Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 0,04 га; другим співвласником житлового будинку та земельної ділянки є відповідач. Посилався на те, що протягом тривалого часу користувався проходом через земельну ділянку відповідача, оскільки вхід до його частини будинку можливий лише з її боку. Нещодавно [PERSON] почала чинити перешкоди в цьому, тому просив встановити земельний сервітут на його користь щодо земельної ділянки відповідача. Згодом уточнив позовні вимоги та просив встановити право земельного сервітуту для [PERSON] в частині земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні [PERSON] на здійснення проходу до частини житлового будинку літ. «а 2», яка належить йому на праві спільної часткової власності; межі земельного сервітуту проходять в точках А-Б-В-Г-Д-Е-Є-И-І-К-Л-М-Н, ширина проходу становить 1,2 м; площа земельної ділянки для встановлення земельного сервітуту складає 30 кв. м. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Відповідач та її представник позов не визнали повністю, пояснивши, що вхід до частини будинку позивача унеможливився внаслідок здійснення ним самочинного будівництва гаража. Посилаючись на висновок судової будівельно-технічної експертизи №269-14 від 06.04.2014 року, вважають за можливе обладнання позивачем входу до належної йому частини будинку без встановлення сервітуту, а шляхом перепланування чи перебудови належних йому приміщень. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення №28 виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 27.04.1994 року [PERSON] у приватну власність було передано земельну ділянку площею 0,04 га по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, на підставі якого виданий Державний акт на право приватної власності на землю серія ПЛ №19-00121 від 06.05.1994 року. Інша частина вищезгаданої земельної ділянки належала [PERSON] та [PERSON], яка була подарована їм [PERSON] на підставі договору дарування від 26.06.1995 року. Згідно з рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 30.11.2010 року будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] розподілено в натурі між співвласниками та визнано частково недійсною приватизацію земельної ділянки за [ADDRESS], проведену згідно з рішенням виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 27.04.1994 року за №28 у частині проходу з земельної ділянки [PERSON], який відокремив 1/2 частину житлового будинку, яка належить [PERSON], від її присадибної ділянки. Відповідно до статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Як вбачається з п. 2-22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №1194 від 29.01.2014 року влаштувати прохід до частини житлового будинку, належного [PERSON], по [ADDRESS] в інший спосіб, чим через земельну ділянку [PERSON], неможливо. Разом з тим, згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №269-14 від 06.04.2014 року, запропоновано 4 можливих варіанти влаштування безпосереднього виходу на [ADDRESS] шляхом переобладнання(реконструкції) належних [PERSON] частини житлового будинку, господарських будівель і споруд. За таких обставин суд не вбачає підстав для встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки, належної [PERSON], оскільки забезпечення нормального користування позивачем земельною ділянкою та житловим будинком можливе в інший спосіб, ніж встановлення сервітуту. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed