Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що у період з 1975 року по 1986 рік своєю безпосередньою участю, а також грошовими внесками він сприяв будівництву будинку [ADDRESS] , який належав його матері [PERSON] та який без його згоди був нею відчужений за договором купівлі-продажу. Позивач, посилаючись на набуття вказаного житлового будинку за спільні з ним кошти, просив зобов`язати [PERSON] відшкодувати йому ѕ частини вартості житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 20-21). Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору га стороні відповідачки [PERSON] (а.с. 61). Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року по справі постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 74-75). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представником за довіреністю Циганським С. М. подано заяву з проханням розглядати справу без його участі. Висловив позицію про підтримання ним позовних вимог та відсутність заперечень проти заочного розгляду справи (а.с. 58). Відповідач [PERSON] повідомлялася про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування на відому адресу місця проживання судових повісток, а також шляхом розміщення виклику у судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. [PERSON] в судове засідання не з`явився, при цьому судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи шляхом спрямування на відому адресу його проживання судових повісток. Оскільки зі змісту заяви представника позивача вбачається, що він не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідачка належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилася, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України). Відповідно до змісту статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, на підставі принципу змагальності сторони учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. Згідно акту прийняття до експлуатації, затвердженого рішенням виконкому Скадовської міської ради № 2/1 від 07 січня 1987 року, копія якого наявна в матеріалах справи, будівництво будинку [ADDRESS] розпочате у жовтні 1962 року, а закінчено у 1980 році. Підставою для будівництва, як зазначено в акті, слугував Договір на забудову земельної ділянки, виданий [PERSON] згідно рішення виконкому Скадовської міської ради народних депутатів за № 20 від 12 жовтня 1982 року, рішення виконкому міськради від 12 листопада 1986 року № 264/23 (а.с. 6). З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 січня 2008 року вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вербовською Л. Д., зареєстрованого в реєстрі за № 6516, [PERSON] став власником будинку [ADDRESS] (а.с. 7). Зі змісту копій довідок № 558 від 28 листопада 2007 року та № 572 від 29 листопада 2007 року вбачається, що [PERSON] з 27 квітня 1977 року по 15 липня 1982 рік та з 07 травня 1984 року по 21 липня 1986 року працював у ВАТ «Находкінська база активного морського рибальства» де отримував заробітну плату у відповідному розмірі (а.с. 4-5). До позовної заяви позивачем додані копії квитанцій, накладні, договір-замовлення щодо придбання будівельних матеріалів, частина з яких оформлені на ім`я [PERSON] (а.с. 8-16). Так, в копії заяви від 30 травня 1979 року [PERSON] висловлено прохання до начальника колони № 6 виписати автомобіль за готівковий рахунок для перевезення каміння (а.с. 8). Як вбачається з копії накладної № 186 від 24 травня 1979 року [PERSON] здійснено оплату за каміння обсягом тринадцять кубів (а.с. 9). Копією витратної накладної № 527 від 30 травня 1979 року підтверджено оплату [PERSON] послуг автокрану на суму 68,85 карбованців (а.с. 10). Згідно копії товарно-транспортної накладної до шляхового листа від 16 серпня 1976 року [PERSON] надано послуги з перевезення цегли в кількості 300 шт. (а.с. 11). Як вбачається з копії видаткової накладної від 07 липня 1975 року [PERSON] здійснив оплату за шифер в кількості 40 шт. на загальну суму 71,60 карбованців (а.с. 12). Проте доказів щодо надання послуг автокрану, використання цегли та шиферу у зв`язку із будівництвом житлового будинку [ADDRESS] , суду не надано. 11 серпня 1980 року між [PERSON] та РСУ Херсонського облпобутуправління укладено договір на виконання ремонтно-будівельних робіт (а.с. 13-14). Згідно копії квитанції від 08 червня 1979 року, [PERSON] здійснено оплату в загальній сумі 65 карбованців за будівельні матеріали, які розвантажені за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Суд не приймає в якості доказу на підтвердження понесення [PERSON] витрат, пов`язаних з будівництвом житлового будинку, копію інструкції з експлуатації на котел КС-Т-16, з підстав ненадання доказів того, хто здійснював оплату за його придбання та встановлення його саме в спірному житловому будинку (а.с. 16). В пункті 4 Постанови № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Оскільки згідно зі статтею 17 ЗК і статті 14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність», таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв`язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім`ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них статтею 156 ЖК обов`язок. Суд виходить з того, що позивачем доведено його участь у будівництві житлового будинку [ADDRESS] , на загальну суму 65 карбованців, що є такою як незначна. Разом з тим, матеріали справи не містять даних щодо вартості житлового будинку станом на завершення його будівництва, відповідного клопотання про призначення з цього приводу судової будівельно-технічної експертизи, позивачем не заявлялось. Отже, оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовна заява [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed