений 12.09. 2016 року за згодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпПУ. Звільненню [PERSON] передувало його перебування у черговій відпустці, яку було надано з 15 серпня по 08 вересня 2016 року за період роботи з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2016 року. Нарахована сума відпускних склала 1 826,40 грн. 08 вересня 2016 року, тобто в останній день перебування у відпустці, [PERSON] було подано заяву про його звільнення з займаної посади з 12 вересня 2016 року згідно п.1 ст.36 КЗпП України, яку було задоволено директором підприємства. В цей же день позивачу було виплачено відпускні, розмір яких було скориговано на три дні відпустки на невідпрацьовану частину робочого часу (половину вересня та цілий жовтень 2016 року). Всього 08 вересня 2016 року [PERSON] було виплачено 1287.25 грн., про що свідчить його підпис на розрахунковій відомості від 08 вересня 2016 року. Хоча в позовній заяві зазначено, що з 09 по 11 вересня 2016 року позивач хворів, про що свідчить копія лікарняного листка № 513066, яку подано в додатку до позовної заяви. Однак, оригінал згаданого лікарняного листка не був пред'явлений у вересні 2016 року до оплати. Його не подано і в час розгляду позовної заяви в суді. Саме з причини неподання лікарняного листка в бухгалтерію підприємства [PERSON] і не було нараховано лікарняних за період з 09 по 11 вересня 2016 року включно. В судовому засіданні не доведено позивачем, що він перебував на робочому місці і в останній день роботи (12 вересня 2016 ропі), а тому за цей день йому не було нараховано заробітної плати та про звільнення з роботи, згідно поданої заяви, [PERSON] був проінформований 14 вересня 2016 року шляхом залишення підпису в журналі руху трудових книжок про отримання трудової книжки. Позивач в позовній заяві зазначає, що саме 14 вересня 2016 року, тобто в день отримання трудової книжки, він отримав лікарняні в сумі 1610,00 грн. Однак, доведено, що насправді така сума лікарняних нарахована за періоди хвороби з 13 по 29 липня 2016 року та з 01 по 10 серпня 2016 року та затримка у виплаті лікарняних пов'язано з пізнім відшкодуванням коштів відповідним Фондом страхування. У розрахунковій відомості від 08 вересня 2016 року зазначено, що [PERSON] отримав заробітну плату за два дні (11 і 12 числа) серпня 2016 року, яку було йому нараховано з розрахунку роботи по 4 год. в день згідно з наказом по підприємству № 73/3 від 29 квітня 2016 року, з яким [PERSON] було ознайомлено 07 червня 2016 року. Таким чином, за наведених обставин на час видачі трудової книжки [PERSON] з ним було проведено повний розрахунок і суд не вбачає жодних підстав для нарахування будь-якої компенсації за час вимушеного прогулу, оскільки такого прогулу насправді і не було як і немає жодних законних підстав дня виплати, за словами [PERSON], морального збитку в сумі 5000,00 грн., оскільки [PERSON]А було звільнено по угоді сторін та видано трудову книжку на його першу вимогу тому в задоволенні позову слід відмовити. Наведене стверджується: копією трудової книжки /а.с.4/, копією заяви до ПП Альма-Віта /а.с.5/, копія довідки про заробітну плату для обчислення пенсії /а.с.7/, копія розрахункової відомості /а.с.8/, копією заяви про звільнення /а.с.9/, копією листа непрацездатності /а.с.10/, копією відомості виплати коштів за лікарняні дні /а.с.11/, копією акту звірки взаєморозрахунків /а.с.12/, копіями накладних/а.с.13-14/, копією розписки /а.с.15/, копією бухгалтерської довідки /а.с.47/, копією розрахунку нарахування відпускних /а.с.48, 68/, копією наказу /а.с.62,71/, копією акту про результати інвентаризації наявних коштів /а.с.63/, копією довідки МСЕК /а.с.64/, копією виписки з історії хвороби /а.с.65/, копією розрахунку компенсації /а.с.75/, копії розрахункових листів /а.с.76-80/. Позивач правомірно не сплатив судовий збір при поданні позову до суду і довів шляхом подачі копії висновку комісії МСЄК - свою інвалідність і тому його слід звільнити від сплати судового збору при відмові в позові у відповідності до ст.,ст.88, 89 ЦПК України. На підставі ст.,ст. 115-117, 237-1 КЗпП України та

Outcome: dismissed