Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його наступним. 13.01.2015 року між [PERSON] та [PERSON]М, було укладено договір, згідно якого позивач отримав позику у розмірі 78\~750 грн.(що еквівалентно 5000 дол. США.) строком до 13.07.2016 року зі сплатою відсотків за їх користування. Позивач вказує на те, що зазначені правовідносини оформили не шляхом укладення договору позики, а шляхом укладення нотаріально посвідченого попереднього договору, за умовами якого сторони зобовязались у строк до 13.07.2016 року укласти договір купівлі-продажу позивачеві нерухомого майна , що розташоване в с. Нижнє Солотвино, 113, Ужгородського району. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] не мав можливості виконати взяті на себе зобовязання за договором позики, у звязку з чим строни 22.06.2015 року змінили строк виконання позивачем зобовязань та закріпили загальну суму заборгованості у розмірі 10\~000 дол. США, до якої включені сума заборгованості 78\~750, 00 грн., проценти за користування та неустойка. Разом з тим до зміни умов за договором позики позивач на вимогу [PERSON] надав останньому довіреність на право користування та розпорядження нерухомим майном в якості забезпечення виконання зобовязань з повернення коштів. 08.09.2015 року вказане нерухоме майно за трьома договорами купівлі-продажу було відчужене [PERSON]В, які були підписані на підставі довіреності від імені позивача та зареєстровані за №№ 1124, 1125, 1126. Зазначені договори на думку позивача підлягають визнанню недійсними з моменту їх укладення з тих підстав, що сторони Попереднього договору не мали на меті вчиняти саме такі договори, а в подальшому повинні були укласти основний договір купівлі-продажу, а фактично уклали договір позики. Таким чином позивач вказує на те, що попередній договір, який відповідно втратив чинність через сплив строку його дії, та вищезазначена довіреність є удаваними правочинами, зокрема з огляду на те, що довіреність видана з питань вчинення правочинів щодо користування та розпорядження Нерухомим майном, а відповідач всупереч її умов до теперішнього часу не повернув її оригінал та кошти, які він міг отримати за продаж нерухомого майна. Натомість позивач не мав наміру продавати належне йому нерухоме майно, не були вільними і спрямованими на реальне настання правових наслідків з врахуванням зокрема того факту, що у будинку за вказаною адресою проживає похилого віку мати позивача, яка не має іншого володіння у власності. Позивач вказує на те, що не замовляв проведення оцінок ні будинку, ні відчужуваних земельних ділянок, всупереч тому в договорі купівлі-продажу зазначена ринкова ціна обєкта оцінки 44\~000 грн. відповідно до висновку, виданого ФОП [PERSON] від 20.08.2015 року та не отримував особисто кошти від реалізації ділянок. Відтак на думку позивача укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок було проведено з порушенням норм законодавства. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсною довіреність, видану 22 червня 2015 року [PERSON] на представництво інтересів [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстровану ним у реєстрі за №2764, з дня вчинення цього правочину. Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку №133 в с.Нижнє Солотвино Ужгородського району Закарпатської області, укладений 08 вересня 2015 року між [PERSON], від імені якого договір підписаний [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований нею у реєстрі за №1124, з дня вчинення цього правочину. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер 2124881802:08:003:0069, розташованої в с.Нижнє Солотвино, 133 Ужгородського району Закарпатської області, укладений 08 вересня 2015 року між [PERSON], від імені якого договір підписаний [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований нею у реєстрі за №1125, з дня вчинення цього правочину. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,3103 га, кадастровий номер 2124881802:08:003:0070, розташованої в с.Нижнє Солотвино, 133 Ужгородського району Закарпатської області, укладений 08 вересня 2015 року між [PERSON], від імені якого договір підписаний [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований нею у реєстрі за №1126, з дня вчинення цього правочину. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у змісті позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у змісті письмових заперечень на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоч належним чином повідомлявся про дату та час судового засідання. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини. Позивач [PERSON] звернуся до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі продажу №№ 1124, 1125, 1126 та довіреності від 22.06.2015 року, аргументуючи вимоги тим, що відповідач по справі [PERSON] здійснив укладення оспорюваних договорів і їх нотаріальне посвідчення з порушенням норм законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, може бути в тому числі припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до його порушення, зміна правовідношення. Як правило, власник порушеного або невизнаного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. [PERSON] ст. 202 п. 1 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. \~ Згідно ст. 203 п. 1, 2, 3, 4, 5 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. \~\~\~\~Ст. ст. 215 п. 1, 3 ЦК України регламентовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно суд зобовязаний встановити, чи мав [PERSON] необхідний обсяг повноважень для здійснення продажу зазначених позивачем будинковолодіння та земельних ділянок. Вивчивши зміст доданої до матеріалів справи довіреності від 22.06 2015 року встановлено, що [PERSON] уповноважив [PERSON] бути представником з питань вчинення правочинів щодо користування та розпорядження (продажу, здачі в аренду, міни/обмін тощо за ціну та на умовах на власний розсуд представника нележними позивачу на праві приватної власності нерехомим майном, що розташоване за адресою: с. Нижнє Солотвино, Ужгородського району, № 133, а саме: житловим будинком та належними до нього земельними ділянками: земельною ділянкою площею 0, 2500 га, кадастровий номер 2124881802:08:003:0069 та земельною ділянкою площею 0, 3103 га, кадастровий номер 2124881802:08:003:0070. Строк дії вказаної довіреності три роки , а саме до 22.06.2018 року. Таким чином судом встановлено, що строк дії довіреності не закінчився і доказів того, така оформлена всупереч вимогам закону позивачем не надана. [PERSON]ч. 2,3 ст. 248 ЦК України законодавець визначив, що з припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення, у разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність. Доказів того, що оспорювання довіреність втратила чинність із передбачених законом підстав, стророною позивача не надано. У відповідності до положень ч. 1 ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Узагальнюючи зазначене, суд приходить до висновку, що [PERSON] мав повноваження на укладення оспорюваних договорів кіпівлі-продажу зазначеного позивачем нерухомого майна. Крім того в матеріалах цивільної справи мітиться заява, посвідчена приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрована в реєстрі № 2765, згідно якої [PERSON]М повідомляє, що [PERSON] повністю розрахувався за нерухоме майно за адресою с. Нижнє Солотвино, № 133, а саме житловий будинок за адресою: с. Нижнє Солотвино, Ужгородського району, № 133 та належні до нього земельні ділянки: земельну ділянку площею 0, 2500 га, кадастровий номер 2124881802:08:003:0069 та земельну ділянку площею 0, 3103 га, кадастровий номер 2124881802:08:003:0070. Вказана заява підписана власноруч позивачем [PERSON] і жодних доказівь, що така є підробленою стороною позивача не надано. У відповідності до доданих до матеріалів справи письмових доказів судом встановлено, що від імені [PERSON] на підставі довіреності [PERSON] уклав договір купівлі-продажу житлового будинку №133 в с.Нижнє Солотвино Ужгородського району Закарпатської області 08 вересня 2015 року, який підписаний [PERSON], з [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований нею у реєстрі за №1124, з дня вчинення цього правочину. Крім того [PERSON] 08 вересня 2015 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер 2124881802:08:003:0069, розташованої в с.Нижнє Солотвино, 133 Ужгородського району Закарпатської області з [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований нею у реєстрі за №1125, з дня вчинення цього правочину. Разом з тим [PERSON] уклав 08 вересня 2015 року в інтересах [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,3103 га, кадастровий номер 2124881802:08:003:0070, розташованої в с.Нижнє Солотвино, 133 Ужгородського району Закарпатської області з [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований нею у реєстрі за №1126, з дня вчинення цього правочину. З вказаними договорами позивач не згідний з тих підстав, що [PERSON] не мав наміру продавати належне йому нерухоме майно, відтак зазначені договори не були вільними і такими, що спрямовані на реальне настання правових наслідків з врахуванням зокрема того факту, що у будинку за вказаною адресою проживає мати позивача, яка є особою похилого віку не має іншого володіння у власності. Законодавцем визначено порядок визнання недійсними правочинів, зокрема у відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як позивач так і відповідач [PERSON] вказують укладення нотаріально посвідченого Попереднього договору між ними 13.01.2015 року, згідно якого сторони домовились у строк до 13.07.2016 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, що розташоване в с.Нижнє Солотвино, 133 Ужгородського району Закарпатської області, разом з тим кожен з них повязують укладення такого з настанням різних цивільно-правових наслідків. На думку позивача укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок було проведено з порушенням норм законодавства. Позивач вказує на те, що не замовляв проведення оцінок ні будинку, ні відчужуваних земельних ділянок, всупереч тому в договорі купівлі-продажу зазначена ринкова ціна обєкта оцінки 44\~000 грн. відповідно до висновку, виданого ФОП [PERSON] від 20.08.2015 року та не отримував особисто кошти від реалізації ділянок. Разом з тим всі зазначені позивачем обставини, щодо існування попередніх домовленостей не стосуються предмету даного позову, в рамках якого досліджуються виключно надана позивачем довіреність та відповідні договори купівлі-продажу нерухомого майна. Доказів того, що в момент укладення сторонами спірних договорів було відсутнє волевиявлення [PERSON] на укладення зазначених договорів, що такі суперечать іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що [PERSON] не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, так само і підтверджень, що відповідачем вчинені вказані правочини під впливом обману, шахрайства тощо під час судового засідання судом не отримано. На підставі наведеного, з врахування того, що у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed