Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою, де просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю відповідача у цьому помешканні понад один рік без поважних причин. Позов мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Олександрійською державною нотаріальною конторою 05 квітня 1988 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-530 та зареєстрованого Олександрійським КМБТІ 17 грудня 1997 року, він є власником будинку [ADDRESS] 19.10.1999 року за його згодою, в належному йому будинку, він зареєстрував відповідача, який є його племінником та який фактично не проживає в ньому з моменту реєстрації. На теперішній час у нього виникла необхідність в оформлені субсидії, а та обставина, що в будинку зареєстрований відповідач не дає йому можливість скористатись цими пільгами, що погіршує його матеріальне становище, так він несе додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги та це порушує його право на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном. Посилаючись на ст., ст. 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України просить з врахуванням того, що відповідач, не користується спірним житлом понад один рік без поважних причин, визнати його втратившим право користування житловим приміщенням, яке належить йому на праві власності. Позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що фактично племінника він зареєстрував в будинку, що належить йому на праві власності, на прохання сестри, тобто матері племінника. Але з моменту реєстрації він в ньому не проживає, його особистого майна там немає. На теперішній час його точне місце перебування йому невідоме. Він має статус безробітного, так як стоїть на обліку в центрі зайнятості та отримує приблизно 280 грн. на місяць і не може оформити субсидію, так як в будинку зареєстрований племінник. Він неодноразово намагався з ним зустрітись, але він не бажає іти з ним на зв'язок, а тому судову повітку про виклик його на розгляд справи він передав сестрі відповідача, яка йому повідомила, що її брат знає про розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. За таких обставин, з врахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідків: [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено наступне. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого першою Олександрійською державною нотаріальною конторою 05 квітня 1988 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-530 та в Олександрійському КМБТІ 17 грудня 1997 року, належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 8). З пояснень позивача в судовому засіданні та з позовної заяви вбачається, що відповідач за згодою позивача, був зареєстрований в даному будинку як його племінник, тобто як член сім'ї власника. Згідно пояснень позивача та свідків, відповідач з моменту реєстрації, а саме з 19.10.1999 року фактично у спірному будинку не мешкає, особистих речей там не зберігає. Крім того, даний факт підтверджується довідкою від 10.11.2015 року, де зазначено, що [PERSON] в будинку не проживав та не проживає (а.с.13), а також поясненнями свідків: [PERSON] та [PERSON], які підтвердили той факт, що відповідач жодного дня не проживав в будинку позивача. Згідно домової книги відповідач зареєстрований у спірному будинку за вищевказаною адресою. Зважаючи на цю обставину, позивач вимушений нести витрати по утриманню будинку, не маючи можливості оформити субсидію. Даних про те, що вони ведуть спільне господарство до суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що з 19.10.1999 року відповідач був зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] та ця обставина перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належним йому на праві приватної власності будинком, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що після реєстрації відповідача в житловому будинку [ADDRESS], відповідач фактично не проживав там та не звертався до суду з заявою про усунення перешкод в користуванні цим жилим приміщенням. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України

Outcome: approved