Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату в сумі 1\~703,23 грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. В обгрунтування позову посилається на те, що перебувала у трудових відносинах з Будинкоуправлінням №4 КЕВ м.Львова у період з 11.03.2015р. по 14.10.2015р. Звільнена з роботи 14.10.2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України. Після звільнення з роботи підприємство всупереч вимогам ст.116 КЗпП України не провело з нею повний розрахунок, а саме не виплатило заробітну платну яка станом на 01.04.2016 рік становить 1703,23 грн. На даний час відповідачем не виплачена заборгованість по зарплаті, тому змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права та просити стягнути заборгованість в судовому порядку, а також стягнути завдану моральними стражданнями шкоду в сумі 5000 грн., виникнення яких повязує з порушенням її законних прав на належний майновий достаток. Позивач в судове засідання не зявилась, подала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розгляд справи проводити у її відсутності, при цьому погодилась з заочним розглядом справи. Відповідач не забезпечив явку свого представника у судове засідання з невідомих суду причин повторно, хоча належним чином відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи, жодних документів до суду про причини неявки свого представника не надав, відтак суд вважає за можливе на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України справу розглядати без участі представника установи у заочному порядку, за наявних в справі доказів. За неявки сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працювала в Будинкоуправлінні №4 (Липиники) КЕВ м.Львова на посаді двірника, у період з 11.03.2015р. по 14.10.2015р. Звільнена з роботи 14.10.2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України, згідно наказу №60 від 14.10.2015 року. Вказане підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.4). Згідно зі ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Положеннями ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Оскільки відповідачем вказаних вимог закону не дотримано, заробітна плата у встановлені строки позивачу не виплачена та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується довідкою №55 від 01.04.2016 року, наданою відповідачем про заборгованість по зарплаті на суму 1703,23 грн., та відсутністю заперечень щодо вказаних обставин з боку представника відповідача, відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При вирішенні позовної вимоги [PERSON] щодо відшкодування їй моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні встановлено порушення відповідачем законодавства про працю, а саме - порушення вимог ст.116 КЗпП України. Судом встановлено, що невиплата їй заробітної плати, а також невиплата її при звільненні змусила пристосовуватися до нових умов життя. Позивачка була змушена шукати інші можливості для отримання заробітку, що призвело до зміни життєвих звичок. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, які неможливо обєктивно зафіксувати. Зазнаючи душевних страждань, особа не зобовязана звертатися за медичною допомогою. Однак слід врахувати і те, що згідно наданих виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 8, 9) позивачка знаходилась на лікуванні, що зумовлювало понесення нею певних матеріальних затрат, є інвалідом третьої групи, має на утриманні неповнолітню доньку, яка відповідно потребує матеріального утримання. На думку суду, порушення конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю, яке змушує шукати інших джерел заробітку, призводить до певної економії та необхідності змінювати звичний спосіб життя, свідчить про наявність у позивачки моральної шкоди. Проте, суд вважає зазначений позивачкою розмір моральної шкоди необгрунтовано завищеним, а тому виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає суму в 1000 грн. достатньою для відшкодування моральної шкоди позивачки. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави, відповідно до частини задоволених вимог, слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн., від сплати якого позивача звільнено при подачі такого позову до суду. Враховуючи викладене,

Outcome: partial