Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з означеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 22 серпня 2016 року відповідач народила доньку - [PERSON], а [INFO] доньки зареєстроване. В день отримання свідоцтва про народження дитини - 09 вересня 2016 року, між позивачем та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис № 240. Батьком народженої дитини записано позивача. Позивач вказує, що дізнався про те, що не є батьком дитини з наступних підстав. До народження дитини позивач та відповідач зустрічались але разом не проживали. Після народження дитини позивач став помічати, що відповідач часто таємно розмовляє з кимось по телефону. Після розмови з відповідачем він особисто від дружини дізнався, що донька не є дитиною позивача. Після того як позивач дізнався про те, що не є батьком дитини відносини з відповідачем зіпсувались. Відповідач разом з дитиною пішли жити до матері відповідача. З 26 червня 2017 року сторони припинили вести спільне господарство. Фактичні шлюбні відносини припинені з червня 2017 року. Втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між сторонами. Збереження сім'ї неможливо, і суперечить спільним інтересам сторін. Відповідач надала суду заяву, в якій вказала на визнання нею позову. В судовому засіданні 27 жовтня 2017 року позивачем заявлено клопотання про призначення у справі експертизи для встановлення факту батьківства позивача по відношенню до дитини та витребування доказів у справі в частині витребування актового запису про народження [PERSON], [INFO]. Ухвалами суду від 27 жовтня 2017 року клопотання позивача задоволено, судом витребувано докази у справі та призначено експертизу. Провадження у справі зупинено до проведення експертизи. Ухвалою суду від 19 грудня 2017 року провадження у справі поновлено та призначено розгляд справи на 19 грудня 2017 року. Представник позивача в судове засідання не з`явилася надавши заяву про можливість розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовна заява у відповідності до положень п.11 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22 серпня 2016 року народилася [PERSON], про що 09 вересня 2016 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 352. Батьком дитини вказано [PERSON], матір`ю [PERSON] /а.с.18/. 09 вересня 2016 року, між [PERSON] та [PERSON] (дівоче - Якименко) О.В. укладено шлюб, зареєстрований Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис № 240 /а.с.19/. Учасниками справи, з урахуванням подання відповідачем заяви про визнання позову визнано, що сторони на момент звернення з позовом спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо. У відповідності до відповіді Новомосковського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 2931/14.27-14 від 14 листопада 2017 року, копії актового запису про народження запис про батька дитини до актового запису про народження [PERSON] внесено на підставі заяви матері та батька дитини про визнання батьківства № 69/04-41 від 09 вересня 2016 року. Як свідчить висновок експерта № 577 за результатами судово-медичної експертизи зразків крові [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 06 грудня 2017 року відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини серед досліджених локусів виявлені алелі, які не виявляються у припустимого батька, тобто отримані від іншого чоловіка. Таким чином встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], не може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої громадянкою [PERSON], [INFO]. Тобто, батьківство громадянина [PERSON], у відношенні дитини [PERSON], [INFO] виключається. При вирішенні спору суд виходить з наступних норм процесуального законодавства. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено нормами ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що спірні правовідносини між сторонами регулюються наступними нормами матеріального законодавства. За ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За ч.1 ст.106 СК України визначено, що подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Також, за ч.1 ст.107 СК України, шлюб розривається органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою одного із подружжя, якщо другий із подружжя: 1) визнаний безвісно відсутнім; 2) визнаний недієздатним. Статтею 110 СК України визначено право одного з подружжя подати позов про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог 112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням визнання учасниками справи тих фактів, що сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо та враховуючи, що сторони не наполягали на наданні строку для примирення подружжя, а судом самостійно підстав для надання такого строку не встановлено, з урахуванням того, що визнання позову відповідачем в цій частині не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приходить до висновку, що аргументи позивача про фактичне припинення шлюбно-сімейних відносин з відповідачем та неможливість збереження сім`ї, наведені ним в якості підстав для звернення з позовом обґрунтовані, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами. Також, враховуючи те, що станом на момент розгляду справи сторони перебувають у шлюбі між собою та внаслідок наявності у сторін неповнолітньої дитини не мають можливості подати до органів, що здійснюють державну реєстрацію розірвання шлюбу відповідну заяву в силу вимог ст.106 СК України, позивач наполягає на тому, що не бажає продовжувати сімейні відносини з відповідачем суд приходить до висновку про те, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересами позивача та забезпечення інтересів позивача в силу ст.112 СК України неможливо захистити іншим шляхом, ніж шляхом ухвалення відповідного судового рішення. І в зв`язку з підтвердженням матеріалами справи факту того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та розірвання шлюбу. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання батьківства, суд виходить з того, що спірні правовідносини між сторонами регулюються наступними нормами матеріального законодавства. За ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини. Згідно з ч.1 ст.126 СК України Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1, 2 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. З урахуванням наданого суду висновку експерта № 577, який не суперечить іншим матеріалам справи в їх сукупності, визнання позову відповідачем, норм матеріального права, вказаних вище та того, що визнання позову відповідачем в цій частині не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приходить до висновку, що аргументи позивача про відсутність факту кровного споріднення та родинного зв`язку із дитиною, наведені ним в якості підстав для звернення з позовом обґрунтовані, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами. Також, враховуючи те, що станом на момент розгляду справи позивач вказаний батьком [PERSON] суд приходить до висновку, що відповідачем під час реєстрації народження дитини порушені права позивача на інформацію щодо відсутності факту батьківства по відношенню до народженої відповідачем дитини і в зв`язку з підтвердженням матеріалами справи кровного споріднення суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. При цьому, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору в сумі 1280,00 грн., задоволення позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду судом справи по суті суд вважає за необхідне розподілити судові витрати у справі, понесені позивачем при сплаті судового збору 640,00 грн. з відповідача та відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у сумі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved