Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму банківського грошового вкладу в зв'язку з не виконанням банком умов договору банківського вкладу. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, збільшив розмір позовних вимог в частині штрафних санкцій, трьох процентів річних та індексу інфляції. Просив стягнути з відповідача 9% річних у період з 31.12.2013 р. по 11.04.2014 року, що складає 14 498,64 грн., три проценти річних, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, з 31.12.2013 р. по 06.10.2014 р. в сумі 4 832,88 грн., та інфляційне збільшення, що складає 27109,63 грн. Пояснив, що між позивачем та його дружиною існують напружені сімейні стосунки, вони разом не проживають, діти проживають та знаходяться на утриманні позивача, довірительних відносин з дружиною, тим більше щодо зняття будь-яких коштів не існує. У [PERSON] також був відкритий окремо рахунок на її ім'я, який банк при знятті коштів повинен був перевірити та переконатися в наявності грошових коштів. Представник відповідача проти позову заперечував, зазначив, що всі кошти, які були на рахунку позивача зняті його дружиною, залишок на рахунку відсутній, тому зобов'язання перед позивачем виконані. На підставі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пояснив, що ПАТ Банк «Контракт» повністю виконав зобов'язання перед позивачем, надавши грошові кошти особі, яка відповідно до сімейного законодавства має право на користування та розпорядження цими коштами, а саме дружині позивача [PERSON] Крім того, позивач як VIP-клієнт мав ще декілька рахунків по яких кошти зняті ним особисто та претензій до банку він не має. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 18.10.2013 р. між Публічним акціонерним товариством Банк «Контракт» та [PERSON] було укладено договір №1181/2013 банківського вкладу на вимогу «Зручний Контракт», згідно умов якого банк відкрив рахунок для обліку вкладу на вимогу № [NUMBER] в сумі 900000,00 грн. Внесення коштів на рахунок банку позивачем [PERSON] підтверджується квитанцією №ТR.66083.59.452 від 19.12.2013 р., платіжним дорученням № 17 від 06.11.2013 р. (а.с. 8-9). 17.01.2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про надання виписки про рух грошових коштів за вкладом № 1181/2013 від 18.10.2013 р. за період з 18.10.2013р. по 17.01.2014 р. та грошових коштів 210000,00 грн., проте до теперішнього часу виписка банком не надана, грошові кошти не повернуті. Як встановлено в судовому засіданні кошти з поточного рахунку зняла дружина позивача [PERSON]. При цьому банк вважає, що дружина на підставі ст. 63 Сімейного кодексу України має право отримувати кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя, хоча стороною договору вона не являється. Доказів на підтвердження зняття коштів [PERSON]. конкретно з даного рахунку [NUMBER], відкритого позивачем, банком не надано. Крім того, по даному факту проводиться кримінальне досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013110070009453 за ознаками вчиненого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України відносно [PERSON], що підтверджується листом заступника прокурора Подільського району м. Києва О.М. Гордієнко (а.с. 25). Факт набуття грошових коштів неправомірним шляхом [PERSON] визнала, що вбачається із заяви останньої від 03.02.2014 року на ім'я начальника Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві. З тексту цієї заяви вбачається, що 31 грудня 2013 року перебуваючи в приміщенні банку вона неправомірно заволоділа 210000,00 грн., які використала на свій розсуд. Посилання представника відповідача на ст. 63 СК України та обставини, що банком виконані зобов'язання перед позивачем шляхом надання грошових коштів дружині [PERSON] є не обґрунтованими, документального підтвердження факту передання коштів з поточного рахунку [NUMBER] відповідачем не надано. Положеннями договору від 18.10.2013 року не передбачено видачу коштів [PERSON] на вимогу будь-яких інших осіб, крім позивача. Отже дії відповідача порушили норми ст. 527 ЦК України та положення договору банківського вкладу на вимогу, оскільки між банком та [PERSON] виникли договірні відносини. Кошти позивачу не повернуті, так само як і не надано суду документів, підтверджуючих рух коштів по даному рахунку в порушення пункту 3.4.4 договору. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник банку не довів тих обставин, на які він посилається, а тому суд приходить до висновку про порушення прав позивача з боку банку, а відтак вимоги про стягнення грошового вкладу в сумі 210000,00 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Як вбачається з договору від 18.10.2013 року № 1181/2013, пунктом 2.3. у якому визначено, що на суму вкладу банк нараховує проценти в розмірі 9% річних у валюті вкладу. А тому, позовні вимоги про стягнення відсотків по договору банківського вкладу за період з 31.12.2013 року (з дня звернення до банку) по 11.04.2014 року у розмірі 14498,64 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того на підставі ст.ст. 610, 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання суд стягує 3 % річних з 31.12.2013 року по 06.10.2014 року в сумі 4832,88 грн. Разом з тим, представником позивача не надано розрахунку індексу інфляції, з чого він виходив, з якої суми та за який період просив стягнути суму 27109,63 грн., тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Також, представник позивача просив стягнути пеню в розмірі 21000,00 грн. на підставі ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що складає 10 % від не поверненої суми вкладу. [PERSON] в розумінні даного Закону є неналежним отримувачем - це особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Згідно ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Таким чином, вимога щодо стягнення з відповідача 21000,00 грн. пені підлягає задоволенню. Отже, на підставі наведеного суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, а також враховуючи положення п. 17 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Outcome: partial