Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про відшкодування коштів, в обґрунтування якого вказав, що 03 серпня 2010 року між позивачем, відповідачем та Технологічним інститутом Східноукраїнського національного університету ім.В.Даля було укладено договір № 45х про підготовку фахівця з вищою освітою. Відповідно до умов зазначеного договору оплата за навчання, яка за весь період становить 6 418,00 грн. або 3 209,00 грн. за рік, здійснює позивач. Відповідно до п. 5.8 та 5.9 договору № 45х від 03 серпня 2010 року з урахуванням Додаткової угоди № 1 до вказаного договору відповідач зобовязується пропрацювати на підприємстві не менш 3-х років з моменту закінчення навчального закладу. У випадку припинення навчання або трудових відносин з позивачем, відповідач зобовязаний повернути позивачу усі виплачені суми за весь період навчання з урахуванням індексу інфляції. Строк навчання за договором № 45х від 03 серпня 2010 року закінчується 30 червня 2012 року, отже відповідач повинна пропрацювати на підприємстві позивача до кінця червня 2015 року (3 роки). По закінченню навчання відповідача за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр за вищезазначеним договором, 13 червня 2012 року між позивачем, відповідачем та Технологічним інститутом Східноукраїнського національного університету ім.В.Даля було укладено договір № 016х про підготовку фахівця з вищою освітою. Відповідно до умов зазначеного договору оплату за навчання здійснює позивач, яка становить 4 289,00 грн. за рік. На підставі договору № 061х від 13 червня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено індивідуальний договір № 36/УЦ-54 від 14 червня 2012 року про цільову підготовку спеціаліста по заочній формі навчання на платній основі за рахунок коштів ПРАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот». Відповідно до п. 1 зазначеного договору позивач бере на себе зобовязання за рахунок власних коштів забезпечити навчання відповідача, а відповідач бере на себе зобовязання успішно оволодіти знаннями за спеціальністю та після завершення навчання продовжити працювати у позивача. Відповідно до п. 3.3 Індивідуального договору № 36/УЦ-54 від 14 червня 2012 року після закінчення учбового закладу відповідач зобовязаний пропрацювати у позивача не менше 3-х років. Пунктом 3.4 зазначеного договору передбачено, що відповідач у повному обсязі відшкодовує позивачу грошові кошти, перераховані позивачем на користь учбового закладу за навчання відповідача, з урахуванням індексу інфляції у випадку розірвання трудового договору з позивачем до спливу строку, встановленого п. 3.3 цього договору, тобто до кінця червня 2016 року. Відповідно до наказу № 0163-КД(ув) від 11 серпня 2014 року відповідач була звільнена з підприємства позивача на підставі заяви про звільнення за власним бажанням згідно ст. 39 КЗпП України. Таким чином, відповідач не виконав свої зобовязання перед позивачем, а отже зобовязаний у повному обсязі відшкодувати позивачу грошові кошти, перераховані позивачем на користь учбового закладу за навчання відповідача. 21 серпня 2014 року на адресу відповідача було направлено претензію № 01/ПП-215 від 20 серпня 2014 року з вимогою відшкодувати позивачу грошові кошти, витрачені на навчання або зявитись на підприємство для відпрацювання встановленого договорами строку. Однак, дотепер претензію не задоволено і будь-якої відповіді на вищезазначену претензію відповідачем на адресу позивача надано не було. Окрім того відповідач повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суму, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сума основного боргу, а також сума пені, 3% річних та інфляційних нарахувань на суму прострочених платежів, які відповідач зобовязаний перерахувати на користь позивача у звязку з порушенням нею умов договору загалом складає 12 468,72 грн. У звязку з неможливістю добровільного врегулювання спору, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 12 468,72 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягав. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач, повідомлений про день та час розгляду справи відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, яка передбачає, що судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованому у встановленому законом порядку, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Отже, суд вважає відповідача таким, що повідомлений належним чином про день та час розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з вищенаведеним, суд вважає за можливе справу слухати за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. З наданої суду копії договору № 045х суд вважає встановленим, що 03 серпня 2010 року (а.с. 6-9) між ЗАТ «Сєвєродонецьке обєднання «Азот» в особі голови правління [PERSON], [PERSON] та Технологічним інститутом Східноукраїнського національного університету ім.В.Даля було укладено договір про підготовку фахівця з вищою освітою. Відповідно до умов зазначеного договору оплата за навчання, яка за весь період становить 6 418,00 грн. або 3 209,00 грн. за рік, здійснює позивач. Відповідно до п. 5.8 та 5.9 договору № 45х від 03 серпня 2010 року з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 11 серпня 2011 року до договору № 045х від 03 серпня 2010 року (а.с. 10) відповідач зобовязується пропрацювати на підприємстві не менш 3-х років з моменту закінчення навчального закладу. У випадку припинення навчання або трудових відносин з позивачем, відповідач зобовязаний повернути позивачу усі виплачені суми за весь період навчання з урахуванням індексу інфляції. Строк навчання за договором № 45х від 03 серпня 2010 року закінчується 30 червня 2012 року, отже відповідач повинна пропрацювати на підприємстві позивача до кінця червня 2015 року (3 роки). Також 13 червня 2012 року між ЗАТ «Сєвєродонецьке обєднання «Азот» в особі голови правління [PERSON], [PERSON] та Технологічним інститутом Східноукраїнського національного університету ім.В.Даля було укладено договір № 016х про підготовку фахівця з вищою освітою (а.с. 11-14), який підписано всіма сторонами. 14 червня 2012 року між ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» та [PERSON] було укладено індивідуальний договір № 36/УЦ-54 від 14 червня 2012 року (а.с. 15-17) про цільову підготовку спеціаліста по заочній формі навчання на платній основі за рахунок коштів ПРАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот». Відповідно до п. 1 договору позивач бере на себе зобовязання за рахунок власних коштів забезпечити навчання відповідача, а відповідач бере на себе зобовязання успішно оволодіти знаннями за спеціальністю та після завершення навчання продовжити працювати у позивача. Відповідно до п. 3.3 Індивідуального договору № 36/УЦ-54 від 14 червня 2012 року після закінчення учбового закладу відповідач зобовязаний пропрацювати у позивача не менше 3-х років. Пунктом 3.4 зазначеного договору передбачено, що відповідач у повному обсязі відшкодовує позивачу грошові кошти, перераховані позивачем на користь учбового закладу за навчання відповідача, з урахуванням індексу інфляції у випадку розірвання трудового договору з позивачем до спливу строку, встановленого п. 3.3 цього договору, тобто до кінця червня 2016 року. Як вбачається з виписки з наказу № 0163-КД9ув) від 11 серпня 2014 року про припинення трудового договору з робітниками (звільненні) 11 серпня 2014 року [PERSON] звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України на підставі заяви. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В матеріалах справи наявна претензія № 01/ПП-215 від 20 серпня 2014 року на ім'я відповідача [PERSON] з вимогою відшкодувати позивачу грошові кошти, витрачені на навчання або зявитись на підприємство для відпрацювання встановленого договорами строку. (а.с. 26-27) Суду надано копію статуту ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» (а.с. 29-33), згідно якого «Закрите акціонерне товариство «Сєвєродонецьке обєднання Азот» перейменоване на «Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке обєднання Азот» та відповідно до п. 2.2 є правонаступником права та зобовязань реорганізованого Сєвєродонецького державного виробничого підприємства «Обєднання Азот». В судовому засіданні встановлено, що відповідач після укладання індивідуального договору № 36/УЦ-54 від 14 червня 2014 року про цільову підготовку спеціаліста по заочній формі навчання на платній основі за рахунок коштів ПРАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» не відпрацювала у позивача 3-х років, а отже в позивача наявне право звернення до суду з даним позовом про стягнення суми заборгованості, зазначеної у договорі у повному обсязі. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, який перевірений в судовому засіданні, загальна сума боргу відповідача у звязку з порушенням ним умов договору за період з 12 серпня 2014 року по 12 лютого 2015 року складає 12 468,72 грн., що складається з: 10 707,00 грн. сума заборгованості, 1 598,91 грн. інфляційні нарахування, 162,81 грн. 3% річних. Отже, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт укладення відповідачем договорів № 045х від 03 серпня 2010 року, додаткової угоди № 1 до договору № 045х від 03 серпня 2010 року, договору № 16х від 13 червня 2012 року та індивідуального договору № 36/УЦ-54 від 14 червня 2012 року, що вказує на наявність зобовязання відповідача повернути вказані кошти позивачу, а отже відповідно до вимог ст.ст. 204, 525, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, позовні вимоги можуть бути задоволені. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України „стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наданого суду платіжного доручення № 985 від 02 лютого 2015 року (а.с. 4) позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн., тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved