Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій посилався на те, що він є власником двох третин житлового будинку внаслідок спадкування, інша одна третина будинку належала померлій [PERSON], однак спадщина ніким не прийнята. Попередні спадкодавці та він фактично користувались всім будинком з 1986 року. У позові просив визнати за ним за набувальною давністю право власності на одну третину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд (сарай під літерою Б, ворота з хвірткою під літерою Г), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на те, що його родина користувалась будинком з 1986 року, третина будинку ніким не використовувалась, оскільки власники померли, просив визнати за ним право власності за набувальною давністю. Представники відповідача та третьої особи в судове засіданні не з'явились, хоч про час і місце судового розгляду належно повідомлені, заяв, клопотань не подавали. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником двох третіх житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також прилеглої земельної ділянки площею 0,084 га, які він успадкував від свого батька [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, державним актом, довідками, технічним паспортом. Інша одна третина вказаного вище житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, які є спірними по цій справі, належать на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 18.12.1959 року, що підтверджується довідками. Згідно довідки виконкому Обухівської міськради від 18.02.1987 року № 303 «а» міськвиконком не заперечував проти утримання [PERSON] 1/3 частини вказаного будинку. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Технічний стан будинку підтверджується актом від 22.04.1986 року, технічним паспортом. Згідно ч.ч.1,2 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Під час судового розгляду суду не подано переконливих доказів наявності обставин, які в силу ст.344 ЦК України породжують правові наслідки у виді набуття права власності на майно, а саме обставин, які б підтверджували посилання позивача на те, що він добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більш ніж десяти років. Так, будь-які докази володіння спірним нерухомим майном саме позивачем [PERSON] суду не подано, довідка виконкому міськради підтверджує лише відсутність заперечень з приводу користування [PERSON] спірної третини будинку, однак не вказує на факт володіння нею цим майном, будь-яких доказів наявності родинних відносин між позивачем та володільцем майна [PERSON], наявності спадкоємства позивача по відношенню до неї суду подано, жодним чином не підтверджено перебування спірного майна у володінні спадкодавця позивач - його батька [PERSON] При цьому об'єктивно підтверджується факт перебування спірної третини будинку у власності [PERSON], однак жодним допустимим доказом не підтверджено факт її смерті, відсутні відомості про спадкування належного їй майна. Крім того, у встановленому законом порядку питання про визнання спадщини [PERSON] відумерлою, визнання спірного нерухомого майна безхазяйною річчю не вирішувалось, не встановлювались судом також факти, що мають юридичне значення у справах про право власності за набувальною давністю, відсутні подібні вимоги і в межах цього позову. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, достатніх правових підстав для припинення права власності [PERSON] на спірне майно і визнання такого права за позивачем не виявлено. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, законодавство, яке підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, суд вважає недоведеними під час розгляду спору посилання позову про порушення законних прав та інтересів позивача, правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, тому суд приходить до висновку про неможливість судового захисту прав позивача у обраний позовом спосіб. За таких обставин, позовні вимоги суд вважає необґрунтованими, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed