Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.10.2009 його баба, [PERSON] , придбала у відповідача для нього домогосподарство, розташоване по [ADDRESS] . Нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу не укладався у зв`язку з скрутним матеріальним становищем. З того часу позивач відкрито та безперервно користується вказаною садибою, підтримує її в належному стані і ніхто не має до нього жодних претензій з приводу володіння даним майном, в тому числі [PERSON] , який в помешканні не з`являється та пред`являє вимог щодо порушення його прав. Позивач вважає, що він добросовісно заволодів зазначеним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним більш ніж десяти років, а тому має на нього право. У зв`язку з цим [PERSON] просить визнати за ним за набувальною давністю право власності на вказану садибу, яка складається з житлового будинку, надвірних будівель та земельних ділянок. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивач вказав, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач та треті особи проти задоволення позову не заперечують. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом було встановлено, що 27.10.2009 року нотаріусом Лебединського районного нотаріального округу Сумської області Жураховським Д.В. було посвідчено довіреність [PERSON] , якою він уповноважив [PERSON] продати належний йому будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку під [ADDRESS] (а.с. 8). В позові йде мова про те, що дана довіреність була видана у зв`язку тим, що [PERSON] фактично продав вказане майно [PERSON] , яка придбала домогосподарство для свого внука, [PERSON] , позивача по справі. Зазначений факт жодним чином відповідачем не оспорюється. У своїй заяві (а.с. 24) [PERSON] визнає пред`явлений до нього позов повністю. Таким чином, встановлено, що 27.10.2009 року [PERSON] набув спірне майно, яке перебуває у його володіння до цього часу. З технічного паспорту, рішення Лебединської міської ради та додатку до нього (а.с. 9-11, 20, 21) вбачається, що у володінні позивача знаходяться: дерев`яний житловий будинок, 1942 року побудови, загальною площею 36,5 кв.м., житловою площею 20,9 кв.м. літ. - «А»; літня кухня цегляна літ. - «Б», сарай дерев`яний літ. - «В», сарай дощатий літ. - «Г», огорожа - «№1-2», земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га кадастровий номер - 5910500000:01:031:0401, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1318 га кадастровий номер - 5910500000:01:031:0402, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Крім наявних письмових доказів та визнання відповідачем обставин, наведених [PERSON] у позовній заяві, зазначені обставини та заявлені позовні вимоги також не спростовуються та визнаються й іншими учасниками справи - третіми особами. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ухвалюючи рішення, суд враховує й те, що згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги той факт, що позивач добросовісно заволодів спірним домогосподарством та земельною ділянкою, на якій воно знаходиться і відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном більш ніж десять років, суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для застосування положень ст. 344 ЦК України та визнання за [PERSON] права власності на спірні житловий будинок, надвірні будівлі та земельні ділянки по [ADDRESS] .

Outcome: approved