Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину , що він працюючи мотористом на теплоході «Фатеж» Азовського морського пароплавства 17 травня 1971 року отримав травму про що комісією підприємства було складено акт по формі Н-1 про нещасний випадок на виробництві №11 з відміткою про те що нещасний випадок з виробництвом не повязаний , а повязаний з роботою. Відповідач, у звязку з недоліками у зазначеному акті , відмовився прийняти документи та призначити страхові виплати. Так як на теперішній час усунути недоліки які мають місце у вказаному акті неможливо , просив суд встановити факт , що 17 травня 1971 року він працюючи мотористом першого класу на т\\х «Фатеж» Азовського морського пароплавства , отримав травму при виконанні трудових обовязків , що засвідчує Акт форми Н-1 від 18 травня 1971 року , який є підставою для призначення страхових виплат. Позивач відповідно до заяви від 07 жовтня 2016 року , в порядку ст.31ЦПК України ,збільшив заявлені позовні вимоги та просив суд з посиланням на раніше викладені обставини щодо встановлення факту зобовязати відповідача прийняти Акт форми Н-1 від 18 травня 1971 року до справи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Херсоні в тому вигляді в якому він є . Позивач та його представник , за договором адвокат [PERSON] до судового засідання не зявились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином , про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності відповідно до якої також просила суд задовольнити позов з підстав заявлених позивачем викладених у первісній позовні заяві та заяві поданій в порядку ст. 31 ЦПК України. Представник відповідача , за довіреністю [PERSON] , до судового засідання не зявився, про дату , час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином , про причини неявки суд не повідомив . Відповідно до письмових заперечень поданих суду в порядку ст. 128 ЦПК України позов заявлений позивачем не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю так як нещасний випадок який стався з позивачем не повязаний з виробництвом. Дослідивши матеріали справи , суд встановив , що позивач , відповідно до записів у трудовій книжці наказом від 24 липня 1969 року за № 143 був прийнятий мотористом 1-го класу до резерву по переводу з Херсонського агентства «Трансфлот». Наказом від 25 липня 1969 року за № 145 Азовського морського пароплавства його призначено мотористом на т\\х «Фатеж», а за наказом від 26 липня 1973 року № 144 Азовського морського пароплавства його ж звільнено за п.5 ст.40 КЗПП України. Актом форми Н-1 від 18 травня 1971 року про нещасний випадок на виробництві №11 складений комісією Азовського морського пароплавства встановлено обставини отримання позивачем травми 17 травня 1971 року тобто , при виконанні позивачем трудових обовязків повязаних з виконанням доручення 2-го механіка, щодо отримання інформації з теплотехнічної майстерні про строки доставки для ремонту та зарядки газових балонів . А саме , по дорозі до теплотехнічної майстерні. Відповідно до висновку ЛТЕК та виписки з акту освідування від 31 жовтня 1979 року позивачу встановлено загальну втрату працездатності 100% , встановлено втрату професійної працездатності 100% та визнано інвалідом 1-ї групи у звязку з трудовим каліцтвом .А згідно до довідки ЛТЕК серія Д-71№330543 від 26 січня 1984 року позивача визнано інвалідом 1-ї групи у звязку з трудовим каліцтвом безстроково. Відповідно до положень ст. 153 [PERSON] (в редакції на 10.12.1971 року ) яка була чинна на час отримання позивачем трудового каліцтва , на всіх підприємствах , в установах , організаціях створюються здорові і безпечні умови праці. І створення цих умов покладалось на адміністрацію підприємств , установ , організацій. За ч.1,2 ст. 171 [PERSON] передбачалось , що адміністрація підприємства за участю профспілок повинна вчасно і правильно проводити розслідування і облік нещасних випадків на виробництві . По результатам розслідування нещасного випадку адміністрація підприємства , установи, організації складає акт про нещасний випадок на вказаною формою , копію якого вона зобовязана видати на вимогу потерпілого не пізніше трьох днів після закінчення розслідування. А як слідує зі ст. 173 [PERSON] підприємства , установи , організації несуть у відповідності з законодавством СРСР і УРСР матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя , повязаним з виконанням ними своїх трудових обовязків. Положення вказаної статті поширювались на робітників і службовців підприємств , установ та організацій які зобовязані сплачувати за них страхові внески , незалежно від форми та строків трудового договору . Згідно до ст. 2 закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» визначено, що законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів. Так як , встановленні у Акті Н-1 від 18 травня 1971 року обставини, за своїм критерієм співвідносяться з обставинами які підлягають встановленню , та визнаються нещасним випадком на виробництві викладеними у п.2 постанови Президії ВЦРПС та Держпроматомнагляду СРСР від 20 травня 1966 року (протокол №15, п.4 Про затвердження Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві (далі Постанови) який діяв на час складення Актом форми Н-1 від 18 травня 1971 року і комісією не було встановлено обставин викладених у п.6 цієї Постанови , на думку суду його не можна вважати таким що не повязаний з виробництвом. Що також підтверджується відміткою на акті «Повязаний з роботою». Положеннями ст. 16 закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» визначені права, обовязки та відповідальність застрахованих осіб , де п.2 ч.1 визначено , що застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом. На підставі чого суд вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем , є обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню, так як відмова відповідача , порушує його право на отримання визначених законом страхових виплат.

Outcome: approved