Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народився син [PERSON] . Шлюб між сторонами був розірваний у 2014 році, також відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дитини. Однак, відповідач життям дитини не цікавиться, не забезпечує йому належні умови проживання, виховання та розвитку, ніде не працює, будь-якого фінансового забезпечення не надає. Дитина проживає з позивачем, перебуває на її повному утриманні, мати займається його вихованням та навчанням, забезпечує для нього усі необхідні умови для нормального та гармонійного росту і розвитку. Тому позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно їх сина. В підготовче засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає. Представник третьої особи в підготовче засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала. Суд, вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] народження , записані [PERSON] та [PERSON] . З акту обстеження матеріально-побутових умов №2265 від 18.12.2020р., складеного депутатом Коростишівської міської ради, вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , сама виховує та матеріально забезпечує сина [PERSON] . Батько вихованням дитини не займається і не надає фінансову допомогу. Протягом 8 років не спілкується з сином. Згідно характеристики на учня 8-В класу Коростишівської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №1 Житомирської області [PERSON] , за роки навчання зарекомендував себе як старанний та добрий учень. Вихованням дитини займається мама - [PERSON] . Згідно рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 26.08.2015р. [PERSON] зобов`язано сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] у розмірі 350 грн. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах за виконавчим листом №280/932/15-ц від 26.08.2015р., станом на 01.12.2020р. існує боргу в сумі 40788,49 грн. Рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради №93 від 30.03.2021р. затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] . Вказані обставини свідчать про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дитини, без поважних причин ухиляється від їх виконання, дійсних намірів їх виконувати не проявляє, будь-яких дієвих заходів для створення умов для розвитку, життя та виховання дитини не вживає, а тому суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до задоволення. Питання про стягнення судових витрат вирішується у відповідності до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved