Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за наданим кредитом у розмірі 7570,80 грн. Позов обґрунтовує тим, що відповідач відповідно до укладеного договору від 05.03.2007 року отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушив умови кредитного договору, оскільки не виконує зобов'язання по своєчасному поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності. Проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності. З урахуванням положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ст.ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку Судом встановлено, що 05.03.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір, шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за яким банк надав клієнту кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач у передбачені строки зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому у останнього перед позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 30.06.2014 року існує заборгованість за кредитним договором від 05.03.2007 року, яка становить 7470,80 грн., в тому числі: за кредитом - 2874,47,00 грн., за процентами - 3359,63 грн., з пені та комісії - 500,00 грн., штраф - 500,00 грн. Згідно заяви відповідача про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки. Відповідно до пункту 5.4 Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Як вбачається з матеріалів справи, а саме, копії картки [NUMBER], термін її дії до березня 2009 року. Згідно положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, у межах строку позовної давності, загальна тривалість якого встановлюється в три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежа. При цьому, з урахуванням п. 5.4 Умов, позовна давність за вимогами кредитора щодо повернення кредиту в повному обсязі обчислюється з моменту спливу останнього дня місяця дії картки. Вбачається, що позивач звернувся з даним позовом до суду 26.09.2014 року. Тобто, сплив строку позовної давності є очевидним. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Між тим, позивач в позовній заяві не зазначив причини пропуску строку позовної давності. Судом також не встановлено поважних причин пропущення позивачем строку позовної давності. 07.11.2014 до канцелярії суду надійшла заява відповідача про застосування до вимог позивача позовної давності. Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Враховуючи обставини викладені вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок спливу строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Outcome: dismissed