Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що від сумісного життя з відповідачкою мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти знаходиться повністю на його утримані. Відповідач кошти на утримання дітей\~ не надає. На підставі викладено просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей щомісячно у розмірі 1/2 частини усіх заробітків. Позивач в судове засідання не зявився, позовних вимогах просив суд розглядати справу без його участі, позов підтримала, просить суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, заперечень на позов не надала, з заявою про розгляд справи за її відсутність до суду не зверталася, у звязку з чим, відповідно до ст. ст.\~223,\~280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі\~ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом установлено, що сторони по справі від сумісного життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-ЖС № 366428, яке видано Хортинським районним у м.Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.8), [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-ЖС № 366434, яке видано Хортинським районним у м.Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.8), Діти проживають разом з позивачем і перебувають на його повному матеріальному утриманні, так як відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей у добровільному порядку не надає. Згідно з\~ ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України\~передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.\~\~ На підставі ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із\~ст. 191 СК України, аліменти стягуються з дня подачі позову до суду. Відповідно до п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3\~„Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів\~відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст.ст.\~182,\~183 Сімейного Кодексу України, а саме: враховуючи, що діти перебувають на утриманні батька, відповідач у добровільному порядку на утримання дітей матеріальну допомогу не надає, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частини усіх заробітків, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Також, відповідно до ст.ст.\~79,\~191 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно\~ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України\~рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі ч. 6\~ст. 141 ЦПК України,\~з\~відповідача необхідно\~стягнути судовий\~збір в\~дохід держави\~в розмірі\~768,40 гривень.

Outcome: approved