Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказав, що 24.10.2008 року між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого він передав відповідачу суму коштів в розмірі 10000Євро. Позичальник була зобов`язана повернути суму повністю до 24.10.2009 року, та оплачувати проценти за користування коштами в розмірі 36% річних. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.12.2011 року задоволено позов [PERSON] до відповідача, про стягнення основного боргу та відсотків за користування коштами за період з 2008-2011 року. Незважаючи на рішення суду відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню суми позики не виконує. Тому позивач вважає, що має право вимагати від відповідача сплати процентів за користування позиченими коштами. Загальна сума заборгованості відповідача про процентах становить 10800Євро, що згідно курсу НБУ по ціні 29,54грн. за 1 Євро становить 319032грн. На підставі наведеного просив суд стягнути з відповідача в його користь проценти за користування грошовими коштами згідно договору позики від 24.10.2008 року в розмірі 1800Євро, що згідно курсу НБУ становить 319032грн. та витрати по оплаті судового збору. 22.06.2018 року позивач подав заяву про зміну предмета позову, в обґрунтування якої зазначив, що згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Позивачем проведено розрахунок процентів згідно облікової ставки НБУ, яка за період з 07.06.2013 року по 22.06.2018 року становить 7021,83 євро, що згідно курсу НБУ становить 215143,98грн. Окрім того, в силу ст. 625 ЦК України позивач вправі вимагати стягнення з відповідача також три проценти річних у розмірі 900 Євро. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заяву про зміну предмета позову підтримав, та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Враховуючи думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору позики грошових коштів від 24.10.2008 року, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 65972грн., що еквівалентно 10000 Євро за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору, з терміном сплати боргу до 24.10.2009 року, зі сплатою процентів за користування в розмірі 36% річних від суми позики (а.с.5). Відповідно до п.2 Договору, повернення позиченої суми грошей здійснюється у валюті - Євро . Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до змісту ст. 536 ЦК України за користування грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти та розмір процентів встановлюється договором. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.12.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 120302грн. заборгованості за договором позики, 39194,13грн. відсотків за користування коштами, а всього 159497,04грн., 1643грн. витрат по оплаті судового збору та 120грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.3). На виконанні у Івано-Франківському МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області перебуває виконавче провадження № 32107025 з виконання виконавчого листа 0907/2-3378/2011 від 08.12.2011 року, виданного Івано-Франківським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 159497,04грн. 07.11.2017 року [PERSON] звертався із заявою до Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про надання інформації про вчинені виконавчі дії у цьому провадженні та повідомлення про суму стягнутих з боржника коштів в його користь (а.с.45). Державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області було надіслано вимогу до Прикарпатського національного університету імені В.Стефаника про надання інформації про залишок боргу по стягненню згідно постанови ВП № 32107025 з виконання виконавчого листа №0907/2-3378/2011 від 08.12.2011 року виданного Івано-Франківським міським судом (а.с.46). Листом від 28.11.2017 року № 01-15/14-1754 Прикарпатський національний університет імені В.Стефаника надав інформацію щодо утримання боргу згідно постанови № ВП № 32107025 з виконання виконавчого листа №0907/2-3378/2011 від 08.12.2011 року виданного Івано-Франківським міським судом. Заборгованість з доходів боржника утримана з 01.08.2012 року по 31.10.2017 року в сумі 35889,22грн. (а.с.47). Як вбачається з довідок №№ 121, 122 виданих 05.03.2018 року ДВНЗ Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника, за період з січня 2015 року по лютий 2018 року з відповідача було стягнуто 33290,90грн., а за період з серпня 2012 року по грудень 2014 року 5665,53грн. (а.с.68,69). Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за договором позики задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунком позивача, який перевірений судом, сума трьох відсотків річних за договором позики становить 900 євро (10000х3:100х1096:365), і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з порушенням виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 536, 1048 ч. 1, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12,13, 81, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, -

Outcome: partial