Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за договором позики від 25.03.2016 року в розмірі 80 000 грн. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується розпискою, яка складена ним власноруч. 03.04.2017 року позивачем було пред'явлено вимогу про повернення позики шляхом направлення відповідачу листа-вимоги про сплату боргу за адресою відповідача, вказаній у розписці. Проте, вказана вимога про повернення позики була проігнорована відповідачем, позика досі не повернута, у зв'язки з чим, після спливу 30 денного строку на повернення позики позивач звернувся до суду. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 80 000 грн., пеню в розмір подвійної облікової ставки НБУ загальною сумою 31 154,28 грн., 3% річних, що становить 3158,07 грн. та штраф у розмірі 10% від загальної суми, що становить 8 000 грн. В судове засідання позивач та його представник не з'явились. Від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу без їх участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду відзив, в якому просив справу слухати за його відсутності. Також просив в задоволенні позовних вимог відмовити та просив застосувати строки позовної давності в частині стягнення пені. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 25.03.2016 року між сторонами укладено договір позики. За умовами договору позики відповідача отримав від позивача грошові кошти в розмірі 80 000 грн. строком до 15.04.2016 року включно. Факт отримання коштів підтверджується розпискою, яка складена відповідачем власноруч від 25.03.2016 року. Згідно з п. 7 договору позикодавець не позбавлений права звернутися до суду у разі якщо позивальник не поверне позику протягом строку, встановленого п. 1 договору, або поверне тільки частину. З метою врегулювання спірних відносин в досудовому порядку, 03.04.2017 року позивачем було пред'явлено вимогу про повернення позик, шляхом направлення відповідачу листа-вимоги про сплату боргу засобами поштового зв'язку за адресою відповідача вказаній у розписці. Проте, вказана вимога про повернення позики була проігнорована відповідачем, заборгованість не сплачено. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданого позивачем сума заборгованості складає: борг за договором позики в розмірі 80 000 грн., пеня в розмір подвійної облікової ставки НБУ загальною сумою 31 154,28 грн., 3% річних, що становить 3158,07 грн. та штраф у розмірі 10% від загальної суми, що становить 8 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надаючи оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач зобов'язання за договором позики від 25.03.2016 року не виконав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме стягнення підлягає наступна сума: борг за договором позики в розмірі 80 000 грн., 3% річних, що становить 3158,07 грн. та штраф у розмірі 10% від загальної суми, що становить 8 000 грн. Щодо заявленою позивачем вимоги про стягнення пені в розмірі 31 154, 28 грн. суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Разом з тим, спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення. Відповідачем у своєму відзиві від 24.04.2018 року заявлено клопотання про застосування спеціального строку позовної давності щодо нарахованої позивачем пені, а відтак стягненню підлягає сума за період за один рік в розмірі 24 596, 48 грн. Посилання відповідача в своєму відзиву на намагання позивача стягнути подвійну суму боргу не доведено та ґрунтується на припущеннях. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1157,43 грн.

Outcome: partial