Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що 13 січня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №150113-112734, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1 300,00 грн., а відповідач зобовязався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 780,00 грн., що складає 2\~080,00 грн. у строк до 11.02.2015 року. Позивач свої зобовязання перед відповідачем виконав, надавши йому кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач, в свою чергу свої обовязки щодо вчасного повернення кредиту належним чином не виконує, кредит не сплачує. 12 травня 2015 року відповідач відповідно до п.2.3. Договору сплатив відсотки за користування кредитом у сумі 806,00 грн. та пролонгував договір строком до 14.03.2015 року. Потім 19.03.2015 року сплатив відсотки за користування кредитом у сумі 910,00 грн та пролонгував договір строком до 18.04.2015 року, зобовязавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 2\~080,00 грн. Однак станом на 01.08.2017 року заборгованість за договором та пеня склала 23\~816,00 грн., що складається з наступного: 1\~300,00 грн. сума основного боргу; 780,00 грн. проценти за договором; 21\~736,00 грн. пеня за договором. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання свого обовязку щодо погашення кредиту, в звязку з чим позивач і просить суд стягнути дану суму заборгованості з нього в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, ним надано до суду заяву з прохання слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягає. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомила. За згодою позивача, суд розглядає справу в заочному прядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Банківський кредит це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 закону України Про банки та банківську діяльність); за ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Судом встановлено, що 13 січня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №150113-112734, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1 300,00 грн., а відповідач зобовязався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 780,00 грн., що складає 2\~080,00 грн. у строк до 11.02.2015 року. 12 травня 2015 року відповідач відповідно до п.2.3. Договору сплатив відсотки за користування кредитом у сумі 806,00 грн. та пролонгував договір строком до 14.03.2015 року. Потім 19.03.2015 року сплатив відсотки за користування кредитом у сумі 910,00 грн та пролонгував договір строком до 18.04.2015 року, зобовязавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 2\~080,00 грн. Позивач свої зобовязання перед відповідачем виконав, надавши йому кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач, в свою чергу свої обовязки щодо вчасного повернення кредиту належним чином не виконує, кредит не сплачує. Кредитні кошти відповідачем були використані, утім на порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач зобовязання за договором щодо повернення їх банку щомісячними платежами зі сплатою процентів за користування ними, належним чином не виконав, в звязку з чим станом на 01.08.2017 року заборгованість за договором та пеня склала 23\~816,00 грн., що складається з наступного: 1\~300,00 грн. сума основного боргу; 780,00 грн. проценти за договором; 21\~736,00 грн. пеня за договором. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Нарахована позивачем пеня становить 21\~736,00 грн., що значно перевищує збитки, які завдані ТОВ «Служба миттєвого кредитування». Відповідно до ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що суму пені слід зменшити до суми до розміру 10\~868,00 грн. Зважаючи на те, що позивач свої обовязки за кредитним договором виконав повністю, а свої договірні зобовязання відповідач належним чином не виконує, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1\~300,00 грн. сума основного боргу; 780,00 грн. проценти за договором; 10\~868,00 грн. пеня за договором, всього : 12\~948,00 грн.

Outcome: partial