Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 липня 2006 року між ним та [PERSON], який доводиться позивачу батьком, був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] передав кошти в розмірі 25 000 гривень [PERSON] для підтримання фермерського господарства. Останній обіцяв повернути кошти через два роки. Після спливу двох років, відповідач позичені кошти не повернув та запропонував [PERSON] в рахунок погашення боргу, взяти належну йому квартиру [ADDRESS], мовляв, що рано чи пізно ця квартира належатиме [PERSON], оскільки він як син є його прямим спадкоємцем. Так, позивач з своєю родиною проживає в квартирі [ADDRESS] вже понад 3 років, а оформити право власності на неї не може, бо фактично він за неї розрахувався п'ять років тому назад. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 27 липня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно з яким відповідач позичив у позивача грошові кошти в розмірі 25 000 гривень для підтримки фермерського господарства, та зобов'язався повернути їх до 27.07.2008 року. Згідно ст. ст. 526, 527, 530, 532, ЦК України, зобов'язання повинно бути виконане належним чином сторонами у встановлений договором або законом строк, у встановленому місці, встановленим у договорі чином. Вчасно повернути позичені кошти відповідач не зміг, тому сторони дійшли згоди щодо передачі належної відповідачу квартири [ADDRESS], загальною площею 91,0 кв.м., житловою площею 60,7 кв.м., що в цілому складається з: коридору - І, коридору - 1, житлової - 2, житлової - 3, житлової - 4, кухні - 5, ванної - 6, туалету - 7, котельні - 8, житлової - 9, ? частки підвалу літ. «а». Ця квартира належала відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.09.1999 року серії АВВ № 097525, реєстровий № 4171. Не маючи змоги повернути позичені кошти, відповідач запропонував позивачу в рахунок погашення боргу, взяти належну йому квартиру, тим паче позивач в ній приписаний, колись проживав там та є його єдиним спадкоємцем. Відповідно до ст.. 627 ЦК України: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, вже майже 6 років позивач та його сім'я проживають в зазначеній квартирі, сплачують комунальні платежі, здійснюють поточні ремонти. За цей час відповідач жодного разу не намагався повернути у своє володіння квартиру та ніяким чином не перешкоджав позивачу в користуванні майном. У відповідності до ст. 600 ЦК України, зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна, тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами. Передання відступного є одним із способів припинення зобов'язання за згодою сторін. В даному випадку сторони дійшли згоди щодо того, що замість виконання зобов'язання, тобто повернення суми грошових коштів переданих боржником позивачем, та які становлять його зміст, боржник виконує інші дії, а саме передає нерухоме майно кредиторові. Аналізуючи положення статті, об'єктом відступного може бути нерухоме майно. Розмір відступного встановлюється сторонами. Відступне має бути оформлено договором, в якому вказується розмір відступного, порядок та строк його надання. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно, перехід та припинення підлягають державній реєстрації, яка здійснюється відповідним державним органом. Проте, вказаним положенням не передбачено можливості проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке передано у якості відступного, тому суд вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги позивача, тим самим захистити її майнові права. На підставі викладеного та

Outcome: approved