Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] В зазначеному житловому будинку, окрім нього, зареєстрований його син [PERSON], однак він з 2012 року не проживає у вказаному будинку, речей його в будинку не має, в добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання він не бажає, чим перешкоджає йому користуватися належним будинком, зокрема, скористатися пільгами, передбаченими законом. У зв'язку з чим він змушений звернутися до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.08.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та призначено підготовче судове засідання на 30.08.2018. 30 серпня 2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Від відповідача відзив на позов, заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просить винести на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] З довідки про склад сім'ї, виданої 31.07.2018 виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області за вих. № 3921, вбачається, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Разом із ним за вказаною адресою зареєстровані: син [PERSON], 1971\~року народження, невістка [PERSON], 1975 року народження, онуки [PERSON], 1997 року народження, та [PERSON], 2009 року народження. Згідно акту підтвердження не проживання, складеного депутатом Новопсковської селищної ради 7 скликання по виборчому округу № 11 [PERSON], [PERSON], 1971 року народження, фактично за вищевказаною адресою не проживає з 01.09.2012, про що також засвідчили сусіди. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] є членом сім'ї позивача, втім не проживає з 01.09.2012, тобто понад один рік без поважних причин в житловому будинку, що належить на праві власності позивачу, договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо винаймання спірного житла відсутні, а подальша реєстрація [PERSON] в належному позивачу будинку створює перешкоди у реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном як власником, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, яка просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] враховуючи, що відповідач відзив на позов не надав, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн., понесений ним при зверненні до суду.

Outcome: approved