Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS], при цьому, вказаний будинок знаходиться на балансі ЖКП «Житло «Центр». У зв'язку з несплатою відповідачами у повному обсязі наданих позивачем послуг, станом на 01.08.2014 року заборгованість складала 2501грн. 92коп., тому підприємство звернулося до Жовтневого районного суду м. Маріуполя із заявою про видачу відповідного судового наказу, який був виданий судом 22.08.2014 року, проте який ухвалою суду від 16.03.2016 року був скасований. В ході розгляду справи позивачем були зменшені заявлені позовні вимоги, відповідно до яких позивач, у зв'язку з не оплатою відповідачами наданих послуг, просить стягнути з останніх на його користь заборгованість за період з 01.09.2011 року по 01.04.2016 року в розмірі 3588,56 грн., а також сплачений ним судовий збір в розмірі 1378,00 грн.. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити, за підставами, вказаними в позовній заяві, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не сповістивши суд про причини неявки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з'явилась, надала суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності, а також письмові заперечення не позов, в яких зауважує, що платежі за утримання будинку та прибудинкової території на рахунок ЖКП «Жил- Центр» нею сплачувались, але у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, не регулярно і не в повному обсязі, оскільки вона має непостійний дохід. Також зауважує, що зверталась до позивача із заявою про реструктуризація боргу, яка останнім до уваги взята не була. Не згодна з наданим позивачем розрахунком суми заборгованості, вважає, що сума заборгованості становить 2183,00 грн., просить застосувати позовну давність та в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно особового рахунку [NUMBER], виданого ТОВ «Житло «Центр», [PERSON] з 27.02.2004 року зареєстровані у квартирі [ADDRESS], [PERSON] з 27.02.2004 року по 22.08.2008 року та з 16.07.2010 року. 22.08.2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя було видано судовий наказ за заявою Житлово-комунального підприємства «Житло «Центр» про стягнення на користь заявника заборгованості з [PERSON] та [PERSON], які мешкають за адресою: [ADDRESS] на користь Житлово-комунального підприємства «Житло «Центр» заборгованості по квартирній платі та обслуговуванню прибудинкової території у розмірі 2501,92грн., яка утворилася станом на 01.08.2014 року, та судового збору у розмірі 121,80грн., який ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.03.2016 року був скасований. З наведених обставин суд вбачає, що між сторонами існують фактичні договірні відносини, які регулюються зокрема Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, відповідно п. 5 ч. 3 ст. 20 та п. 7 яких передбачають обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги. На зазначені правовідносини поширюється і дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відсутність письмового договору в цьому випадку не позбавляє споживачів обов'язку щодо оплати за надані їм послуги. Крім того, п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає в тому числі й обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг. Згідно п. 5 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та п. 5 ч. 3 ст. 20 та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Вказані норми матеріального права встановлюють презумпцію обов'язку власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов'язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Пунктом 17 «Правил користування приміщеннями житлових будинків i прибудинковими територіями» встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування i ремонт будинку. Платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами i орендарями вносяться щомісячно, не пізніше 10 числа наступного місяця, однак такі платежі відповідачі не вносять, чим не виконують свої зобов'язання та порушують права позивача. Таким чином вбачається, що відповідачі користувались послугами позивача по технічному обслуговуванню будинку та прибудинкової території за адресою: м. Маріуполь, бул. Б.Хмельницького, 23а-49, однак плату за надані послуги позивачу не вносили. При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідачки щодо скрутного матеріального становище та відсутності можливості регулярно та в повному обсязі сплачувати послуги за утримання будинку та прибудинкової території, оскільки у відповідності до ст.ст. 526, 614, 615 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Також, суд не бере до уваги посилався відповідачки на наявність факту неналежного виконання ЖКП «Житло «Центр» обов'язку з обслуговування будинку та прибудинкової території, оскільки відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в той час як відповідачкою не надав суду жодного належного та допустимого доказу щодо підтвердження цього факту. Відповідно до ст..18 Закону України «Про житлово-комунальній послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. В матеріалах справи не мається скарг та актів, складених відповідачами та іншими мешканцями будинку №23 по бул. Б.Хмельницького в м. Маріуполі щодо неналежного виконання послуг, передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно наданого позивачем розрахунку, вбачається, що заборгованість відповідачів за надані послуги за період з 01.09.2011 року по 01.04.2016 року в розмірі 3588,56 грн. Наявність факту заборгованості перед позивачем була визнана [PERSON] у її запереченнях, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Щодо розміру заборгованості, то [PERSON] у запереченнях до позову визнала його у сумі 2183 грн., проте як вбачається з наданого відповідачкою розрахунку він здійснений за період з січня по липень 2013 року та з січня 2014 року по липень 2016 року, проте у розрахунку не вказаний період з 01.09.2011 року по грудень 2012 року, який вказаний у доданому до позову розрахунку заборгованості позивача, та заборгованість за який складає 1750,15 грн. Що стосується клопотання відповідачки про застосування до заявлених позовних вимог строків позовної давності, то вирішуючи його суд виходить з наступного. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до положень частин 2 та 3 статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до приписів ч.1 статті 95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 ЦПК України. Згідно з правилами статті 97 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у ч.1 ст.96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Отже, існування спеціального порядку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за комунальні послуги лише у формі заяви про видачу судового наказу, не забезпечувало ЖКП «Житло «Центр» можливості захистити свої права в інший спосіб, тобто подати позовну заяву, минаючи етап звернення до суду з заявою про видачу судового наказу. І лише після скасування цього наказу судом 16.03.2016 р. у позивача виникла процесуальна можливість звернутися із позовом, а тому перебіг позовної давності був перерваний в серпні 2014 року поданням ЖКП «Житло Центр» заяви про видачу судового наказу та почався заново після його скасування, у зв'язку з чим клопотання відповідачки є необґрунтованим та таким, що не відповідає діючим нормам законодавства. Таким чином, суд вважає що відповідачі дійсно мають заборгованість перед позивачем по оплаті послуг з утримання будинку і прибудинкової території, тобто не виконують покладені на них обов'язки в повному обсязі, у зв'язку з цим позов слід задовольнити та стягнути з відповідачів на користь позивача вказану суму заборгованості. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню пропорційно на користь ЖКП «Житло «Центр» судовий збір в розмірі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved