Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що з 04.08.2014 року по 30.11.2015 року працював пічником 4-го розряду відділу газового господарства КП «Сумижитло» СМР. Відповідач починаючи з жовтня 2015 року не виплачує заробітну плату у встановлені законодавством строки. Наказом відповідача № 320-К від 27.11.2015 року він був звільнений з вказаної посади 30.11.2015 року за угодою сторін у звязку з порушенням відповідачем законодавства про працю та умов колективного договору. Вищевказаним наказом також передбачається виплата по вихідній допомозі у розмірі тримісячного середнього заробітку та невикористану основну щорічну відпустку тривалістю 32 календарних днів за відпрацьований період з 04.08.2014 року по 30.11.2015 року. Натомість відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач розрахунки з ним не провів та не сплатив 7697,68 грн. належних при звільненні виплат. Крім того, вважає, що відповідно до ст. 117 КЗпП України має право на середній заробіток за весь час затримки при звільненні. За таких обставин просить стягнути з відповідача на свою користь 7697,68 належних при звільненні виплат та середній заробіток за весь час не проведення розрахунку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги з підстав зазначених у позові підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, однак до суду не зявився, про причини не явки суд не сповістив, надав до суду заяву про часткове визнання позовних вимог, згідно якої позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 7697,68 грн. визнає в повному обсязі. В іншій частини позовних вимог щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь період розрахунку при звільненні просить відмовити, оскільки в межах виконавчого провадження постановою державного виконавця від 03.12.2015 року на всі рахунки КП «Сумижитло» СМР було накладено арешт, тому саме внаслідок виконання зазначеної постанови державного виконавця КП «Сумижитло» СМР не мало змоги виплатити відповідні грошові суми при звільненні позивачу, у звязку з чим вина підприємства щодо не розрахунку з позивачем у день звільненні відсутня. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що у період з 04.08.2014 року по 30.11.2015 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи пічником 4-го розряду відділу газового господарства КП «Сумижитло» СМР (а.с.4). Наказом Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради № 320-К від 27.11.2015 рок «Про звільнення [PERSON]І.» позивача звільнено з посади пічника 4-го розряду відділу газового господарства 30.11.2015 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України. Крім того, у цьому наказі вказано на необхідність відділу бухгалтерського обліку виплатити [PERSON] компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарні дні за відпрацьований період з 04.08.2014 року по 03.08.2015 року та за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 8 календарних днів за відпрацьований період з 14.08.2015 року по 30.11.2015 року (а.с.6) Як вбачається з довідки КП «Сумижитло» СМР № 84 від 12.02.2015 року станом на поточну дату (12.02.2015 р.) заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 7697,68 грн., а саме 2606,98 заробітна плата за жовтень 2015 року, 5090,7 грн. заробітна плата за листопад 2015 року (а.с.7). Зазначена заборгованість у сумі 7697,68 визнана відповідачем. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] відповідач не виплатив належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, що визнано самим відповідачем у наданих суду письмових запереченнях. Письмові доводи відповідача про відсутність його вини у затримці розрахунку при звільненні у звязку з накладенням арешту на рахунки боржника у виконавчому провадженні суд вважає необґрунтованими, оскільки ця обставина не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до п.п. 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки про доходи КП «Сумижитло СМР» № 88/15.01.05 від 18.12.2015 року нарахована заробітна плата за жовтень 2015 року становить 3240,89 грн., за листопад 2015 року становить 6328,57 грн. (а.с.8). Середньоденна заробітна плата позивача становить 222,54 грн. з розрахунку (3240,89 грн. + 6328,57 грн.) / 43 робочі дні (жовтень та листопад 2015 року). Враховуючи, що період затримки розрахунку при звільненні позивача становить з 01.12.2015 року по 13.04.2016 року, тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає розмір 20919,28 грн. з розрахунку (4784,73 грн. середньомісячна заробітна плата х 4 повні місяці (грудень 2015 року, січень березень 2016 року) + 1780,36 грн. сума середньоденної заробітної плати за 9 робочих днів квітня 2016 року). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 7697,68 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01.12.2015 року по 13.04.2016 року включно у розмірі 20919,28 грн. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved