Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів солідарно інфляційні збитки в сумі 40\~738 грн. та 3% річних від простроченої суми 8\~942 грн. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2014 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області 1 квітня 2015 року з відповідачів на його користь було стягнуто 49\~950 грн. заборгованості по орендній платі з жовтня 2013 року по вересень 2014 року, в тому числі і неустойку за вказаний період. До цього часу відповідачі вказану суму йому не виплатили, а тому з них підлягають стягненню інфляційні збитки та 3% річних. В судове засідання позивач не зявився, але направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. Відповідачі в судове засідання неодноразово 3.02.2016 року, 18.02.2016 року та 13.04.2016 року не зявились, хоча належним чином були повідомлені про день розгляду справи, а судові повістки, направлені за місцем їх реєстрації їм не вручені та повернуті до суду в звязку з їх непроживанням. Відповідно ч.5 ст. 74 ЦПК України відповідачі вважаються такими, що повідомлені про день розгляду справи належним чином. Виходячи з положень ч.4 ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів і постановити заочне рішення. Приймаючи до уваги заяву позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2014 року з відповідачів на користь [PERSON] по цивільній справі за його позовом було стягнуто орендну плату за період з серпня 2013 року по жовтень 2014 року в сумі 39\~000 грн. та неустойку за період з жовтня 2013 року по вересень 2014 року в сумі 10\~950 грн., а всього 49\~950 грн. (а.с.4-5). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 1 квітня 2015 року вказане рішення суду залишено без змін, а відповідно згідно положень ч.1 ст. 223 ЦПК України набрало законної сили. 1.04.2015 року. З ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 16 листопада 2015 року щодо визнання неправомірною бездіяльність відділу ДВС Біляївського МРУЮ в ході примусового виконання вказаного рішення суду та постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.11.2015 року ( а.с 5-7) вбачається, що рішення суду не виконано. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а частиною 2 ст. 625 цього Кодексу встановлено, що боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правова позиція Верховного Суду України щодо застосування\~ст. 625 ЦК України\~викладена у постанові від 14 листопада 2011 року, яка прийнята за результатом перегляду судового рішення з підстави,\~передбаченої\~п. 1ч. 1 ст. 355\~ЦПК\~України, у справі № 6-40 цс11. Верховний Суд України дійшов висновку про те, що грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів. Грошовим зобовязанням є таке правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, у якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Частина 3\~ст. 510 ЦК України\~визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником тому, що зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 509 ЦК України\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду (частина 5 ст. 11 ЦК України). Рішенням суду від 22.12.2014 року, яке вступило в законну силу, задоволено частково цивільний позов [PERSON], стягнуто з відповідачів на його користь орендну плату та неустойку в сумі 49\~950 грн.. Таким чином, між позивачем та відповідачами існують зобовязальні правовідносини, а оскільки таке зобовязання зводиться до сплати грошей, то воно є грошовим зобовязанням. А тому до цих правовідносин необхідно застосувати положення ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно розрахунку (а.с. 2 зворот) позивач просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати на суму боргу 49\~950 грн. в період з вересня 2013 року по січень 2016 року у розмірі 40\~438 грн., а також 3% річних за цей же період в сумі 8\~942 грн., а всього 49\~380 грн.. Але, суд вважає необхідним обчислювати період нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми боргу з дня набрання рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22.12.2014 року законної сили, тобто з 1.04.2015 року по 31.12.2016 року включно. При цьому суд виходить з того, що вказана заборгованість встановлена саме рішенням суду і грошове зобовязання відповідачів, на яке посилається позивач в позовній заяві, виникло з моменту набрання рішенням законної сили. Розрахунок інфляційних відшкодувань, з урахуванням вказаного періоду, суд вважає необхідним здійснювати виходячи з рекомендацій Верховного Суду України, викладених в листі від 3.04.1997 року №62-97. При цьому розмір інфляційних втрат позивача, складає 59\~510, 59 грн. ( 49\~950 х 114 / 100 х 102.2 / 100 х 104.4 / 100 х 99 / 100 х 99.2 /100 х 102.3 / 100 х 98.7 / 100 х 102 / 100 х 100.7 / 100), а тому стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають інфляційні втрати в сумі 9\~560, 59 грн. ( 59\~510, 59 49\~950). Прострочка боржників з 1.04.2015 року складає 275 днів, а тому сума 3% річних складає 1\~129 грн. ( 49950 х 3% х 275 днів / 365 днів /100). Таким чином, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути інфляційні втрати в сумі 9\~560 грн. 59 коп. і 3% річних - 1 129 грн., а всього 10\~689 грн. 59 коп..

Outcome: partial