Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і доводи мотивує тим, що йому належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 21.11.2003 року, укладеного між [PERSON] та ним. В цьому будинку фактично зареєстрована [PERSON] , [INFO] , але вона фактично не проживає з жовтня 2010 року по теперешній час. Факт реєстрації відповідача порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію, оскільки в довідці про склад сім`ї вказують всі особи, що зареєстровані за даною адресою. Відповідач не проживає за цією адресою тривалий час, витрат по утриманню будинку не несе, не сплачує комунальні платежі, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у своїй заяві зазначив про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце та час слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 268 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З договору дарування житлового будинку від 21.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу, вбачається, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 4). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2206777 від 07.12.2003 року власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за № 2470, виданого 21.11.2003 року (а.с. 5). З домової книги будинку [ADDRESS] , вбачається, що за цією адресою зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 6-10). З акту перевірки Донської селищної ради від 21.04.2020 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2010 року по теперішній час (а.с. 11). З адресної довідки № 979 від 13.04.2017 року виданої Кировським РВ МВС ДНР від 14.04.2017 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , в будинку зареєстрований і мешкає. Відповідач по даній справі була зареєстрована в будинку, але не мешкає з 2010 року, її особистих речей в будинку не має, про те відповідач за адресою позивача зареєстрована. Враховуючи, що відповідач добровільно не мешкає в ньому без поважних причин більше одного року, її особистих речей в будинку не має, добровільно не знялась з реєстрації, до суду за викликом не з`явилася, що дає право суду визнати, що вона перешкоджає позивачу як власнику будинку користуватися і розпоряджатися своїм майном, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання стягнення судових витрат позивач не ставить. На підставі ст.ст. 386 ч.2, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved