Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь\~Акціонерного товариства\~комерційний банк\~«Приват Банк»\~заборгованість за\~Кредитним договором\~б/н\~від 20.12.2007\~року у\~розмірі 85604,43\~грн.,\~а також\~стягнути з\~нього судові\~витрати.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказав\~на те,\~що відповідно\~до укладеного\~Кредитного договору\~б/н\~від 20.12.2007\~року,\~відповідач отримав\~кредит у\~вигляді встановленого\~кредитного ліміту\~на платіжну\~картку зі\~сплатою відсотків\~за користування\~кредитом.\~У зв`язку\~з порушеннями\~зобов`язань\~за кредитним\~договором,\~станом на\~12.11.2020\~року,\~відповідач має\~заборгованість у\~розмірі 85604,43\~грн. Оскільки позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, Банк був вимушений звернутися до суду з даним позовом для стягнення заборгованості в примусовому порядку. 26 лютого 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] зазначає, що банк нараховує відсотки у розмірі 3,50%, процентна ставка при порушенні умов 7%, процентна ставка за прострочений кредит 84%. Звертає увагу, що анкетою заявою не було передбачено таких відсотків, які банк встановив самостійно без погодження з клієнтом. Банк в позові посилається, що вказані відсотки передбачені в Умовах та правилах кредитування, а також тарифах, однак відповідач не підписував жодних умов та правил і тарифів, а тому вони не можуть бути частиною кредитного договору. Вважає, що в даному випадку жодних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків немає. Крім того, банк самостійно без жодного дозволу клієнта погашає нараховані відсотки по кредиту за рахунок ліміту кредиту, чим фактично штучно утворює заборгованість та розмір боргу по тілу кредиту. Вказує, що є всі підстави вважати, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. У відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 29 березня 2021 року, представник позивача [PERSON] зазначає, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 13 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Зауважує, що Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, в даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, тобто відповідач неправомірно посилається на вищевказаний Закон. Вказує, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Вважає, що відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є недопустимими доказами. Відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна». З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи, можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають, належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Вказує, що надані позивачем документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання. Стосовно правомірності зміни кредитного ліміту зазначає, що умовами договору визначено (п.3.2.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. З виписки по рахункам вбачається, що 17.12.2017 року, 18.05.2018 року, 13.07.2018 року, 03.01.2019 року, 19.01.2019 року, 28.03.2019 року, 02.04.2019 року, 21.04.2019 року, 27.04.2019 року, 29.04.2019 року відповідач скористався послугою «Миттєва розстрочка», після чого були оформлені переноси заборгованості з карти універсальної за допомогою вищевказаного сервісу. Скориставшись даною послугою у відповідача виникло зобов`язання в рамках сервісу «Миттєва розстрочка», зі здійсненням регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості. Отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач належним чином умови договору не виконує, чим порушує свої договірні зобов`язання. Зазначене призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на сьогоднішній день не погашена. Зауважує, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Тому було надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа. Також зазначає, що заборгованість за простроченим тілом це заборгованість за тілом кредиту, строк сплати якого минув, тобто це частина витраченого клієнтом кредитного ліміту, яка вже має бути погашена клієнтом станом на конкретну дату. Таким чином, посилання відповідача на те, що заборгованість за простроченим тілом кредиту є штрафною санкцією не відповідають дійсності. Вказує, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявному боргу. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг та відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами. Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Враховуючи викладене, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. 17 травня 2021 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача [PERSON] зазначив, що банком надано документи, які свідчать про внесення змін до Умов в 2014, 2015 роках, однак заява-анкета на укладення договору з боку позичальника не містить умов щодо права банку в односторонньому порядку вносити зміни до даного договору. Також матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем повідомлення про зміну розміру процентної ставки, отже така зміна відбулась в односторонньому порядку, а тому вимоги банку про стягнення відсотків не підлягають задоволенню в повному обсязі, адже такий розмір відсотків не був передбачений договором. Звертає увагу, що в анкеті-заяві відповідач взагалі не вказує на те, що бажає отримати кредит і не вказує жодним чином про розмір такого кредиту, там де містяться його підписи взагалі нічого не заповнено. Крім того, банком самостійно до позовної заяви надано довідку, відповідно до якої кредитний ліміт станом на дату оформлення анкети складав 500 грн, максимальний ліміт установлений банком станом на 14.01.2019 року складав 23030 грн, з 19.12.2019 року кредитний ліміт становить 0 грн, а позивач бажає стягнути 68988,27 грн. Посилання банку, що відповідач скористався послугою «Миттєва розстрочка» також нічим не підтверджено, адже у виписці по рахунку взагалі не вказано про це жодним чином. Особа сплачувала по кредиту, а фактично борг виникав за списання банком самостійно коштів на відсотки та інші платежі, без дозволу клієнта та без відповідних умов в договорі. Також зазначає, що банком пропущено строк позовної давності по платежам за 2017 рік, оскільки відповідно до розрахунку, наданого банком, заборгованість виникла з серпня 2017 року. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі та застосувати строк позовної давності. У поясненнях, які надійшли на адресу суду 20 травня 2021 року, представник позивача [PERSON] посилалася на обставини, викладені раніше у відповіді на відзив. Стосовно надання підтверджень відправлення повідомлень про зміну розміру відсоткової ставки пояснила, що в банку діє електронний документообіг та вказані відомості зберігаються в архіві не більше трьох років, а тому надати підтвердження відправлення повідомлень не вбачається можливим. Щодо строку позовної давності вказує, що по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, отже строк перевипущеної картки до останнього дня 12/2021 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 12.12.2020 року, тобто до спливу строку позовної давності. Враховуючи викладене, обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано. В судове засідання представник позивача Кіріченко В.М. не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав до суду клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги позивача підтримує і просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, представник відповідача [PERSON] надав заяву, в якій просив розглянути справу без участі сторони відповідача, заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що 20 грудня 2007 року між позивачем і відповідачем був укладений Кредитний договір б/н, шляхом підписання заяви, згідно з умовами якого, відповідач отримав від позивача кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів. У заяві зазначено, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно з довідкою «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки», оформленої на відповідача (договір б/н) позичальнику був встановлений кредитний ліміт\~500\~грн., який в подальшому було збільшено до 23030 грн. та 19 грудня 2019 року зменшено до 0 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши і надавши відповідачеві кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів, яку (картку) останній отримав і використав кредитні кошти у власних цілях. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Проте, у порушення умов договору і чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача станом на 12.11.2020 року становить 85604,43 грн, яка складається з наступного: 68988,27 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 68988,27 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 16616,16 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Згідно ч.\~4\~ст.\~263\~ЦПК України,при\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Вирішуючи позовні вимоги судом враховується правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Заява позичальника від 20 грудня 2007 року не містить підпису відповідача під даними щодо базової процентної ставки по кредиту. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 грудня 2007 року та заяви позичальника від 20 грудня 2007 року, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20 грудня 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15 грудня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, який міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 грудня 2007 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків. Крім того, як вже зазначалось, заява позичальника від 20 грудня 2007 року не містить підпису відповідача під даними щодо базової процентної ставки по кредиту. Отже, доказів того, що відповідач був ознайомлений з усіма умовами кредитування позивачем не надано. Також не знайшов свого підтвердження факт наявності простроченого тіла кредиту, яке позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, оскільки доводи позивача ґрунтуються на положеннях Умов та правил надання банківських послуг. З норм частини першої ст.1054 ЦК України слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично є відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти. Таким чином, судом враховується, що заборгованість за простроченим тілом виникає у разі невчасної плати за користування кредитом, яка повинна бути передбачена кредитним договором, та не є сама по собі складовою тіла кредиту, а являє собою фактично штрафну санкцію, що застосовується у разі неповернення банку кредиту у термін, передбачений договором. Як уже було зазначено, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, не містять підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 грудня 2007 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, така сума є складовою його повної вартості, однак не є сумою, яку фактично отримав у борг позичальник, відтак не підлягає стягненню, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 1 вересня 2020 року по справі N 293/599/19-ц. Крім того, судом враховується, що з часу встановлення відповідачу кредитного ліміту до 12.11.2020 року відповідачем за розрахунком позивача загалом було погашено заборгованість за кредитним договором на суму 593238,40 грн (571477,69+21760,71). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог до [PERSON] в повному обсязі. Суд враховує заяву представника відповідача про застосування позовної давності, однак в даному випадку суд не вирішує застосування до позовних вимог строку позовної давності, оскільки позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Так, пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд встановлює обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивує свої висновки. Таким чином, у випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Оскільки позивачеві відмовлено в задоволенні його позовних вимог в частині заборгованості за кредитним договором, то судові витрати також не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed