Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що після смерті матері [PERSON] залишилося спадкове майно, до якого входить земельна ділянка в межах території Врадіївської селищної ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При зверненні нею, як спадкоємця першої черги, до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно, державним нотаріусом їй було відмовлено у його видачі, в зв»язку відсутністю оригіналу правовстановлювального документу, - державного акту на землю. Державний акт втрачено, а дублікат державного акту видається лише власнику земельної ділянки, який помер, а тому в іншому порядку крім судового вона не може захистити свої невизнані права. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнала. Представник відповідача Врадіївської райдержадміністрації будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, на розгляд справи не з'явився, звернувшись з письмовою заявою (вх. №1062 від 26.02.2015р.) про розгляд справи у відсутність представника, в якій позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування визнає та заперечує проти задоволення вимог щодо видачі державного акту на імя позивача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - СТОФ АФ «Україна», будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (повістка про виклик до суду на 26.02.2015р., , телефонограма №205 А від 23.02.2015р.), на розгляд справи не з'явилася, про причини неявки не повідомила, з заявою про відкладення розгляду справи, розгляд справи у відсутність представника не зверталася. Судом встановлені факти: [INFO] спадкодавець [PERSON] померла (свідоцтво про смерть [NUMBER] видане 07.10.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції); · спадкова маса, після смерті [PERSON] складається з житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 2,72 га (кадастровий номер 4822355000:04:000:0417) розташованої в межах території Врадіївської селищної ради Миколаївської області (державний акт серії та номеру ЯБ 420648 виданий 27.12.2006р., витяг з технічної документації №3612\\08-41 від 13.11.2014р.); · позивач є донькою спадкодавця та спадкоємця першої черги після її смерті, яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальною контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], на підставі якою було заведено спадкову справу №184/2010р. та 17.10.2011 р. позивачу - видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] (свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.10.2011р., витяг про державну реєстрацію прав №32010074 від 11.11.2011р.); · інші спадкоємці першої черги після смерті [PERSON], які у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, відмовою у її прийнятті, чи такі, що проживали зі спадкодавцем однією сім'єю на час відкриття спадщини, чи мають право на обов'язкову частку у спадщині відсутні (показання свідка [PERSON], інформаційна довідка №39519459 від 03.02.2015р.); №356 від 17.07.2014 р., довідка нотаріуса №98/01-16 від 03.02.2015р.); . 23.01.2015 р. державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку на підставі п.4.20 гл. 10 р. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - не подання право встановлювального документу на земельну ділянку (відмова №58/02-31 від 23.01.2015р.); . оригінал державного акту на землю на ім'я [PERSON] втрачено (оголошення в пресі - газеті «Вісник Врадіївщини» №12 від 14.02.2015р.); . Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування та зобов'язання органу державної влади вчинити дії з видщачі державного акту на ім'я позивача. . При прийнятті рішення суд, керуються ст. 81 ЗК України, якою встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття їх у спадщину, ст. 1216 ЦКУкраїни, згідно якої спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), ст. 1218 ЦК України, згідно якої до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті, ст. 1261 ЦК України, відповідно до якої у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Крім того, суд керується положеннями ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України , що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень», з прийняттям якого друк бланків державних актів, а також державна реєстрація і видача державних актів на право власності на земельні ділянки скасовано, повноваження по державній реєстрації прав на нерухоме майно територіальними органами земельних ресурсів припинені. Вказані повноваження передані Державній реєстраційній службі Міністерства юстиції України. Вказана служба видає дублікати зазначених документів лише власникам або уповноваженим ними особам за довіреністю, а тому, отримати дублікат на померлу людину неможливо. Вивчивши та дослідивши наявні по справі докази, суд, вважає доведеним, що позивач не може в іншому порядку, крім судового, захистити своє невизнане право на спадкування земельної ділянки, та з врахуванням того, що цільове призначення земельної ділянки, яка є предметом спору, не змінювалося, відповідач не заперечує проти визнання за позивачем права власності на вказану земельну ділянку, вважає позов в цій частині обгрунтованим та підлягаючим задоволенню. Вимоги ж позивача щодо зобов»язання відповідача видати на її ім»я державний акт на право власності на земельну ділянку, задоволенню не підлягають, з огляду на приписи ст. ст. 125, 126 ЗК України, ст. ст. 16, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими встановлено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до вимог зазначеного закону. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника. Підставою для державної реєстрації прав є рішення судів, що набрали законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: partial