Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в обґрунтування якого зазначив, що починаючи з 29 грудня 2004 року по теперішній час добросовісно і безперервно володіє та відкрито користується господарською спорудою (нерухомим майном), яка розташована за адресою: смт.Гуйва, вул.Бердичівська, 2-в, Житомирського району, Житомирська області. Зазначене нерухоме майно придбане позивачем за договором купівлі-продажу одноповерхової господарської споруди від 29.12.2004 року №681, який підлягав нотаріальному посвідченню згідно вимог ч.1 ст.657 ЦК України та не був посвідчений. На даний час організація (юридична особа), в особі Будинкоуправління №1 Житомирської КЕЧ району, якою здійснено відчудження та продаж нерухомого майна, ліквідована, а тому позивач не має можливості належним чином оформити нерухоме майно згідно чинного законодавства. Позивач зазначає, що сторони дійшли згоди про ціну та істотні умови укладеного договору купівлі-продажу і позивач сплатив кошти за майно. Під час розгляду справи 13 березня 2017 року позивач уточнив заявлені позовні вимоги та просив визнати дійсним договір купівлі-продажу одноповерхової споруди від 29 грудня 2004 року №681, укладений між ним та Будинкоуправлінням №1 Житомирського КЕЧ району та визнати право власності на нерухоме майно. Позивач позов підтримав повністю та просив його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача будинкоуправління №3 Житомирської КЕЧ району позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, про що подала заяву та просила розглядати справу у її відсутність. Представник третьої особи Новогуйвинської селищної ради Житомирського району надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, при розгляді справи покладався на розсуд суду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із положеннями ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений гл.3, зокрема ст.16 ЦК України, а інші способи визначається спеціальними законами, які регулюють конкретні цивільні правовідносини. В даному випадку Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з наступними змінами і доповненнями. Судом встановлено, що 29 грудня 2004 року між [PERSON] та БУ №1 Житомирської КЕЧ відбувся договір купівлі-продажу одноповерхової господарської споруди (а.с.8). Продаж вчинено за 5461,90 грн., які були внесені в касу будинкоуправління згідно накладної №358 від 29 грудня 2004 року. (а.с.5-7). Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності на майно за договором, що підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Судом також встановлено, що БУ №1 Житомирської КЕЧ належала одноповерхова господарська споруда, як тимчасово споруджене приміщення, яке прийнято у експлуатацію згідно відповідного акту в грудні 1988 року.(а.с.8) . У 2004 році між БУ №1 Житомирської КЕЧ та [PERSON] досягнуто згоди про укладення договору купівлі-продажу частини одноповерхової господарської споруди , 24 грудня 205461,90 грн. (а.с.5). Відповідно до приписів ст.655 ЦК України за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно приписів ч.1 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі- продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Пунктом 9 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18 червня 1994 року, чинної на час виникнення правовідносин (далі Інструкція), передбачено, що нотаріальні дії вчиняються після їх оплати в день подачі нотаріусу всіх необхідних документів. 20 лютого 2009 року будинкоуправління №1 Житомирської КЕЧ району ліквідовано, що унеможливило подальше нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу (а.с.9-11). Статтею 328 ЦК України зазначено, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Окрім того 12 жовтня 2005 року рішенням 13 сесії ХХІV [PERSON] у приватну власність передана земельна ділянка площею 0,0315 га., з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер 1822055600:02:001:0150, яка розташована в смт.Гуйва, Новогуйвинської селищної ради Житомирського району, Житомирської області, на якій розташована дана господарська споруда (а.с.12). Рішенням Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 05 травня 2006 року №80 одноповерховій будівлі присвоєно юридичну адресу: вул.Бердичівська, №2-в, смт.Гуйва (а.с.13). Суд приходить до висновку про захист прав позивача шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу виходячи з того, що між позивачем та будинкоуправлінням №1 Житомирського КЕЧ району виникли правовідносини щодо купівлі-продажу майна, кошти за майно оплачені повністю, а тому порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу.

Outcome: approved