overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що після смерті його матері [PERSON], померлої 14.09.2015 року, проживаючої до дня смерті в смт.Нововоронцовка Нововоронцовського району Херсонської області, відкрилась спадщина на її майно. Так як, позивач з заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк не звернувся, оскільки був необізнаний з порядком прийняття спадщини, просив визначити йому додатковий строк в три місяці на звернення з такою заявою. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву, згідно якої просив суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву в якій, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог, просив розглянути справу без його участі. Повно і всебічно зясувавши обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть від 15.09.2015 року серія 1-КГ № 206520 [PERSON] померла 14.09.2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №124. Згідно відповіді Нововоронцовської державної нотаріальної контори спадкова справа на майно [PERSON], померлої 14.09.2015 року, не заводилася. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оскільки розяснення Пленуму Верховного Суду не містять вичерпного переліку поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, а також чітко не вказує які причини є поважними, суд приходить до висновку, що причини наведені позивачем є поважними, оскільки повязані з істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і позивачу має бути визначений додатковий строк у три місяці на звернення з заявою про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що після смерті матері [PERSON], померлої 01.11.2009 року, проживаючої до дня смерті в с.Петропавлівка Нововоронцовського району Херсонської області, відкрилась спадщина на її майно. Так як, позивач з заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк не звернувся, оскільки про існування заповіту, згідно якого померла заповідала земельну ділянку позивачу відомо не було. Тому, просив визначити йому додатковий строк в три місяці на звернення з такою заявою, посилаючись на поважність причин пропуску вказаного строку, оскільки про наявність заповіту йому не було відомо. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву, згідно якої просив суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву в якій, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог, просив розглянути справу без його участі. Повно і всебічно зясувавши обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть від 03.11.2009 року серія 1-КГ № 100151 [PERSON] померла 01.11.2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №14. Згідно копії заповіту, складеним та посвідченим Петропавліською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області від 17.02.2009 року, [PERSON] заповідала [PERSON] належну їй на праві власності земельну ділянку площею 15,98 га, розташовану на території Пектропавлівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області. Згідно відповіді Нововоронцовської державної нотаріальної контори спадкова справа на майно [PERSON], померлої 01.11.2009 року, не заводилася. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оскільки розяснення Пленуму Верховного Суду не містять вичерпного переліку поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, а також чітко не вказує які причини є поважними, суд приходить до висновку, що причини наведені позивачем є поважними, оскільки повязані з істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і позивачу має бути визначений додатковий строк у три місяці на звернення з заявою про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що подружнього життя не склалося через різні погляди на життя, несхожість характерів. На даний час кожен має нові родини. Від шлюбу є діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припиненні. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. Просить суд розірвати шлюб ним та відповідачем. Сторони в судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позову наполягали. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони вступили в шлюб 31.10.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу (а.с.8). Від шлюбу є діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Спору щодо місця проживання дитини немає. Подружнього життя не склалося, через непорозуміння один одного. Спільне проживання припинено. Сім'я розпалась, шлюб існує формально. Тому в силу ст.ст. 110, 112 СК України шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що позичив відповідачу 2000 доларів США 20.01.2014 року і останній написав розписку в якій зобовязався повернути борг до 28 квітня 2014 року, однак до цього часу борг не повернув, а тому просить стягнути борг в сумі 2000 доларів США, що за курсом НБУ становить 44175грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що батько позивача [PERSON] позичив відповідачу 2000 доларів США, про що була написана розписка на ім»я позивача, бо батька в той час не було на місці. Він грошей не позичав. Просить позов задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, оскільки у позивача грошей не позичав, а брав в борг в батька позивача і позичав не долари США а 16660грн., а також пояснив, що залишився винен батьку лише 10356,72 грн., оскільки частину боргу повернув шляхом надання батьку позивача зарплатної картки, з якої останнім знімались кошти. Просять відмовити в задоволенні позову. Допитаний свідок [PERSON] суду пояснив, що він позичив 2000 доларів США відповідачу, який не повертає кошти, а оскільки розписку написали на його сина позивача по справі, то останній і звертається з позовом. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши надані докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що позивач не передавав грошей відповідачу по розписці від 20.01.2014, а гроші передавав (позичив) від себе особисто батько позивача [PERSON] Вказана обставина сторонами визнається та не оспорюється, та підтверджується показаннями свідка [PERSON], який підтвердив, що саме він позичив гроші відповідачу. У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а як встановлено в судовому засіданні, то позивач не передавав (не позичав) гроші відповідачу, а тому в силу вказаної норми закону не є стороною договору позики позикодавцем і відповідно в останнього не виникає права вимоги повернення позики. Враховуючи викладене, на підставі ст.1046,1047,ч.1 ст. 1049 ЦК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що позичив відповідачу 26000грн. 14.08.2014 року і останній написав розписку в якій зобов'язався повернути борг до 24 серпня 2014 року, однак до цього часу борг не повернув, а тому просить стягнути борг та відшкодувати завдану моральну шкоду, яку оцінює в 3000грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що відповідач купував на підприємстві гранітні вироби і не вистачало грошей і позивач позичив відповідачу 26000грн., про що останній написав розписку, однак борг не повертає. Просять позов задовольнити. Відповідач для розгляду справи в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, позивач не заперечив проти ухвалення судом заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 14.08.2014 року укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу 26000 грн., які останній зобов'язався повернути до 24.08.2014 року і цей борг позивачу не повернутий, що підтверджується наявністю в останнього оригіналу розписки. Сторонами дотримано вимог ст.ст.1046,1047 ЦК України, а тому суд вважає, що договір позики мав місце, а у відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а як встановлено судом, то зобов'язання відповідач не виконав. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Вимога позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача задоволенню не підлягає, оскільки право на відшкодування такої шкоди виникає, зокрема якщо воно передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках передбачених законодавством, а чинним законодавством, зокрема ЦК України (ст.23, ст.ст.1046-1053) та Конституцією України не передбачено право на відшкодування моральної шкоди при порушенні зобов'язань за договором позики. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати - 500 грн. З позивача на коисть УДКСУ в Коростишівському районі підлягає до стягнення 243грн. 60 коп. несплаченого при подачі позовної заяви судового збору стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.16,1046,1047,ч.1 ст. 1049 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що позичив відповідачу 40000грн. 20.07.2014 року і останній написав розписку в якій зобов'язався повернути борг до 30 липня 2014 року, а також 02.08.2014 року позичив відповідачу 47000грн. про що останній написав розписку в якій зобов'язався повернути борг до 09.08.2014 року, однак до цього часу борг не повернув. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позивні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач для розгляду справи в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, позивач не заперечив проти ухвалення судом заочного рішення. Суд, дослідивши надані докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 20.07.2014 року укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу 40000 грн., які останній зобов'язався повернути до 30.07.2014 року і цей борг позивачу не повернутий, що підтверджується наявністю в останнього оригіналу розписки. Крім цього, між позивачем та відповідачем 02.08.2014 року укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу 47000 грн., які останній зобов'язався повернути до 09.08.2014 року і цей борг позивачу не повернутий, що підтверджується наявністю в останнього оригіналу розписки. Сторонами дотримано вимог ст.ст.1046,1047 ЦК України, а тому суд вважає, що договір позики мав місце, а у відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а як встановлено судом, то зобов'язання відповідач не виконав. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати - 870 грн. судового збору. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.16,1046,1047,ч.1 ст. 1049 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що при звільненні з ДП МОУ «Білоцерківський військовий торг», де він працював на посаді економіста планово-економічного відділу, а пізніше на посаді головного бухгалтера, відповідачем не було виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі та не проведено кінцевий розрахунок при звільненні, а тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість, яка складає 97 240,99 грн. 27.11.2018 р. тимчасово виконуючий обовязки директора ДП МОУ «Білоцерківський військовий торг» [PERSON] направив до суду відзив у якому заперечив проти задоволення вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та листку непрацездатності в сумі 17 499 грн. Ствердив, що ця сума була виплачена відповідачем. Щодо заборгованості по оплаті компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки не заперечував. Уточнивши свої позовні вимоги, позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача компенсацію за час затримки заробітної плати в розмірі 30 916,80 грн. Просив проводити судовий розгляд\~ у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що уточнений позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП МОУ «Білоцерківський військовий торг», наказом 18-к від 09.07.2018 р.\~ [PERSON] звільнений згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП. При звільненні відповідач не виплатив позивачу середній заробіток за час затримки заробітної плати в розмірі 30 916,80 грн. (середньоденний заробіток 813,60 грн. * кількість робочих днів 38) Згідно ч. 1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За ст.. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи викладене, а також уточнені позивачем та визнані відповідачем вимоги, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки заробітної плати в розмірі 30 916,80 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що при звільненні з\~ ТОВ «ІНТЕР-ГТВ», де він працював слюсарем в період з 21.03.2003 р. по 25.04.2018 р., відповідач не виплатив позивачу заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, а тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі. Клопотання про проведення\~ розгляду справи в судовому засіданні з викликом осіб, відзиву на позовну заяву або зустрічного позову до суду від відповідача не надходило. Згідно ч. 2 ст. 274, ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у період з 21.03.2003 року по 25.04.2018 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «ІНТЕР-ГТВ» на посаді слюсаря КВП і А, що підтверджується копією трудової книжки. Згідно довідки № 24/629 від 23.05.2018 р. [PERSON] звільнений з підприємства ТОВ «Інтер-ГТВ» 25.04.2018 р. за наказом № 66-к від 25.04.2018 року. Із вказаної довідки вбачається, що заборгованість з виплати заробітної плати станом на 21.05.2018 року становить 23 261,34 грн.: - за лютий 2018 р. 5 828,09 грн. - за березень 2018 р. 5 828,09 грн. - за квітень 2018 р. 11 605,16 грн. Середньогодинний заробіток за два останні місяці перед звільненням становить 44 грн.,43 коп. Згідно ч. 1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідач, всупереч вимогам закону не виплатив позивачу у день його звільнення заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористану відпустку. А тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористану відпустку\~ в розмірі 23 261,34. На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути 704,80 грн. судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що при проведенні перевірки виконання побутовими споживачами Правил користування електричною енергією для населення було встановлено, що відповідач порушив правила споживання тим, що безобліково споживав електричну енергію , а саме, порушив вимоги п.48 вказаних Правил, шляхом самовільного підключення на лінію електропередач поза засобів обліку. Електроенергія споживалася, але не оплачувалася, про що був складений працівниками енергонагляду акт №к 030576 . На підставі п.53 Правил та Методики, затверженої постановою НКРЕ від 4 травня 2006 року №562 було зроблено розрахунок збитків на суму 16665 грн.15 коп.,відповідачка добровільно відшкодувати збитки відмовляється, тому позивач просить суд стягнути з відповідача в примусовому порядку. В судове засідання представник позивача не з»явився, надав суду заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовільнити позов, також просить слухати справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] 21 червня та 15 липня 2016 року в судове засідання не зявилась, про день і час слухання справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. За таких обставин суд визнає явку відповідача неповажною і вважає, з урахуванням думки позивача, вважає можливим слухати справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів згідно ч.1 ст.224 ЦПК України Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд прийшов до такого висновку, виходячи з наступного. Відповідач є споживачем електроенергії в будинку №9 по вулиці Леніна в с.Лютіж, Вишгородського району,Київської області, і нею були порушені Правила користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року ,тому повинен відшкодувати завдані збитки позивачу. Суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати. На підставі ст.1166 ЦК України,

Outcome: approved