Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що його матері [PERSON] за життя належала земельна ділянка, кадастровий номер: 1223282000:01:014:0002. 23 жовтня 2015 року його мати померла. Після смерті матері позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину позивач отримав відмову, обґрунтовану відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу спадкодавця на спадкове майно. Вказуючи, що оригінал документу про право власності у нього та у речах спадкодавця не зберігся, а відповідь органу, що здійснював державну реєстрацію права власності на землю та наявна у позивача копія державного акту в своїй сукупності підтверджують факт існування права зазначає, що відмова нотаріуса порушує його спадкові права. Судом в судовому засіданні 02 жовтня 2017 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано від Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області спадкову справу після смерті [PERSON], отриману судом 04 грудня 2017 року. Представник позивача до суду не з`явився, надавши заяву, в якій підтримав позов та просив його задовольнити. Представником відповідача, третьою особою, надано суду заяви, згідно з якими останні просили розглядати позов у їх відсутність. Не заперечили проти задоволення позову. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] (пай № 14-2) на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації № 453 від 04 червня 2002 року передано у власність земельна ділянка, площею 5,090 га в межах, згідно з планом, розташована на території Голубівської сільської ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 1223282000:01:014:0002. На підставі розпорядження № 453, [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 028693, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 23439 /а.с.5, 6/. 23 жовтня 2015 року [PERSON] померла /а.с.4/. На момент смерті [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. На момент смерті разом із нею проживали: співмешканець [PERSON] та син померлої [PERSON]В /а.с.39, 39 зворот/. Заповіт померла за життя не складала /а.с.40/. Після смерті [PERSON] 14 квітня 2016 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] /а.с.33/, як син померлої /а.с.37, 38/. [PERSON] 18 квітня 2016 року подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] /а.с.33 зворот/. 24 червня 2016 року [PERSON] подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку. Листом нотаріуса від 24 червня 2016 року № 1328/02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через не представлення оригіналу документу, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно /а.с.7/. Розглядаючи позовні вимоги суд виходить з наступного. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ст.1273 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст.1274 ЦК України). Таким чином, оскільки наданими суду доказами в своїй сукупності підтверджується факт набуття спадкодавцем за життя спірної земельної ділянки, відповідач, через смерть спадкодавця та в звязку зі змінами в законодавстві щодо реєстрації права власності на земельні ділянки не має можливості отримати від органу, що здійснював видачу правовстановлюючого документу дублікат такого документу. Враховуючи, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини, а інший спадкоємець першої черги відмовився від прийняття спадщини на користь позивача, підставою відмови у видачі свідоцтва про право власності нотаріусом вказано відсутність належних правовстановлюючих документів, чим порушуються спадкові права позивача, інші особи, які мають право на спадщину за законом чи заповітом, у відповідності до матеріалів спадкової справи, з урахуванням доказів, отриманих судом відсутні, суд приходить до висновку, що аргументи позивача обґрунтовані підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, норми права, на які посилається позивач в обґрунтування позову підлягають застосуванню до даних правовідносин і наявні підстави для визнання за позивачем права власності на майно, належне померлій в порядку спадкування за законом, а тому - позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved