Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача «про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням». Свої вимоги мотивує тим, що він відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25.06.2012 року є власником двокімнатної квартири, що розташована за адресою [ADDRESS]. Разом з ним в квартирі прописані його донька [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO],, та відповідач по справі. Відповідач та його донька знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 16.07.2005 року. Після купівлі- продажу квартири його було зареєстровано як члена сім*ї . В жовтні 2013 року відповідач з його донькою припинили шлюбні відносини та він зібрав свої речі та пішов з квартири. З тих пір він мешкає у іншому місці, яка йому не відома., речей його також у квартирі не мається. Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 04.11.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, а отже відповідач більше не є членом їх сім*ї. За період з жовтня 2013 року відповідач жодного разу не з'явився у квартиру , поштову кореспонденцію не отримує , комунальні послуги не сплачує всі обов'язки що випливають з договору найму житлового приміщення покладені тільки на них. У зв'язку з тим, що відповідач не сплачує у спірній квартирі, ставить їх скрутне становище, самостійно знятися з реєстрації він не бажає. Наявність зареєстрованого в квартирі відповідача який фактично не проживає з жовтня 2013 року перешкоджає йому як власнику у користуванні та розпорядженні своїм майном. Тому він вимушений звернутися до суду. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, проти заочного рішення суду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, судом були вжиті заходи про його повідомлення про час та місце розгляду справи у встановленому законному порядку. Позивач не заперечує проти розглядання справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає необхідним прийняти заочне рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] з 2013 року, вивчивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню, з наступних підстав: Так, в судовому засіданні було встановлено, що позивач відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25.06.2012 року є власником двокімнатної квартири, що розташована за адресою [ADDRESS]. Разом з позивачем в квартирі прописані його донька [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO], та відповідач по справі - [PERSON] Відповідач та донька позивача знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 16.07.2005 року. Після купівлі- продажу квартири відповідача було зареєстровано як члена сім*ї . В жовтні 2013 року відповідач з його донькою припинили шлюбні відносини та відповідач зібрав свої речі та пішов з квартири. З тих пір він мешкає у іншому місці, яка йому не відома, речей його також у квартирі не мається. Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 04.11.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, а отже відповідач більше не є членом їх сім*ї. За період з жовтня 2013 року відповідач жодного разу не з'явився у квартиру , поштову кореспонденцію не отримує , комунальні послуги не сплачує, всі обов'язки що випливають з договору найму житлового приміщення покладені тільки на позивача. У зв'язку з тим, що відповідач не сплачує комунальні послуги у спірній квартирі, вимушені сплачувати за нього вони, що ставить позивача у скрутне становище, самостійно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Наявність зареєстрованого в квартирі відповідача який фактично не проживає з жовтня 2013 року перешкоджає позивачу як власнику майна у користуванні та розпорядженні ним. У відповідності до ст.. 405 Цивільного кодексу України вбачається, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приписами статті 386 зазначеного Кодексу України передбачає , що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Стаття 391 передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «про деякі питання , що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім*ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад установлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні , внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім*ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна з сторін повинна довести ті обставинами на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлені обставини, які підтверджені належними доказами саме термін відсутності відповідача [PERSON] та відсутність поважних причин, які не носять тимчасового та вимушеного характеру. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставинами, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України передбачено , що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі того, що відповідач в спірній квартирі зареєстрований, але не проживає, його особистих речей в ній немає, суд вважає необхідним визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням , визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved