Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 квітня 2004 року між нею з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу належних їй на праві власності жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 453. На підставі її звернення 03.03.2008 року КП «Синельниківське міжміське бюро технічної документації» внесено відомості в Домову книгу для прописки громадян, проживаючих в [ADDRESS], 31.03.2008 року вказаним комунальним підприємством виправлено прізвище власника будинку в цілій його частині на [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2004 року, та 31.03.2008 року видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно власнику [PERSON]. 16.12.2013 року вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] Реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області із заявою про реєстрацію права власності на придбану нею 29.04.2004 року земельну ділянку, площею 0,2338 га, однак 18.12.2013 року отримала відмову у державній реєстрації прав на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], оскільки право власності на неї зареєстровано за [PERSON], на ім'я якого 30.06.1998 року Новогнідською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області видано Державний акт Серії [NUMBER]. Однак, земельна ділянка, розміром 0,2338 га, нерозривно пов'язана із придбаним нею 29.09.2004 року у [PERSON] будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS], так як виділена для його будівництва у розмірі 0,150 га та для особистого підсобного господарства у розмірі 0,0838 га. За її інформацією, дана колізія виникла у зв'язку з тим, що нотаріусом під час оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку між відповідачем [PERSON] та батьком [PERSON] (після смерті якого вона успадкувала будинок), було допущено грубу помилку та не врахована наявність права власності продавця [PERSON] на земельну ділянку. При переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди (ч. 1 ст. 120 ЗК України). На даний час, у зв'язку із тяжкою онкологічною хворобою її сина, який перебуває на лікуванні в клініці «Лісод» у м. Києві, їй дуже потрібні кошти на його лікування, у зв'язку з чим вона вирішила продати все що в неї є, у тому числі і даний житловий будинок, але викладені нею обставини перешкоджають у здійсненні державної реєстрації свого права та подальшому розпорядженні придбаним у визначеному законом порядку майном, тому вона вимушена звернулась до суду за захистом порушених прав. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,2338 га в межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,150 га, для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0838 га. Позивач до початку відкритого судового засідання надав суду заяву якою просить суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до початку відкритого судового засідання надав суду заяву якою просить суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку [NUMBER] від 29 квітня 2004 року [PERSON] продала [PERSON] будинок по [ADDRESS] який розташований на земельній ділянці, що знаходиться в приватній власності продавця, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та реєстраційним посвідченням КП «СМБТІ» від 31.03.2008 року. Згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18 грудня 2013 року № 9186691 [PERSON] відмовлено в державній реєстрації права власності форма власності : приватна, розмір частки 1 на земельну ділянку, що розташована: Дніпропетровська область, [ADDRESS] оскільки державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий Новогнідською сільської радою Синельниківського району 30.06.1998 року виписаний на ім'я [PERSON], а звернулася [PERSON]. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий Новогнідською сільської радою Синельниківського району 30.06.1998 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0.2338 га у межах згідно з планом, розташована за адресою: [ADDRESS], яку передано для будівництва та обслуговування житлового будинку 0.150 га, ведення особистого підсобного господарства 0.0838 га. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як законно обґрунтовані та підтверджені документально. На підставі викладеного,

Outcome: approved