Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 07.07.2017 року між [PERSON], [PERSON] та ним (позивачем) було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г.В. На час укладення договору спірна квартира під забороною не перебувала. 14.07.017 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Федорчуком Микитою Федоровичем було накладено та зареєстровано арешт в межах виконавчого провадження № 43487857, за яким боржником значиться [PERSON]. Вважає, що державний виконавець неправомірно наклав арешт, оскільки не перевірив власника майна. Він (позивач) не є боржником по виконавчому провадженню, не має жодного відношення до боргу [PERSON] перед [PERSON], і накладення арешту на його майно грубо порушує його права, як власника майна. В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини викладені в позовній заяві, уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, подав заяву в якій повністю визнав заявлені до нього вимоги, не заперечував проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог за його відсутності. В судове засідання співвідповідач [PERSON] не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи сповіщалася згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за її відсутності, чи про відкладення з поважних причин, до суду не подавала. В судове засідання представник Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений згідно норм процесуального законодавства. В попередніх засіданнях був присутній, подавав відзив на позов, та заперечував щодо його задоволення. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи сповіщалася згідно норм процесуального законодавства. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Дана справа зареєстрована в суді 28.08.2017 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.09.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. По справі призначалися неодноразово судові засідання, які відкладалися у зв'язку з неявками до суду сторін по справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. В суді встановлено, що 07.07.2017 року між [PERSON], [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та [PERSON], був укладений Договір купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г.В., зареєстровано в реєстрі за № 892. Згідно даного договору [PERSON] та [PERSON], як власники в рівних частках, продали, а [PERSON] придбав, квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 1.4 Договору купівлі-продажу квартира квартиру [ADDRESS] під забороною (арештом) відчуження не перебуває, що підтверджено витягами за результатами пошуку інформації, сформованими приватним нотаріусом Павліченко Г.В. Враховуючи докази щодо придбання позивачем спірної квартири суд не виявив порушень щодо порядку укладення угоди, дій нотаріуса. Однак, в процесі розгляду справи було встановлено наступні обставини. На примусовому виконанні в Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 43487857 з примусового виконання виконавчого листа № 755/28748/2013-ц, виданого 21.05.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 89 246,24 грн. Виконавче провадження було відкрито 29.05.2014 року. Копія постанови була направлена боржнику 30.05.2014 року. 27.10.2014 року головним державним виконавцем Чайка І.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копія постанови була направлена до УДАІ МВС України в м. Києві до виконання, та для відома стягувачу і боржнику. 12.08.2016 року старшим державним виконавцем Рудьковською О.С. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копія направлена до Регіонального сервісного центру МВС України для виконання, та для відома стягувачу і боржнику. 14.07.2017 року у державній виконавчій службі із заяви стягувача [PERSON] стало відомо про факт продажу боржником [PERSON] квартири [ADDRESS], половина якої належала йому на праві власності. 14.07.2017 року державним виконавцем Федорчуком М.Ф. з метою збереження майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, внесено відомості про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження згідно постанови від 12.08.2016 року. 11.09.2017 року державним виконавцем Федорчуком М.Ф. було направлено до Київської місцевої прокуратури № 4 подання про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] Було встановлено, що 28.02.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва було розглянуто справу № 755/28248/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором. Позов [PERSON] був обґрунтований тим, що 08.08.2013 року між нею, [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір, згідно якого 03.09.2013 року вони мали укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. В якості завдатку [PERSON] було передано [PERSON] та [PERSON] кошти в сумі 87 890, грн. Проте, у визначений день останні для укладення договору не з'явилися, як і не повернули кошти. У зв'язку з чим суд стягнув з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] по 89 246,24 грн. Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 382 КК України умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років. Ті самі дії, вчинені службовою особою, - караються штрафом від семисот п'ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п'яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб, - караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням. Частиною 8 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця. Встановлено, що рішення суду [PERSON] до цього часу не виконано. Чи виконано рішення [PERSON] матеріали справи інформації не містять. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Позивач просить звільнити з-під арешту майно - квартиру [ADDRESS], яка є об'єктом, який перебуває під арештом згідно постанови державного виконавця від 12.08.2016 року, винесеної в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі судового рішення від 28.02.2014 року, тобто - документів, прийнятих задовго до придбання спірної квартири позивачем. Крім цього, суд враховує і те, що [PERSON] не виконує вже чотири роки судове рішення, [PERSON] здійснив відчуження належної йому на праві власності частини спірної квартири, яка перебувала згідно постанови державного виконавця під арештом, при цьому продовжує проживати в спірній квартирі (проданій), що підтверджено ним самим та позивачем в заявах, поданих ними, де вказана адреса [PERSON] - спірна квартира. Крім того, наявність заборони на відчуження до виконання [PERSON] зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням, не є перешкодою для здійснення права володіння та користування позивача спірною квартирою. Враховуючи встановлені обставини, вимоги законодавства, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed