Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обгрунтовуючи його наступним. 14 липня 2010 року позивачем було придбано за передорученням автомобіль марки «Ніссін Прімера», реєстраційний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] від громадянина [PERSON]. Вказаний транспортний засіб належав громадянину [PERSON] Позивач зазначає, що кошти за придбання легкового автомобіля сплатив [PERSON], про що свідчить нотаріально посвідчена заява від 02.02.2011 року, розписка. Для зняття з обліку вказаного автомобіля [PERSON] звернувся до органів Державтоінспекції м. Ужгорода за місцем реєстрації легкового автомобіля, однак у такому було відмовлено з тих підстав, що Ужгородським МВ ДВС та РВ ДВС накладено арешт на все майно, належне боржнику [PERSON], відносно якого відповідно проводяться виконавчі дії по примусовому стягненню боргу. У відповідності до змісту позову автомобіль марки «Ніссін Прімера», реєстраційний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] відчужений [PERSON] 30.06.2005 року громадянину [PERSON], який відповідно став набувачем зазначеного рухомого майна, відтак позивач вважає неправомірними дії державного виконавця щодо включення до складу майна, на яке накладено арешт, вказаного транспортного засобу. На підставі викладеного позивач просить суд визнати право власності [PERSON] на автомобіль марки «Ніссін Прімера», реєстраційний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] та звільнити з-під арешту вказаний транспортний засіб. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просив задаольнити з підстав, викладених у змісті позовної заяви. Представники відповідачів - Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, Районного відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явилися, хоч належним чином повідомлялися про дату та час судового засідання, однак в матеріалах цивільної справи містяться заяви, в якій такі просить розглядати справу у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоч своєчасно повідомлявся про дату та час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи ЗКС «Бескид» - Штель О.М в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з мотивів їх безпідставності та необґрунтованості. Представник третьої особи - Ужгородської місцевої прокуратури в судове засідання не з'явився, причина неявки суду невідома. Заслухавши пояснення представника позивача, представник третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 14 липня 2010 року [PERSON] було придбано за передорученням автомобіль марки «Ніссін Прімера», реєстраційний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] від громадянина [PERSON], що підтверджується доданою до матеріалів справи нотаріально завіреною заявою від 02.02.2011 року, зареєстрованою в реєстрі за № 251, а також розпискою від 10.02.2010 року. Для зняття з обліку вказаного автомобіля [PERSON] звернувся до органів Державтоінспекції м. Ужгорода за місцем реєстрації легкового автомобіля, однак у такому було відмовлено з тих підстав, що Ужгородським МВ ДВС та РВ ДВС накладено арешт на все майно, належне боржнику [PERSON], відносно якого відповідно проводяться виконавчі дії по примусовому стягненню боргу, що відтак стало підставою для звернення до суду за захистом своїх порушених прав. З матеріалів цивільної справи слідує, що автомобіль марки «Ніссін Прімера», реєстраційний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] відчужений [PERSON] 30.06.2005 року громадянину [PERSON], який відповідно став набувачем зазначеного рухомого майна. З пояснень представника позивача встановлено, що правочин щодо відчуження спірного транспортного засобу між [PERSON] та [PERSON] був оформлений шляхом написання розписки від 10.02.2010 року. У відповідності до змісту розписки [PERSON] придбав у [PERSON], вищевказаний транспортний засіб за 3700 грн. Таким чином сторони домовилися, що даний договір купівлі-продажу буде укладений у простій письмовій формі у виді договору - розписки. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Законом, зокрема ст. 657 ЦК України, не передбачено обов'язковість нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі-продажу автомобіля. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З огляду на положення частини першої статті 207 ЦК України наявність письмових документів, які свідчать про волю сторін на відчуження автомобіля, зокрема оформлення довіреності та розписки відповідає положенням статті 638 ЦК України , відповідно суд доходить до висновку про укладення сторонами у письмовій формі правочину щодо спірного автомобіля. Таким чином, між сторонами фактично був укладений договір купівлі-продажу автомобіля, було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору, були виконані всі обов'язки сторін за цим договором, позивач (покупець) передав оговорену суму коштів за автомобіль, а його власник - відповідач [PERSON] прийняв оплату та передав позивачу автомобіль, ключі від нього та документи. Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. ч.4 ст.334 ЦК України передбачає, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності набувача виникає з моменту такої реєстрації. Зі змісту позову слідує, що для зняття з обліку вказаного автомобіля [PERSON] звернувся до органів Державтоінспекції м. Ужгорода за місцем реєстрації легкового автомобіля, однак у такому було відмовлено з тих підстав, що Ужгородським МВ ДВС та РВ ДВС накладено арешт на все майно, належне боржнику [PERSON], відносно якого відповідно проводяться виконавчі дії по примусовому стягненню боргу. Разом з тим в судовому засіданні на підставі матеріалів справи встановлено, що [PERSON] передав [PERSON] 30.06.2005 року транспортний засіб, на який на той період часу не було накладено арештів, адже такий у відповідності до документів, наданих позивачем, такі були накладені в 2008 - 2010 роках, зокрема: - 01.09.2010 року постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 20115997 з примусового виконання постанови ВДАІ та АТІ з обслуговування м. Ужгорода УДАІ від 06.07.2010 року № АО 050413; - 10.06.2010 року постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 19191290 з примусового виконання постанови ВДАІ та АТІ з обслуговування м. Ужгорода УДАІ від 02.03.2010 року № АО 065448; - 10.12.2010 року постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 17847220 з примусового виконання постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18.06.2008 року № 3-15042; - 15.02.2010 року постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 17847220 з примусового виконання постанови Ужгородського міськрайонного суду від 16.12.2008 року № 3-3219; - 10.12.2010 року постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 17847421 з примусового виконання постанови постанови ВДАІ та АТІ з обслуговування м. Ужгорода УДАІ від 08.04.2009 року № АО 033913; - 15.02.2010 року постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 17847421 з примусового виконання постанови постанови ВДАІ та АТІ з обслуговування м. Ужгорода УДАІ від 29.04.2009 року № АО 042834; - 21.08.2009 року постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 15385385 з примусового виконання постанови постанови ВДАІ та АТІ з обслуговування м. Ужгорода УДАІ від 29.04.2009 року № АО 042834; - 21.08.2009 року постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 15385385 з примусового виконання постанови постанови ВДАІ та АТІ з обслуговування м. Ужгорода УДАІ від 08.04.2009 року № АО 033913; - 23.04.2009 року постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 15385385 з примусового виконання постанови Ужгородського міськрайонного суду від 16.12.2008 року № 3-33219; - 22.12.2008 року постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 15385385 з примусового виконання постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18.06.2008 року № 3-15042; - 07.08.2008 року постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 8314975 з примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду від 02.03.2006 року № 2-1393/06; - 02.03.2010 року постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 16831897 з примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду від 02.03.2006 року № 2-1393/06; - 22.11.2012 року постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 34596582 з примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду від 02.03.2006 року № 2-1393/06. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, не суперечать вимогам чинного законодавства і підлягають до задоволення.

Outcome: approved