Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 29 вересня 2004 року перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON], 2005 року народження. Позивач зазначив, що вони з відповідачем вже протягом тривалого часу не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, не підтримують ніяких стосунків. Позивач проживає окремо, сім'я існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, від її імені представник за довіреністю [PERSON] подала заяву до канцелярії суду, у якій просить суд розглянути справу без її участі, заявлені позивачем вимоги визнає та просить шлюб розірвати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено що [PERSON] та [PERSON] з 29 вересня 2004 року перебувають у шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданого 02.02.2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Радомишльського РУЮ у Житомирській області, актовий запис №120 (а.с.4). Від шлюбу сторони вони мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Шлюбні стосунки сторони припинили, протягом тривалого часу проживають окремо. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов підтримала та також просить шлюб між ними розірвати то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, та не надала суду клопотання про відновлення свого дошлюбного прізвища, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 24, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved