Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій посилається на те, що з 1979 року по 2012 рік він працював у ВАТ «ХБК» на посаді РМООГМ ткацького виробництва слюсарем - ремонтником 6 розряду. На день звільнення адміністрація підприємства не розрахувалась з позивачем, в зв'язку з чим, на теперішній час заборгованість по заробітній платі складає 18311,83грн. В добровільному порядку відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі, тому вважає, що відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 560 дні затримки розрахунку з 01.02.2012 року по 27.06.2014 року в сумі 30637,33грн. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30637,33грн. та судові витрати. У судове засідання позивач не з'явився надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив слухати справу без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. В зв'язку з наведеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно трудової книжки, [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, з 06.03.1979 року прийнята на роботу, наказ №37 від 06.03.1979 року, звільнений 31.01.2012 року, за власним бажанням ст.38 КЗпП України, наказ №6-К від 25.01.2012 року. Згідно довідки ВАТ «ХБК» №4/34/25-10-42 від 30.01.2012р. наданої позивачу, на день звільнення з підприємства 31.01.2012р. [PERSON] підлягає до видачі на руки по оплаті праці в сумі 18311,83грн. Згідно довідки ВАТ «ХБК» №4/34/25-10-465 від 16.05.2014р., виданої [PERSON], його середньомісячна заробітна плата складає 1148,90грн. Згідно наданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки ВАТ «ХБК» виплати позивачу заробітної плати з 01.02.2012 року по 27.06.2014 року складає в сумі 30637,33грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та 31.01.2012 року звільнився з ВАТ «ХБК», яке вчасно не виплатило належних працівнику сум в добровільному порядку, що дає підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2012 року по 27.06.2014 року в розмірі 30637,33грн. та судового збору в розмірі 306,37грн.

Outcome: approved