Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 02 вересня 2001 року [PERSON]придбала квартиру №23, корпус 2, в будинку № 38 по Бульвару Слави в м. Дніпропетровську на підставі Договору купівлі продажу нерухомого майна. У вказаній квартирі зареєстрована позивач та її син відповідач [PERSON] Більше 8-и років відповідач в квартирі №23, корпус 2, в будинку № 38 по Бульвару Слави в м. Дніпропетровську не проживає, квартирою не користується, обовязки по утриманню житла та сплати комунальних платежів не здійснює, особисті речі відповідача у квартирі відсутні. Тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. Позивач в судове засідання надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила не розглядати вимоги до Органу реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади ДАДП ДМР у Жовтневому районі м. Дніпропетровська,проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена шляхом надіслання судових повісток на адресу місця реєстрації та розміщення оголошення про дату та час судового засідання у друкованому виданні. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення. Згідно ч.2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно\~ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено в судовому засіданні, 02 вересня 2001 року [PERSON]придбала квартиру №23, корпус 2, в будинку № 38 по Бульвару Слави в м. Дніпропетровську на підставі Договору купівлі продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 28.09.2001 року за реєстровим №8167 (а.с.7). Згідно довідки про склад сімї та місце реєстрації № 17879 від 24 червня 2016 року [PERSON] зареєстрований в квартирі №23, корпус 2, в будинку № 38 по Бульвару Слави в м. Дніпропетровську (а.с. 8). Згідно акту, складеному мешканцями будинку № 38, корп.2 по Бульвару Слави в м. Дніпропетровську [PERSON], [PERSON], [PERSON] з жовтня 2008 року [PERSON]А.в квартирі №23, корпус 2, в будинку № 38 по Бульвару Слави в м. Дніпропетровську не проживає, квартирою не користується, обовязки по утриманню житла та сплати комунальних платежів не здійснює, особисті речі відповідача у квартирі відсутні (а.с. 9). Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1\~ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.\~71,\~72,\~116,156 ЖК Української РСР;\~ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до\~ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до п.39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника квартири втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином відповідач без поважних причин не проживає в квартирі №23, корпус 2, в будинку № 38 по Бульвару Слави в м. Дніпропетровську, де право власності належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved