Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь банку суми заборгованості по відсоткам за договором б/н від 24.03.2006 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 30.04.2013 року по 30.04.2016 року у розмірі 9682,37 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн. просив покласти на відповідача. Свої позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовує тим, що 24.10.2006 р. між [PERSON] (позичальник) та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір, згідно з яким позичальник отримав від банку кредит на суму 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки - 03/13. Вважають, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість за відсотками нарахованими на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності згідно ст.257 ЦК України, з 30.04.2013 року по 30.04.2016 року за наступним розрахунком: від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 30.04.2016 року віднімаємо розмір заборгованості за відсотками, які були нараховані до 30.04.2013 року, таким чином сума заборгованості по відсоткам за період з 30.04.2013 року по 30.04.2016 року складає у розмірі 9682,37 грн. Враховуючи вищевикладене просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками в розмірі 9682,37 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, але просить справу розглянути без участі представника банку, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач та його представник в судове засідання не з»явилися, але останній надав заяву про закриття провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення відсотків за період з 30.04.2013 року по 31.08.2015 року в сумі 7749,52 грн. у звязку з набранням законної сили рішення суду у справі між тими ж сторонами про той же предмет спору, заяву про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення відсотків за кредитним договором б/н від 24.03.2006 року в частині стягнення відсотків за період з 01.09.2015 року по 30.04.2016 року в сумі 1932,85 грн., у зв»язку з пропуском строків давності та заяву про розгляд справи у їх відсутності, справу розглядати у відсутність відповідача то його представника. Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволення виходячи з такого. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню всіх обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 24.03.2006 року між позивачем та відповідачем, був укладений кредитний договір б/н (заява позичальника), згідно з умовами договору позивачем передано відповідачу кредитну карту зі строком дії до 03/13, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 5000,00 грн. (а.с.7). Відповідач зобов'язувався повертати кредит, сплачувати проценти за користування ним у передбачені кредитним договором строки, але свої зобовязання належним чином не виконав, у зв»язу з чим, розмір простроченої заборгованості по кредиту перед відповідачем станом на 30.04.2016 року складає 4537,19 грн. Отримані позивачем кредитні кошти до теперішнього часу відповідачу не повернуті, тим самим, враховуючи, що кредитний договір б/н від 24.03.2006 року не є розірваним, чи припиненим згідно до правових підстав визначених ст..ст.599,651,654 ЦК України, відповідно до п.4.8 кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Виходячи з вищенаведеного, відповідач вважає на необхідне захистити свої права в судовому порядку та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності, згідно ст..257 ЦК України, з 30.04.2013 року по 30.04.2016 року за наступним розрахунком: від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 30.04.2016 року віднімаємо розмір заборгованості за відсотками, які були нараховані до 30.04.2013 року, таким чином сума заборгованості по відсоткам за період з 30.04.2013 року по 30.04.2016 року складає у розмірі 9682,37 грн. розрахунок (а.с.6). Відповідно до ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1061 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпеченням попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Із наявних у справі доказів вбачається, що банком в жовтні місяці 2015 році було пред'явлено позов до відповідача про стягнення 4537,19 грн. заборгованість за кредитом; 21688,62 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1069,42 грн. штраф (процентна складова); за мінусом суми у розмірі 4837,44 грн. яка була задоволена судовим наказом Овруцького районного суду від 29.07.2008 року, а всього 22957,79 грн. загальної заборгованості по кредитному договору (зазначені обставини не вказані позивачем в позові від 13.05.2016 року), і рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26 листопада 2015 року по справі №286/3533/15-ц в задоволенні позову відмовлено повністю, в зв'язку із спливом строку позовної давності, яке набрало законної сили 28 грудня 2015 року, а тому провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення відсотків за період з 30.04.2013 року по 31.08.2015 року в сумі 7749,52 грн. закрити, у звязку з набранням законної сили рішення суду у справі між тими ж сторонами про той же предмет спору. Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з Положенням п.3.1 Умов та правил надання банківських послуг, що є складовою частиною договору б/н від 24.03.2006 року визначено, що для надання послуг [PERSON] відкриває Клієнту картрахунки, надає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначені у Заяві та Памятці, підписанням яких Клієнт та Банк укладають договір про надання банківських послуг. 24.03.2006 року [PERSON] підписано заяву, що є складовою частиною договору. Відповідно до заяви йому надано кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн. та кредитну картку за №4149605361991532 на строк до третього місяця 2009 року, а не до третього місяця 2013 року, як зазначено у позові, що підтверджується її копією. Відповідно до п. 3.13 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Доказів видачі відповідачу нової картки з продовженим строком її дії позивач суду не надав. Судом встановлено, що відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з листопада 2008 року, останній платіж в жовтні 2008 року. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, З ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з умовами кредитного договору (п. 1.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами у період з 10 до 15 числа місяця, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Даний правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з ч. 1 ст. 360.7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України є обовязковим для всіх судів України. Суди зобовязані привести судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що термін дії кредитної картки боржника закінчився в березні 2009 року, натомість, позивач звернувся до суду з позовною заявою 13.05.2016 року, тобто після спливу позовної давності, яка закінчилася 31.03.2012 р. Відповідно до вимог статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла. Враховуючи викладене, суд вважає, що на час звернення позивача до суду за захистом своїх прав загальний строк позовної давності для звернення до суду сплинув, доказів поважності його пропуску стороною позивача не надано, заяву про визнання поважним пропуску строку до суду не надійшли, а тому суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed