Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до Відповідача та просив стягнути з нього на свою користь 9 175 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 3000 гр. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу та 229,41 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що 10 жовтня 2013 року о 12 годині 30 хвилин, Відповідач, керуючи транспортним засобом «Лексус» д/н [NUMBER], рухаючись в районі будинку № 25 по вул. Карла Лібкнехта в м. Дніпропетровську, при зміні напрямку свого руху праворуч, не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем «КІА», д/н [NUMBER], що належить Позивачу. Після цього Відповідач намагався втекти з місця ДТП, але його зупинила дружина Позивача. Своїми діями Відповідач порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортним засобам. У Відповідача, на момент ДТП, поліс обов'язкового страхування був взагалі відсутній. Згідно висновків ДАЇ та Постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2013 року, дорожньо-транспортна пригода сталася з вини Відповідача. Право власності Позивача на автомобіль «КІА», д/н [NUMBER], посвідчується технічним паспортом. У ТОВ фірма «Алмаз Мотор, Лтд», оцінивши завдані пошкодження, видали рахунок № АМ-9093 від 29.10.2013 р. на суму 9175 грн. В подальшому Позивач знайшов дешевшу майстерню, де за власні кошти відремонтував пошкоджений автомобіль та це коштувало йому згідно до рахунку 4604 грн. Окрім того, Позивач є священнослужителем. Протягом тривалого часу у зв'язку з пошкодженням автомобіля Позивачеві довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля. І до того суворий сімейний бюджет Позивача довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім самого Позивача і члени його родини та родичі. Розмір заподіяної Позивачеві моральної шкоди йому визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні переживання, які довелося перенести йому особисто та його родині. Розмір душевних переживань Позивача і його родини оцінюється Позивачем в 2 000 грн. У зв'язку з тим, що Відповідач був незастрахований та відмовився добровільно відшкодувати нанесені матеріальні збитки, Позивач звернувся за юридичною допомогою до ТОВ «Юридична компанія «Мистецтво Права», для стягнення суми збитку у судовому порядку та сплатив за ці послуги 3000 грн., які теж просить стягнути з Відповідача. В судовому засіданні представник Позивача підтримала позовні вимоги згідно до викладеного у позовній заяві, протокольно уточнивши позовні вимоги в частині стягнення коштів в рахунок відшкодування майнової шкоди та ця сума знижена до 4604 грн. - до суми фактичних витрат Позивача на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вважає суму заявлених збитків завищеною, оскільки на його думку, деякі пошкоджені деталі, зокрема, задній протитуманний ліхтар можна було б не міняти а обмежитись поліровкою. Моральну шкоду Відповідач вважає не доведеною, а витрати Позивача на надання правової допомоги необґрунтованими. Вислухавши пояснення Сторін та дослідивши письмові докази по справі з урахуванням вимог законодавства про їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, суд встановив наступні обставини, визначив відповідні до них правовідносини: Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується дослідженими доказами, 10 жовтня 2013 року о 12 годині 30 хвилин, Відповідач, керуючи транспортним засобом «Лексус» д/н [NUMBER], рухаючись в районі будинку № 25 по вул. Карла Лібкнехта в м. Дніпропетровську, при зміні напрямку свого руху праворуч, не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем «КІА», д/н [NUMBER], що належить Позивачу. Своїми діями Відповідач порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху та цей факт підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2013 року, згідно до якої дорожньо-транспортна пригода сталася з вини Відповідача (а.с.6). Право власності Позивача на автомобіль «КІА», д/н [NUMBER], посвідчується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7). У ТОВ фірма «Алмаз Мотор, Лтд», оцінили завдані пошкодження, видали рахунок № АМ-9093 від 29.10.2013 р. на суму 9175 грн. (а.с.8). Фактично ж Позивач витратив на ремонт автомобіля 4604 грн., що підтверджується квитанціями про оплату цих коштів згідно до нарядів-замовлень, виданих автоцентром «Аеліта» та ПП «Резяпов» (а.с.51-56). Окрім того, Позивач сплатив 3000 грн. за надання правової допомоги ТОВ «Мистецтво права» в даній справі згідно до умов відповідного договору, що підтверджується його копією та копією банківської платіжної квитанції (а.с.26-28). Правовідносини, що виникли між Сторонами законодавчо врегульовані наступним чином: Відповідно до ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст.1187 Цивільного Кодексу України: джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст.1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «... Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків». Аналізуючи досліджені докази та оцінюючи їх у своїй сукупності, суд доходить до висновку про те, що Відповідач в силу зазначених вище законодавчих норм, має нести майнову відповідальність як за збитки, спричинені з його вини майну Позивача так і за заподіяння моральної шкоди, оскільки її настання при пошкодженні майна особи є неминучим та це є загальновідомим фактом. Свій обов'язок щодо відшкодування матеріальних збитків не заперечує й сам Відповідач, тому цей факт не потребує доказування в силу вимог ч.1 ст.61 ЦПК України. Водночас, визначаючись із розміром відшкодування, суд не бере до уваги розрахунок відновлювального ремонту на суму 9175 грн., зроблений ТОВ «Алмаз Мотор», доданого Позивачем до позовної заяви (а.с.8), оскільки фактичні витрати Позивача на цей ремонт, згідно до наданих документів склали 4604 грн. (а.с.51-56). Саме ця сума має бути відшкодована Відповідачем в силу вищезазначених законодавчих норм. При цьому суд не бере до уваги й розрахунок збитків, наданий Відповідачем, на суму 3761,83 грн. (а.с.59-60), оскільки цей розрахунок зроблений у відсутність Позивача та без огляду пошкодженого транспортного засобу оцінювачем. Визначаючись же з розміром відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи з принципу розумності та справедливості, доходить до висновку про те, що цей розмір дещо завищений Позивачем у його позовних вимогах та має бути знижений. Щодо відшкодування витрат Позивача на правову допомогу, суд, враховуючи фактично понесені Позивачем витрати, керується вимогами ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», згідно до якого розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Розмір же мінімальної зарплати у період розгляду справи в суді був встановлений до 31.12.2013 року на рівні 1250 грн., а з 01.01.2014 року - на рівні 1301 грн., 40% від якого становить, 500 грн. та 520,40 грн. відповідно. Враховуючи, що справа до розгляду призначалася 4 рази та кожне засідання тривало менше години, у сукупності із консультаціями та підготовкою позовної заяви в інтересах Позивача, суд доходить до висновку, що вартість послуг з правової допомоги в даному випадку не може перевищувати 1500 грн. Саме ця сума має бути стягнута з Відповідача на користь Позивача на підставі ст.ст.84, 88 ЦПК України. У відповідність до вимог ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача також підлягають грошові кошти в рахунок документально підтверджених витрат по сплаті судового збору. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст.10,11,15,57-64,88,158,159,212-215 ЦПК України, -

Outcome: partial