Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в якому просив: визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог, у позовній заяві зазначає, що [INFO] померла його тітка [PERSON]. У встановлений шестимісячний строк ним було прийнято спадщину, шляхом подачі до приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Юрченко Л.Л., заяви про прийняття спадщини. 05 квітня 2006 року [PERSON], було складено заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 1033, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського району Дніпропетровської області Юрченко Л.Л., відповідно до якого все своє майно у тому числі: житловий будинок та земельну ділянку, розташовані в [ADDRESS], вона заповіла [PERSON]. На підставі вищезазначеного заповіту, на ім'я позивача приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу 02 грудня 2015 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за №3952 та витяг з Державного реєстру сечових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень серії [NUMBER]. Відповідно до зазначеного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадщина складається з: житлового саманного, обкладеного цеглою будинку літера А-1, загальна площа 57,3 кв.м, житлова площа 16,9 кв.м, та слідуючих господарських будівель і споруд: літня кухня літера Б; сарай літера В; сарай літера Г; сарай літера Д; вбиральня літера Е; споруди №1-4, вимощення І, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, [ADDRESS], розташованих на земельній ділянці, площею 0,2261 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В той же час, до складу спадкового майна, що перейшло позивачу в порядку спадкування, не було включено земельну ділянку, що знаходиться Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі державного акту на землю серії [NUMBER], зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №7032 від 10.07.1996 року. Оскільки, спадкодавцем, [PERSON], за життя було загублено державний акт на право приватної власності на землю та не отриманий його дублікат, внаслідок цього постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., №687/02-31 від 02 грудня 2015 року позивачу, [PERSON], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, тому він звернувся до суду з даною позовною заявою. Сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до наданих на адресу суду заяв просили розглянути цивільну справу без їх участі. Розгляд справи проводиться в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 25 листопада 2011 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, що знаходиться в [ADDRESS], належав [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 10 липня 1996 року. 05 квітня 2006 року [PERSON], було складено заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 1033, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського району Дніпропетровської області Юрченко Л.Л., відповідно до якого все своє майно у тому числі: житловий будинок та земельну ділянку, розташовані в [ADDRESS], вона заповіла [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, право на спадкування мають всі особи визначені у заповіті; спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, якщо протягом шестимісячного строку подав заяву до нотаріуса про її прийняття. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., №687/02-31 від 02 грудня 2015 року позивачу, [PERSON], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки, спадкодавцем, [PERSON], за життя було загублено державний акт на право приватної власності на землю та не отриманий його дублікат. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач вступив в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за заповітом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність державний акт на право приватної власності на землю не позбавляє спадкоємців права на спадщину, а згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги, оскільки судом встановлені всі обставини, які дають позивачу право на визнання його права власності на спадкове майно в порядку спадкування. На підставі викладеного,

Outcome: approved