Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 11.04.2000 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та відповідачем був укладений договір № 5-073/00Ф. Згідно з договором Банк надав позичальнику кредит у розмірі 5 000,00 доларів США. Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. В забезпечення виконання був укладений договір застави № 5-073/00Ф від 11.04.2000 року. Банк свої зобов'язання виконав, тоді як позичальник умови договору порушив, що призвело до виникнення заборгованості. Станом на 22.06.2016 року заборгованість становить 2 433,28 доларів США, що складається з: заборгованості за кредитом у сумі - 0,00 доларів США, сума відсотків - 75,00 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 2 358,228 доларів США, що еквівалентно 58 512,46 грн. За курсом НБУ на 21.07.2016 року борг відповідача становить 60 373,33 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави суду розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. В суді встановлено, що між позивачем та відповідачем 11.04.2000 року був укладений договір № 5-073/00Ф на обслуговування по кредитній банківській платіжній картці, згідно якого Банк відкрив картковий рахунок, виготовив кредитну картку, та надав позичальнику кредит у розмірі 5 000,00 доларів США, зі сплатою 25 % річних, на строк з 11.04.2000 року по 11.04.2001 року. Оскільки, кредитний договір діяв з 11.04.2000 року по 11.04.2001 року, до даних правовідносин застосовується Цивільний Кодекс Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. ст. 161, 162 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 179 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання. Неустойкою (штрафом, пенею) може забезпечуватися лише дійсна вимога. Кредитор не вправі вимагати сплати неустойки (штрафу, пені), якщо боржник не несе відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання (стаття 210 цього Кодексу). Відповідно до ст. 214 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з ростроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем слідує, що заборгованість за кредитом становить станом на 22.06.2016 року 60 373,33 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 0,00 доларів США, сума відсотків - 75,00 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 2 358,228 доларів США, що еквівалентно 58 512,46 грн. Відповідно до ст. 71 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 74 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Відповідно до ст. 75 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до ст. 80 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. По даній справі позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором, строк якого скінчився 11.04.2001 року, тоді як до суду звернулися 30.08.2016 року. Оскільки строк позовної давності встановлений у три роки, то позовні вимоги не підлягають задоволенню через пропуск строку позовної давності. Доказів поважності його пропуску стороною позивача не надано. Посилання представника позивача на норми Цивільного Кодексу України в редакції 2004 року є безпідставним, та таким, що не відповідає законодавству України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed