Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позов, свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.09.2017 р. він надав відповідачу за усною домовленістю поворотну фінансову допомогу у сумі 50000 грн. 13.08.2020 р. звернувся до відповідача з листом-вимогою про повернення грошових коштів на загальну суму 50000 грн., встановивши кінцевий строк повернення коштів не пізніше 25.08.2020 р. Згідно з інформацією з офіційного веб - сайту АТ «Укрпошта» вищевказана вимога не була отримана відповідачем. 08.09.2020 р. він повторно звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак вказана вимога була залишена відповідачем без уваги. Просить суд: стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 50000 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] - адвокати Марченко І.І., Марченко І.В. позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бидюков Д.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.09.2017 р. позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] за усною домовленістю поворотну фінансову допомогу у сумі 50000 грн., що підтверджується квитанцією № 67552207063218021180 від 25.09.2017 р. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Тобто, у спірних правовідносинах між сторонами повинен був укладатись договір позики у письмовій формі, який повинен відповідати положенням ст. ст. 1046-1050 ЦК України. У відповідності до п.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (п.2 ст.207 ЦК України). Однак, сторони не надали суду належним чином оформленого в письмовій формі договору позики чи інших документів, які засвідчували б виникнення та існування таких правовідносин, їх істотних умов (суми позики, обов`язку позичальника повернути отриману суму, чіткий строк повернення). Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підстави статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Судом встановлено, що 25.09.2017 р. позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] за усною домовленістю поворотну фінансову допомогу у сумі 50000 грн., остання в свою чергу надала позивачу [PERSON] за усною домовленістю, в якості розрахунку за придбану у неї цеглу, тобто вказані кошти відповідач отримала на підставі договірних зобов`язань, тому посилання позивача є необґрунтовані, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у розумінні статті 1212 ЦК України.

Outcome: dismissed