Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою 13.01.2015 року, в обґрунтування якої вказав, що 19.05.2014 року приблизно о 16.35 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по автодорозі Пятихатки Кривий Ріг на території Орджонікідзевської сільської ради Криворізького району, скоїв зіткнення з автомобілем марки [PERSON] реєстраційний номер 857 57 АА під керуванням позивача, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження у виді забійної рани голови, синців стегон та лівої гомілки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоровя 13.08.2014 року постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області відповідача було визнано винним в скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Своїми неправомірними діями [PERSON] спричинив позивачу моральну шкоду, яка виражається у фізичних стражданнях від отриманих тілесних ушкоджень під час ДТП, і які позивач переніс і продовжує відчувати до теперішнього часу. Внаслідок отриманих травм у нього повністю порушений звичайний спосіб життя. Він і досі відчуває біль у стегні, йому болісно згинатися, сидіти, важко пересуватися, тому він змушений робити це за допомогою палиці або оточуючих його осіб. Він відчуває постійний біль в голові. Складність ситуації складається в тому, що в 2002 році він пішов на пенсію і отримав 3 групу інвалідності з причини професійного захворювання. Після отриманих тілесних ушкоджень 19.05.2014 року він був змушений проходити стаціонарне лікування в ТОВ «МЕДИКОМ» з 01.09.2014 року по 15.09.2014 року з причин погіршення самопочуття та прогресом хронічних захворювань. Йому як людині похилого віку дуже важко переносити поїздки до слідчого, лікарні як фізично так і психологічно. До тепер відповідач виявив байдужість до шкоди, спричиненої внаслідок його неправомірних дій, своє лікування позивач оплачував самостійно. Після ДТП позивач перебуває в негативному психічному стані, викликаному внутрішньою напруженістю, втратою нормального сну. Стан морального дискомфорту та пригніченості впливає на його стосунки з родиною. Через постійні болі він змушений приймати знеболюючі препарати та снодійне. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 25000 грн., яку просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути понесені ним судові витрати в розмірі 250,00 грн. Позивач та його представник [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалися, позивач надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с. 75). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток, які направлялись за місцем реєстрації та місцем проживання відповідача про виклик його на 24.04.2015 року, 23.06.2015 року, 31.07.2015 року, які поверталися за закінченням строку зберігання (а.с.7,71,72), отже повістки вважаються такими, що вручені йому належним чином в силу п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України. Представник третьої особи ПрАТ «СК «Провідна» в судове засідання не зявився, надіслав суду письмові пояснення (а.с. 41-42), в яких просив справу розглянути за його відсутності та зазначив, що між [PERSON] та ПрАТ «СК «Провідна» укладений поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/4842333, забезпеченим транспортним засобом згідно якого є автомобіль [NUMBER]. На підставі заяви про виплату страхового відшкодування та доданих до неї фіскальних та товарних чеків позивачу [PERSON] було перераховане страхове відшкодування у розмірі 1 017,57 грн, з яких 969,11 грн. шкода, повязана з лікуванням потерпілого та 48, 46 грн. моральна шкода, розмір якої визначений на підставі ст. 26-1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та складає 5% від суми страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. В звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.05.2014 року о 16.30 годині водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], який належить [PERSON], на 10 км автодороги Кривий Ріг Пятихатки, не витримав безпечного інтервалу і здійснив зіткнення з автомобілем [PERSON] реєстраційний номер 857 57 АА під керуванням [PERSON], чим порушив п. 1.5, 12.1, 13.1 ПДР України, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а водій [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження (а.с.5,47). Вказані обставини встановлені відповідно постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13.08.2014 року, якою визнано, що в діях [PERSON] міститься склад адміністративного правопорушення передбаченого за ст.. 124 КУпАП, однак справу закрито в звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.5). Крім того, ці обставини вбачаються з постанови старшого слідчого СВ Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 03.07.2014 року, відповідно до якої в діях водія [PERSON] вбачається порушення вимог п. 1.5, 12.1, 13.1 ПДР України, при цьому невиконання п. 12.1, 13.1 ПДР України знаходяться в причинному звязку з настанням даної дорожньої транспортної пригоди та її наслідками у вигляді тілесних ушкоджень, завданих [PERSON] (а.с. 73-74). Згідно висновку судово- медичної експертизи №1271 від 24.06.2014 року, у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді забійної рани голови, синців стегон та лівої гомілки, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоровя. Давність їх виникнення може відповідати 19.05.2014 року та могло бути в обстановці дорожньо-транспортної пригоди (а.с.10-11). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, серед іншого, полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, тобто крім випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Тобто в останньому випадку шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України діяльність по використанню транспортного засобу є джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України така особа не відповідає за шкоду лише у разі, якщо її завдано в результаті непереборної сили чи умислу потерпілого. Як розяснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» - під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху). Судом встановлено, що [PERSON] на законних підставах експлуатував автомобіль [NUMBER], оскільки мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб [PERSON] д/н [NUMBER] (а.с.47), а отже до нього підлягають застосуванню положення ч.2 ст.1187 ЦК України щодо обовязку відшкодування позивачу шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем [NUMBER]. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність перед третіми особами, уклавши з ПрАТ «СК «Провідна» договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ПОЛІС №АС/ 4842333) на строк дії з 29.01.2014 року по 28.01.2015 року забезпеченого транспортного засобу [PERSON] д/н [NUMBER] (а.с. 69). Тобто, дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 19.05.2014 року за участю забезпеченого транспортного засобу [PERSON] д/н [NUMBER], є страховим випадком, в розумінні ст.. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що також не заперечується ПрАТ «СК «Провідна» (а.с. 58-60). Відповідно ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. В звязку з настанням страхового випадку ПрАТ «СК «Провідна» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 1017,57 грн., з яких 969, 11 грн. шкода повязана з лікуванням позивача, а 48,46 грн. моральна шкода, що складає 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Вказана обставина підтверджується повідомленням про виплату (а.с. 17) та копією платіжного доручення №045662 від 08.10.2014 року та відомості до нього (а.с. 63,64) та не заперечується позивачем. Однак позивач визначив розмір, завданої йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача в сумі 25 000 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає з врахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача в зв'язку з заподіяними тілесними ушкодженнями, їх тривалості, ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Позивач отримав легкі тілесні ушкодження, в той же час він є пенсіонером (а.с.8), інвалідом ІІІ групи у звязку з професійним захворюванням (а.с. 9), після отриманих травм перебував з 20.05.2014 року по 31.05.2014 року на стаціонарному лікуванні в КЗ «Криворізька міська лікарня №7» з діагнозом: ЗЧМТ, забійна рана тіменної частини зліва, забій поперекового відділу хребта, виражений больовий синдром, забій, обширні гематоми обох стегон та лівої гомілки, забій в області хрестця (а.с. 12, 15.) Через пережиті моральні та емоційні страждання внаслідок ДТП та внаслідок тілесних ушкоджень, у позивача погіршилося самопочуття і він проходив стаціонарне лікування в ТОВ «Медиком» з 01.09.2014 року по 15.09.2014 року (а.с. 13-14,16). Враховуючи перелічені вище обставини, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню, з урахуванням принципів справедливості та співмірності, на користь позивача моральна шкода в розмірі 3 000,00 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь, якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 250,00 грн. за вимоги про відшкодування моральної шкоди (а.с.1). Виходячи з часткового задоволення вимог позивача, який просив стягнути 25 000 грн., але позовні вимоги задоволено частково та стягнуто 3000 грн., що становить 12% задоволених позовних вимог, отже з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в цій частині в розмірі 30,00 грн. (250,00 грн. х 12% / 100 % = 50,00 грн.).

Outcome: partial