Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 16 грудня 2014 року близько 14-10 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Фіат», державний номерний знак [NUMBER] в м. Вишгород Київської області по вул. І.Мазепи, під час здійснення маневру розвороту завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та не переконався, що це буде безпечно допустив зіткнення з автомобілем Шкода, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до механічного пошкодження автомобіля позивача. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в НАСК «Оранта» згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 03 лютого 2015 року, позивач надав відповідачу заяву про виплату відшкодування та всі необхідні документи. Однак працівником ПАТ НАСК «Оранта» було складено протокол огляду з порушенням Методики та направлено його разом з фотографіями пошкодженого автомобіля до ТОВ «Гарант-АСІСТАНС». Головний спеціаліст ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» [PERSON] , порушивши вимоги п. 5.1 Методики, без особистого огляду транспортного засобу склав дослідження № АА0902МК -22.01/15 від 22.01.2015 року з розміром матеріального збитку 12 118, 26 грн. Позивач зазначає, що без узгодження розміру страхового відшкодування відповідач здійснив виплату страхового відшкодування не в повному розмірі у розмірі 12 118,26 грн. Після чого [PERSON] змушений був замовити експертизу, згідно висновку якої матеріальний збиток складає 29 041,70 грн. Таким чином, вважає, що невідшкодований збиток складає 17 716,41 грн. Оскільки страховик не виплатив суму страхового відшкодування в повному обсязі, з останнього підлягає стягненню 21 624,69 грн. - пені, 16 903,23 грн. - інфляційні витрати, 1 742,97 грн. - 3% річних. На підставі викладеного позивач просить в позовній заяві після усунення недоліків від 15.05.2018 року стягнути з відповідача на його користь 57 987,29 грн. матеріальної шкоди, пені, інфляційні витрати та три проценти річних за несвоєчасну виплату та стягнути судові витрати. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.05.2018 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (т. 1 а.с. 19-20). 08 серпня 2018 року до суду від представника відповідача Негрич С.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Обґрунтовує тим, що позовна заява подана з порушенням строку позовної давності, оскільки страхове відшкодування позивачу було виплачено 09 квітня 2015 року, а позовна заява підписана позивачем 15.05.2018 року. Крім того, зазначає, що 20.01.2015 року водій пошкодженого автомобіля [PERSON] подала до НАСК «Оранта» повідомлення про подію, на підставі якого цього ж дня, за участю власника транспортного засобу та позивача [PERSON] було проведено огляд пошкодженого автомобіля, за результатами якого було складено звіт дослідження № 10629 на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, згідно висновків якого прямий матеріальний збиток (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу), завданий в результаті ДТП склав 12 118,26 грн. Претензій чи зауважень до проведеного огляду пошкодженого автомобіля позивач не пред`являв і своїм власноручним підписом в акті огляду підтвердив правильність та повноту проведеного огляду. На підставі зібраних документів та у відповідності чинного законодавства було розраховано розмір страхового відшкодування по зазначеному випадку в розмірі 12 118,26 грн., яке виплачено позивачу в повному об`ємі 09 квітня 2015 року. А тому просить відмовити у задоволенні позову (т. 1 а.с. 24-27). 31 січня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій він зазначає, що страхове відшкодування було виплачено 09 квітня 2015 року, а тому строк позовної давності розпочинається з 10.04.2015 року. Позовна заява надіслана позивачем до суду 08.04.2015 року, що свідчить відмітка на описі вкладення до цінного листа, а позовна заява підписана позивачем 15.05.2018 року, це заява яка подана до суду після виконання ухвали суду про усунення недоліків. А тому вважає, що строк позовної давності не пропустив. Крім того, вказує, що розрахунок шкоди зроблено з порушенням п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи, ст.ст. 22, 29, 36.2 Закону, а саме без особистого огляду пошкодженого транспортного засобу тим, хто розраховував матеріальний збиток, про що свідчить протокол огляду транспортного засобу від 20.01.2015 року, який склав аварійний комісар [PERSON] . Зазначає, що виплату було здійснено згідно Дослідження № АА0902МК-22.01/15, яке не відповідає вимогам чинного законодавства. Також, позивач звертає увагу на те, що працівник ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» [PERSON] , який склав Дослідження систематично порушує вимоги законодавства під час проведення оцінки матеріальних збитків, про що свідчить протокол засідання екзаменаційної комісії від 29.10.2015 року № 82 (т. 1 а.с. 99-104). Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові та з урахуванням відповіді на відзив. Представник відповідача Негрич С.Ю. в судовому засіданні 23.04.2019року заперечив проти задоволення позовних вимог, просить суд відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Під час судових засідань 04.02.2020 року, 09.07.2020 року, 22.10.2020 року представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 16 грудня 2014 року близько 14-10 години [PERSON] , керуючи автомобілем «Фіат», державний номерний знак [NUMBER] в м. Вишгород Київської області по вул. І.Мазепи, під час здійснення маневру розвороту завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та не переконався, що це буде безпечно допустив зіткнення з автомобілем «Шкода», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до механічного пошкодження автомобіля позивача. Автомобіль «Фіат» державний номерний знак [NUMBER] належить ПП «Авто магістраль», під час ДТП був під управлінням [PERSON] Автомобіль «Шкода», державний номерний знак [NUMBER] належить [PERSON] і під час ДТП був під управлінням [PERSON] . Постановою Вишгородського районного суду від 20.01.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 20.01.2015 року [PERSON] звернулася до ПАТ НАСК «Оранта» з заявою про дорожньо-транспортну пригоду та повідомила про участь транспортного засобу в ДТП з автомобілем «Фіат», державний номерний знак [NUMBER] (т. 1 а.с. 36). Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Фіат», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта» згідно полісу серії АС № 5895928 від 16.01.2014 року (т. 1 а.с. 34). 03.02.2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» з заявою про страхове відшкодування (т. 1 а.с. 35). 20.01.2015 року здійснено огляд пошкодженого автомобіля та складено протокол (акт) огляду транспортного засобу. При цьому, [PERSON] був присутній при огляді автомобіля провідним спеціалістом відділу аварійних комісарів ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» [PERSON] та погодився з переліком пошкоджень, підписавши акт огляду транспортного засобу (т. 1 а.с. 33). 20.01.2015 року відповідач звернувся з заявою до ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» про проведення автотоварозначного дослідження для визначення розміру шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно Дослідження № [NUMBER] -22.01/5 від 22.01.2015 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Шкода» д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 12 118,26 грн. (т. 1 а.с. 28-32). Згідно платіжного доручення № 19902 від 09.04.2015 року [PERSON] виплачено страхове відшкодування в розмірі 12 118,26 грн. (т. 1 а.с. 2). Судом встановлено, що [PERSON] 21.04.2015 року звернувся до ООО «Автомобільний центр Голосіївський» з заявою про проведення експертного автотоварознавчого дослідження для визначення розміру шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 535 від 28.04.2015 року, проведеного експертом Рябченко В.І. матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Шкода» д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 29 041,70 грн. (т. 1 а.с. 16-17). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Відповідно до частини 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. В даній справі, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в сумі 17 716,41 грн., 3 % річних в сумі 1 742,96 грн., інфляційні втрати в сумі 16 903,23 грн. та пені за період з 19.02.2015 по 31.05.2018 року в сумі 21 624,69 грн. та судових витрат. 19.07.2019 року платіжним дорученням № 37987 перераховано позивачу [PERSON] 17 716, 41 грн. в тому числі, 16 923,44 грн. - недоплачене страхове відшкодування, 792,97 грн. - витрати на проведення звіту дослідження (т. 2 а.с. 34-35). 22.07.2019 року платіжним дорученням № 38171 перераховано позивачу [PERSON] 24 227,61 грн., що включило в себе інфляційні втрати - 16 903,23 грн., 3% річних - 1 742,96 грн., судовий збір в сумі 704,80 грн. та пеня в розмірі 4 876,62 грн. за період з 11.04.2017 року по 10.04.2018 року (т. 2 а.с. 32-33). У судовому засіданні сторона позивача не заперечувала дану обставину, щодо отримання від відповідача коштів у розмірі 24 227,61грн. Зважаючи на те, що відповідач ПАТ НАСК «Оранта» в ході судового розгляду здійснила виплату недоплаченого відшкодування та інфляційні втрати, 3% річних та судові витрати на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування пред`явлених до нього позовних вимог, що підтверджене копіями платіжних доручень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення пені за період з 19.02.2015 року по 31.05.2018 року в сумі 21 624,69 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Суд вважає необхідним за заявою представника відповідача застосувати до вимог позивача про стягнення пені строк позовної давності. Так, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, стягнення пені обмежується останніми дванадцятими місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. У зв`язку з цим, беручи до уваги, що позивач звернувся до суду з цим позовом 08.04.2018 року (штамп на поштовому конверті), суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня за період з 08.04.2017 року по 07.04.2018 року. Суд вважає, що вищевказаним обставинам відповідає саме розрахунок пені, наданий представником відповідача, тому суд приймає його за основу і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 4 876,62 грн. Оскільки відповідачем сплачено позивачу пеню в розмірі 4 876,62 грн. згідно платіжного доручення № 38171 від 22.07.2019 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, страховою компанією виконано обов`язком перед позивачем з виплати страхового відшкодування, інфляційних втрат, 3% річних, пені та судових витрат. Відповідно до частини першої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства. Втім, суд, розглядаючи клопотання позивача про винесення окремої ухвали щодо протиправних дій з боку провідного спеціаліста ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» Черашній О.Д. та начальника ДРВ ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» Кияниці В.П. не встановив передбачених законом підстав для його задоволення. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевказане та

Outcome: dismissed