Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, вказавши, що [PERSON] 21.12.2007 року уклав кредитний договір з Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого з 19.04.2010 року є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», № 0307/07/15-Z, та отримав кредит у сумі 360\~000 гривень строком користування кредитними коштами до 21.12.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік. 21.12.2007 року між сторонами укладено іпотечний договір № 0307/07/15-Z(І), в іпотеку передано нежитлову будівлю по вулиці Грецькій, 206-а, в місті Маріуполі. 18.10.2010 року між тими самими сторонами укладено Додатковий договір до кредитного договору, яким змінені банківські реквізити для повернення кредиту. Згідно з умовами кредитного договору відповідач повинен погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання. Відповідач [PERSON] належним чином умови договору не виконав, кредит та відсотки повністю не сплатив, тому станом на 13.08.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 91\~136,44 гривень, яка складається з наступного: 86\~968,14 гривень поточна заборгованість за кредитом; 2529,01 гривень прострочена заборгованість за процентами; 1639,29 гривень поточна заборгованість за процентами, а також 5315,55 гривень нарахована пеня, та 5000,00 гривень штраф за порушення умов кредитного договору відповідно до п.4.4 кредитного договору. На даний час сума заборгованості не сплачена. 16.06.2014 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 49 про початок ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Форум». Позивач просить стягнути з відповідача суму зазначеної заборгованості за кредитним договором. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Також надала суду заперечення, в яких зазначила, що 09 квітня 2008 року між АКБ «Форум» (далі Банк), та ФОП [PERSON] (далі Клієнт), а разом Сторони, був укладений договір банківського рахунку, відповідно до умов якого, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у національній валюті, та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, відповідно до чинного законодавства, та отримує плату за обслуговування Клієнта за тарифами Банку. 26 грудня 2011 року між Сторонами був укладений Додатковий договір до Договору банківського рахунку від 09.04.2008 року, далі Додатковий договір, відповідно до якого сторони змінили Договір та виклали його в новій редакції. Відповідно до виписки банку від 18.03.2014 року станом на 18.03.2014 року на рахунку Відповідача знаходилось 86 663, 06 гривень. З цієї суми Відповідач, як субєкт підприємницької діяльності, сплатив податки (квитанція № 87 від 17 березня 2014, № 117 від 31 березня 2014 року, № 145 від 05 травня 2014 року). 13 березня 2014 року, Відповідач звернувся до банку за отриманням 81300 гривень по чековій книжці, однак банк не здійснив видачу коштів з його рахунку, в звязку з тим, що в касі банку начебто не було коштів. 14 березня 2014 року Відповідач надав банку платіжне доручення № 1 про перерахування коштів у сумі 86463 гривень з поточного рахунку в ПАТ «Банк Форум» на поточний рахунок Відповідача в АТ «Укрсиббанк». Платіжне доручення банк повернув без виконання, в звязку з запровадженням у банку тимчасової адміністрації, про що свідчить помітка контролера банку. 20 березня 2014 року Відповідач надав банку платіжне доручення № 2 про перерахування коштів у сумі 86000 гривень з поточного рахунку Відповідача на його ж рахунок для сплати кредиту за кредитним договором № 0307/07/15-2 від 21.12.2007 року. Платіжне доручення виконане не було. Відповідач неодноразово звертався до банку із заявами про порушення своїх прав на розпорядження коштами, які знаходяться на його поточному рахунку та порушення банком умов Договору банківського рахунку від 09 квітня 2008 року. Ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-УІ, було доповнено п. 8 згідно із Законом № 629-УІІІ від 16.07.2015, який набрав чинності з 12.08.2015 року. Таким чином, з 12.08.2015 року існує можливість зарахування зустрічних однорідних вимог Відповідача та банку, з урахуванням того, що за кредитним договором не було здійснено заміни застави, кошти Відповідача перебували на його поточному рахунку з 13.03.2014 року, тобто на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та враховуючи ту обставину, що Договором банківського рахунку від 09.04.2008 року, укладеним між Відповідачем та банком передбачено договірне списання коштів з рахунку та [PERSON] не є повязаною з банком особою. 20 січня 2016 року на адресу Відповідача надійшов лист від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» від 29.12.2015 року, в якому повідомляється, що Банком 17.12.2015 року було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог [PERSON] перед Банком за Кредитним договором № 0307/07/15-Z від 21.12. 2007 року в сумі 86 663, 06 гривень на підставі п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Щодо нарахування пені представник відповідача зазначила, що позовна давність сплила щодо вимог позивача про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів, заявлені за межами одного року (до 1 вересня 2014 року) до дня подання позову. Згідно з графіком Позивача пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів нарахована за період з 13.08.2014 року по 26.05.2015 року та за несвоєчасне повернення нарахованих процентів за період з 21.08.2014 року по 12.08.2015 року. Під час нарахування пені Позивачем не врахований Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII. Відповідач щорічно здійснював страхування предмету застави. Останній раз Відповідач страхував предмет застави у ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське», що підтверджується Договором добровільного страхування майна позичальника банку № МФ-10-012997 від 21 серпня 2013 року. Строк дії даного договору спливає 30 серпня 2014 року. В порушення п. 7.6. Кредитного договору, після закінчення попереднього договору страхування, тобто після 30 серпня 2014 року, Банк не надіслав Відповідачеві перелік акредитованих банком страхових компаній, де Відповідач був зобовязаний застрахувати предмет застави. Окрім того, станом на 30 серпня 2014 року Банк вже перебував у стані ліквідації, яка розпочалась на підставі Постанови Правління НБУ від 13.06.2014 року № 355 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум». Вважає, що Відповідач не був повідомлений де саме страхувати предмет застави, та на користь кого, адже Банк перебуває у стані ліквідації, а також, що позивач не має право на нарахування пені та штрафу в період проведення АТО. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 21.12.2007 року уклав кредитний договір № 0307/07/15-Z з Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого з 19.04.2010 року є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум». За умовами цього договору позивач надав [PERSON] кредит у сумі 360\~000 гривень строком користування кредитними коштами до 21.12.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік. 21.12.2007 року між сторонами укладено іпотечний договір № 0307/07/15-Z(І), в іпотеку передано нежитлову будівлю по вулиці Грецькій, буд. 206-а, в місті Маріуполі. 18.10.2010 року між тими самими сторонами укладено Додатковий договір до кредитного договору, яким змінені банківські реквізити для повернення кредиту. Згідно зі Статутом ПАТ «Банк Форум» є правонаступником усіх прав та обовязків Акціонерного комерційного банку «Форум» у звязку із зміною найменування банку. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 49 від 16.06.2014 року розпочата ліквідація ПАТ «Банк Форум» з 16.06.2014 року, та з 19.01.2015 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку [PERSON] Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Після отримання кредиту відповідач [PERSON] порушив зобовязання по кредитному договору, виконував свої зобовязання неналежним чином, і станом на 13.08.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 91\~136,44 гривень, яка складається з наступного: 86\~968,14 гривень поточна заборгованість за кредитом; 2529,01 гривень прострочена заборгованість за процентами; 1639,29 гривень поточна заборгованість за процентами; 5315,55 гривень пеня, та 5000,00 гривень штраф за порушення умов кредитного договору відповідно до п. 4.4 кредитного договору, відповідно до наданого позивачем розрахунку. Відповідно до п. 3.3.2 та п. 3.3.3 Кредитного договору № 0307/07/15-Z від 21.12.2007 року позичальник зобовязався повернути банку суму кредиту, своєчасно сплачувати відсотки за користуванням кредитом, сплачувати інші кошти, передбачені договором, витрати, повязані з проведенням дій по примусовому погашенню простроченої заборгованості, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку, штраф та пеню. Через невиконання позичальником умов Кредитного договору, банком було направлено на адресу відповідача вимогу про усунення порушення від 30.04.2015 року та вимогу про дострокове виконання зобовязань від 30.04.2015 року. 23 червня 2014 року [PERSON] надіслав рекомендованим листом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] заяву щодо вимоги до банку у сумі 86 663,06 гривень, яку було отримано 27.06.2014 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. В заяві Відповідач просив внести його вимоги до банку у сумі 86 663,06 гривень до реєстру акцептованих вимог кредиторів та провести взаємозалік заборгованості банку у сумі 86 663,06 гривень перед ФОП [PERSON] в рахунок погашення заборгованості останнього за договором споживчого кредитування № 0307/07/15-2 від 21.12.2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 601 ЦК України зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 601 ЦК України зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI, з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобовязання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобовязань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком. Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з повязаними з банком особами. Частину 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-УІ було доповнено п. 8 згідно із Законом № 629-УІІІ від 16.07.2015 року, який набрав чинності з 12.08.2015 року. Тобто з 12.08.2015 року існує можливість зарахування зустрічних однорідних вимог Відповідача та банку з урахуванням того, що за кредитним договором не було здійснено заміни застави, кошти Відповідача перебували на його поточному рахунку з 13.03.2014 року, тобто на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та враховуючи ту обставину, що Договором банківського рахунку від 09.04.2008 року, укладеним між Відповідачем та банком передбачено договірне списання коштів з рахунку та [PERSON] не є повязаною з банком особою. Згідно з листом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» [PERSON] за вих. № 18766/5.2 від 29.12.2015 року Банком 17.12.2015 року було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог [PERSON] перед Банком за Кредитним договором № 0307/07/15-Z від 21.12. 2007 року в сумі 86 663, 06 гривень на підставі п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 86 663, 06 гривень слід вважати виконаними, та з відповідача належить до стягнення на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 305,08 гривень, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 2529,01 гривень, поточна сума заборгованості за нарахованими процентами 1639,29 гривень. Однак при вирішенні питання щодо стягнення суми пені в розмірі 5315,55 гривень суд приходить до наступних висновків. За розрахунком позивача сума пені була нарахована внаслідок несвоєчасного повернення кредитних коштів за період з 13.08.2014 року по 26.05.2015 року та внаслідок несвоєчасного повернення нарахованих процентів за період з 21.08.2014року по 12.08.2015 року. Згідно зі ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з даним Переліком місто Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів. З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території міста Маріуполя. Отже нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по сьогоднішній день для боржників, які зареєстровані на території міста Маріуполя, не відповідає вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [INFO]. На підставі зазначеного суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для нарахування відповідачеві [PERSON] штрафних санкцій (пені) в сумі 5315,55 гривень за кредитним договором у період дії заборони з огляду на місце проживання відповідача та періоду нарахування пені, а тому вимоги позивача на ґрунтуються на законі та в цій частині вимог слід відмовити. При вирішенні питання стягнення штрафу в сумі 5000 гривень суд вважає за необхідне зазначити наступне. В обґрунтування стягнення штрафних санкцій позивач посилається на підпункт 4.4. пункту 4 Кредитного договору, яким передбачена відповідальність за кожен випадок невиконання або неналежного виконання зобовязань, передбачених п. 3.3 (крім 3.3.2) Кредитного договору, у виді сплати Банку штрафу в розмірі 5000,00 гривень. Так, згідно з підпунктами пункту 3.3 Кредитного договору позичальник зобовязаний надавати Банку достовірну інформацію та забезпечити ефективне використання кредитних коштів з дотриманням принципів строковості, забезпеченості, платності, повернення; сплачувати кошти, передбачені п. 2.10 цього Договору, витрати, повязані з проведенням дій по примусовому погашенні простроченої заборгованості, а також на вимогу Банку сплачувати можливі неустойку, штраф та пеню; у випадку зміни місця проживання, реєстрації, місця роботи, заробітної плати, доходу протягом трьох днів повідомити про це Банк у письмовій формі; протягом дії цього договору, без попередньої згоди Банку не передавати у заставу своє майно для забезпечення виконання інших зобовязань, не проводити відчуження майна іншим чином та не обтяжувати його; не виступати поручителем по зобовязаннях інших осіб; оформляти та надавати Банку, за його вимогою, доручення-розпорядження на списання коштів з розрахунків в інших банківських установах; протягом дії цього Договору страхувати предмет застави на користь Банку в акредитованих Банком страхових компаніях; достроково повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним на письмову вимогу Банку у випадках, передбачених цим Договором та договором/ми застави, укладеним/и із Позичальником (майновим поручителем), зокрема: у випадку порушення справи про банкрутство майнового поручителя; якщо майно, що надане Банку в заставу Позичальником чи майновим поручителем не застраховане на користь Банку (не продовжено дію договору/ів страхування); при наявності виконавчих документів, рішень суду, будь-яких інших органів, що можуть призвести до невиконання або неналежного виконання Позичальником зобовязань по цьому Договору та ін.; протягом дії цього Договору письмово повідомляти Банк про надання поручительства по зобовязаннях третіх осіб, про порушення за позовом майнового чи немайнового характеру в будь-якому суді, провадження у справі, в якій він є відповідачем (співвідповідачем); про накладення арешту на майно або на кошти на будь-якому поточному чи депозитному рахунку; про відкриття виконавчого провадження; про порушення справи про банкрутство майнового поручителя; про відкриття рахунків в інших банках. Позичальник зобовязаний повідомити Банк про настання перерахованих в цьому пункті обставин протягом пяти днів, коли йому стало відомо про їх виникнення та надати копії підтверджуючих документів; протягом дії цього договору щорічно або за вимогою банку надавати у Банк документи, що підтверджують фінансовий стан Позичальника та Поручителя(-ів). Слід зазначити, що відповідно до п. 3.3.7. Кредитного договору № 0307/07/15-Z від 21.12.2007 року позичальник зобовязаний, зокрема, протягом дії цього Договору страхувати предмет застави на користь банку в акредитованих Банком страхових компаніях. Тож, Відповідач був зобовязаний страхувати предмет застави не в будь-яких страхових компаніях, а тільки в тих, що акредитовані Банком. Відповідно до п. 4.4. Кредитного договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобовязань, передбачених п. 3.3. (крім п. 3.3.2.) цього Договору, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 5000 (пять тисяч) гривень. Відповідач щорічно здійснював страхування предмету застави. Останній раз Відповідач страхував предмет застави у ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське», що підтверджується Договором добровільного страхування майна позичальника банку № МФ-10-012997 від 21 серпня 2013 року. Строк дії даного договору спливає 30 серпня 2014 року. Відповідно до п. 7.6. Кредитного договору № 0307/07/15-Z від 21.12.2007 року усі повідомлення сторін цього договору здійснюються в письмовій формі шляхом направлення листів, телеграм, чи факс-повідомлень з подальшим направленням оригіналів таких повідомлень рекомендованим листом. Повідомлення є обовязковим і здійсненим належним чином при направленні його рекомендованим листом за адресами сторін, вказаними в цьому договорі. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. В порушення п. 7.6. Кредитного договору, після закінчення попереднього договору страхування, тобто після 30 серпня 2014 року, Банк не надіслав Відповідачеві перелік акредитованих банком страхових компаній, де Відповідач був зобовязаний застрахувати предмет застави. Окрім того, станом на 30 серпня 2014 року Банк вже перебував у стані ліквідації, яка розпочалась на підставі Постанови Правління НБУ від 13.06.2014 року № 355 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум». Отже, Відповідач не був повідомлений де саме страхувати предмет застави, та на користь кого, адже Банк перебуває у стані ліквідації. Разом з тим за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Подібні позовні вимоги були предметом розгляду Верховного суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року та ним був зроблений правовий висновок про те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. За таких підстав, та з огляду на те, що з позивач не конкретизував, який саме підпункт Кредитного договору порушено, а також з урахуванням ч. 2 ст. 214 та ст. 360-7 ЦПК України, які передбачають врахування при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, висновки Верховного Суду України та обовязковість їх для застосування всіма іншими судами, суд вважає можливим стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором без урахування штрафу в розмірі 5000 гривень. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № З674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, інваліди І та II груп. Відповідач [PERSON] є інвалідом II групи, що підтверджується відповідними документами (а.с. 100-101), отже відповідно до законодавства він звільнений від сплати судового збору, тому суд не стягує з нього на користь держави судовий збір. На підставі ст. 61 Конституції України, ст.ст. 533, 526, 551, 601, 610, 612, 614, 615, 651, ст. 1049, ст. 1054 ЦК України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,

Outcome: partial