Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 28.07.2009 року по справі №2-1902/08 з відповідача по справі було стягнуто на користь позивача заборгованість за договором позики від 30.06.2007 року у розмірі 349\~736 грн. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист. Зазначений лист знаходиться на виконання Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області. Суворовським ВДВС м.Херсона на звернення позивача надійшли відповіді від 31.05.2017 року та 05.07.2017 року, що судове рішення ще не виконано, боржником [PERSON] за період з 21.06.2011 року по 16.05.2017 року сплачено 29\~793,60 грн. Також боржником до відкриття провадження частково сплачувалась заборгованість, загальна сума сплачених коштів за період з 10.08.2009 року по 31.05.2017 року становить 33\~743,31 грн. Відповідно сума заборгованості станом на 31.05.2017 року становить 315992,69 грн. Згідно розрахунку, наданого позивачем, за період часу з 01.06.2014 року по 31.05.2017 року сума інфляційних збитків за невиконання грошового зобовязання становить 307\~341,06 грн., а 3% річних від простроченої суми 29 465,00 грн., що разом становить 336\~806,06 грн. У звязку з цим, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь три відсотка річних у сумі 29\~465,00 грн. та інфляційні втрат у сумі 307\~341,06 грн., що разом становить 336\~806,06 грн. збитків понесених при простроченні виконання грошового зобовязання за період часу з 01.06.2014 року по 31.05.2017 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та провила їх задовольнити. В останнє судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає. Позивач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, відповідно відзиву на позов відповідач не згоден з розрахунком, наданим позивачем, зазначив, що заборгованість виплачує у можливому для нього розмірі, виходячи з отриманої пенсії, гроші, які він начебто взяв у борг у позивача насправді відповідач не брав у позивача та з такого характеру вимогами щодо отримання грошей у борг не звертався. В останнє судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 28.07.2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 347655,00 грн. суми боргу, 51 грн. у відшкодування судових витрат на оплату держмита, 30 грн. ІТЗ, 2000 грн. витрат повязаних з оплатою юридичних послуг, а всього 349\~736 грн. На підставі вказаного рішення Суворовським районним судом м.Херсона 28.09.2009 року видано виконавчий лист №2-1902 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 347655,00 грн. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.07.2010 року старшим державним виконавцем Демченко М.В. відкрито провадження за вказаним виконавчим листом. З листа від 31.05.2017 року №ИС-5148 Суворовського РВ ДВС м.Херсон ГТУЮ у Херсонській області вбачається, що на виконанні відділу перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1902, виданого 28.09.2009 року Суворовським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 349736,00 грн. За період з 21.06.2011 року по 16.05.2017 року на користь стягувача перераховано 29793,60 грн. Відповідно сума заборгованості станом на 31.05.2017 року становить 315992,69 грн. Відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд в своїй постанові від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 прийшов до висновку, що не дивлячись на те, що правовідносини між сторонами виникли не з порушення грошового зобов'язання, а з примусового виконання рішення суду, вони регулюються нормами ч.2 ст.625 ЦК України, а не законодавством про виконавче провадження. Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Судом встановлено, що відповідач має грошове зобов'язання перед позивачем, яке належним чином відповідачем не виконане, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних втрат за час прострочення та 3% річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки, боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів. Відповідно до правової позиції у справі №6-157цс16 від 25.05.2016 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. При цьому слід зазначити, що за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня. Таким чином, згідно розрахунку, наданого позивачем, три відсотки річних складають 29465,00 грн., інфляційні втрати - 307341,06 грн., що разом становить 336806,06 грн. збитків, понесених позивачем при простроченні виконання грошового зобовязання за період часу з 01.06.2014 року по 31.05.2017 року. З цих підстав позов підлягає задоволенню в загальній сумі 336806,06 грн. Крім того, в силу дії ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 640,00 грн. сплаченого ним при поданні заяви судового збору.

Outcome: approved