Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON]. [INFO], встановивши наступний порядок спілкування з дітьми: кожну першу та третю неділю місяця з 10:00 год. суботи до 18:00 год. неділі та один місяць літніх канікул за адресою фактичного проживання батька без присутності матері та стягнути з відповідача на користь нього моральну шкоду у розмірі 50000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 27.08.2004 року вони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції від 27.08.2004 року. Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.07.2016 року шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу діти проживають з відповідачем. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.11.2016 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей. Рішенням суду від 23.05.2018 року збільшено розмір аліментів. Зазначив, що після розірвання шлюбу у них почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дітей, їх відвідуванні, відповідач почала створювати штучні перешкоди у спілкуванні його з дітьми. Позивач бажає виконувати свій батьківський обовязок в повній мірі, хоче брати участь у вихованні дітей, має велике бажання виховувати своїх дітей, спілкуватися з ними, проявляти свою батьківську любов особисто. Всі намагання нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, настроює їх проти нього та забороняє їм приїжджати до нього та спілкуватися з ним та його новою сімєю. Зазначив, що у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Він тривалий час намагався налагодити нормальний зв'язок з відповідачем, приймати участь у вихованні дітей, однак його права як батька порушені. Зазначив, що відповідач поширює про нього неправдиві відомості, а саме 16.02.2018 року звернулася до виконавчої служби з посиланням на те, що він є злісним неплатником аліментів, хоча він добросовісно щомісячно сплачує аліменти на утримання дітей та додатково матеріально їх забезпечує, купує одяг, дає кошти на «кишенькові витрати». У звязку з цим вважає, що відповідачем йому було завдано моральну шкоду внаслідок поширення про нього недостовірної інформації, що завдає йому глибокі душевні страждання, які він оцінує у 50000 грн. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсягу та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти задоволення позову в частині визначення порядку спілкування з дітьми не заперечує. Щодо відшкодування моральної шкоди заперечую та просить відмовити в цій частині. Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не зявився, надав пояснення в яких зазначив, що просить справу розглядати у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують частково. В матеріалах справи є заява [PERSON] з якої вбачається, що деякі факти які викладені у позовній заяві [PERSON] не відповідають дійсності. Так, ще до рішення суду про розірвання шлюбу сімейне життя між ними не відповідало відносинам між люблячими людьми. З боку позивача вона зазнавала постійних образ та приниження. Позивач постійно дорікав їй, що вона не працює, не заробляє гроші для сімї. Те що вона займалася вихованням двох дітей та не могла працювати для чоловіка не було аргументом. З часом сварки все частішали. Посилання [PERSON], на те, що вона нібито залякує дітей, відбирає кишенькові гроші є безглуздими та не відповідають дійсності. Також зазначила, що [PERSON] спілкується з дітьми, проводить з ними час, навіть спілкується з нею з питань, що повязані з дітьми. Зазначила, що бажає, щоб [PERSON] приймав участь у вихованні та оздоровленні дітей не тільки у літку або у той час коли йому захочеться, а і на протязі всього року. Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди просить відмовити у задоволенні, оскільки всі посилання [PERSON] не підкріплені жодним фактичним доказом та взагалі є безглуздими. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимогами ч.3 ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.07.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 27.08.2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №765, був розірваний. Рішення набрало законної сили 09.08.2016 року. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Їх батьками записані [PERSON] та [PERSON], що відповідно підтверджується копіями свідоцтва про народження серія 1-ВЛ № 007195 та серія 1-ВЛ № 108879. (а.с.12-13) У відповідності по\~ст. 150 СК України\~батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки також зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до\~ст. 155 СК України\~батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки повинні поважати права дитини та її людську гідність. Статтею 157 СК України\~передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини має право на спілкування з дитиною, а батько з яким проживає дитина не має право перешкоджати такому спілкуванню. Згідно до вимог\~ст. 159 СК України\~якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органа опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. З висновку наданого органом опіки та піклування - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 97 від 25.01.2019 вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним встановити порядок участі батька [PERSON] у вихованні малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], визначивши час: кожну першу та третю неділю місяця з 10:00 год. суботи до 18:0 год. неділі, один місяць влітку для оздоровлення дітей. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною третьою\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частин першої і другої\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано,\~\~що\~\~таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За нормами частини другої статті\~141, статей\~153,\~157 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як встановлено у судовому засіданні позивач проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, добросовісно щомісячно сплачує аліменти на утримання дітей, що підтверджується наданими квитанціями, жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із дітьми судом не встановлено. За таких підстав, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання дитини, спілкування між позивачем та дітьми не перешкоджає нормальному розвитку дітей, та враховуючи думку відповідача, яка не заперечую щодо участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині усунення [PERSON] перешкод у спілкуванні та вихованні дітьми [PERSON] та [PERSON]. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз'яснено у п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому діями [PERSON] була спричинена моральна шкода та в чому вона виразилася, а також не довів розмір шкоди. Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial