Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 18 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування змінено на АТ «УкрСиббанк», та правонаступником якого за договором факторингу від 21.09.2015 року є позивач) та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11313218000, відповідно до якого відповідач отримав кредит в іноземній валюті 90 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 454 500,00 гривень за курсом НБУ на день укладення договору, та зобовязався належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. 26 серпня 2011 року між банком та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №11313218000 від 18.03.2008 р. щодо збільшення суми за кредитним договором, видачу нових траншів в гривні, відповідно до умов якої було збільшено суму кредиту до 595 986,18 грн., з переведенням валюти кредиту у гривню та встановленням кінцевого терміну повернення кредиту 18.03.2038 року. З метою забезпечення виконання зобовязань відповідача було укладено договір іпотеки від 18 березня 2008 року, за умовами якого відповідач передав в іпотеку трикімнатну квартиру, загальною площею 80,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, проспект Леніна (Миру)[ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, проте, відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам з травня 2015 року, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов'язання, у звязку з чим заборгованість відповідачів перед позивачем за кредитним договором по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів станом на 12 жовтня 2016 року становить 530 530 (пятсот тридцять тисяч пятсот тридцять) гривень 15 копійок, з яких: 437 428,37 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 30 270,07 грн. - заборгованість по відсоткам; 19 605,00 грн. - три проценти річних; 43 226,71 грн. -збитки від інфляції, за період з 21.05.2015 року по 12.10.2016 року. На підставі викладеного позивач змушений звернутись до суду з даним позовом, яким просить в рахунок погашення вказаної заборгованості відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 11313218000 від 18.03.2008 р. звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, загальною площею 80,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, проспект Миру (Леніна)[ADDRESS] шляхом визнання за позивачем права власності на вказану квартиру за вартістю, визначеною на момент реєстрації на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити на підставах, зазначених у позові, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, при цьому доказів поважності причини нявки суду не надав. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 18 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування змінено на АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11313218000. Відповідно до п.1.1. Банк зобовязався надати Позичальнику, кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Доллар США (USD), в сумі 90 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 454 500,00 гривень за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише у разі надання банком кредиту в іноземній валюті. 26 серпня 2011 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №11313218000 від 18.03.2008 р. (щодо збільшення суми за кредитним договором, видачу нових траншів в гривні), відповідно до умов якої було збільшено суму кредиту до 595 986,18 (пятсот девяносто пять тисяч девятсот вісімдесят шість грн. 18 коп.), з переведенням валюти кредиту у гривню та встановленням кінцевого терміну повернення кредиту 18.03.2038 року. За користування кредитними коштами відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі 12,40% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк - у подвійному розмірі. Сторони домовились, що за умовами договору розмір процентної ставки може бути змінений. Проценти нараховуються та сплачуються в порядку, передбаченому п.1.3. кредитного договору. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, проте, всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам з травня 2015 року, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Заборгованість відповідачів перед позивачем за кредитним договором по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів станом на 12 жовтня 2016 року становить 530 530 (пятсот тридцять тисяч пятсот тридцять) гривень 15 копійок, з яких: 437 428,37 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 30 270,07 грн. - заборгованість по відсоткам; 19 605,00 грн. - три проценти річних; 43 226,71 грн. - збитки від інфляції, за період з 21.05.2015 року по 12.10.2016 року. При цьому, з метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, банком було укладено договір іпотеки від 18 березня 2008 року з [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського Нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за № 1209, в реєстрі заборон за № 1210/116, за умовами якого відповідач передав в іпотеку трикімнатну квартиру, загальною площею 80,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, проспект Леніна (Миру)[ADDRESS] та належить і [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] 18.03.2008 року за реєстровим №1201. Також внесено запис про реєстрацію правочину в Державний реєстр правочинів за реєстраційним номером 2763053. За умовами п.п. 4.1, 4.2. 5.2.1 договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим Договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання. Визначено спосіб звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки. 21.09.2015 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено Договір факторингу 27, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11313218000 від 18.03.2008 року укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 29 вересня 2015 року між позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено договір про відступлення прав вимоги №2 за договорами іпотеки до договору факторингу №27 від 21 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за номером 5065, яким було відступлено право вимоги за договором іпотеки від 18 березня 2008 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON], приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за № 1209, в реєстрі заборон за № 1210/116. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати\~\~грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Згідно ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право\~\~грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підставі ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. У відповідності з ч.1 ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Статтями 55 та 124 Конституції України передбачено захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлено юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими, не забороненими законом, засобами. Таким чином позивач, набувши право вимоги по кредитному договору № 11313218000 від 18.03.2008 року та договором іпотеки від 18.03.2008 року, обґрунтовано скористався вказаним правом, звернувсь до суду з даним позовом. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проте в супереч наведених норм відповідачем жодного доказу на спростування тверджень позивача суду не надано. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.У разі порушення зобов'язань відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Згідно до ч.1. ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч1. ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05 червня 2003 року, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. При цьому суд враховує, що Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 своєї постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснив судам, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або за процедурою продажу, встановленою статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законодавством підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). З огляду на все викладене, суд дійшов висновку, про наявність порушення зобов`язання зі сторони відповідача, у зв`язку з чим цивільне (майнове) право позивача по поверненню кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, підлягає судовому захисту в порядку визначеному п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а відповідно позов підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому, суд вважає, що правові підстави для застосування положень ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» при зверненні стягнення на іпотечне майно відсутні, тому як кредит надавався в національній валюті України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку це судовий збір в сумі 8963,35 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved