Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: м. Васильків, Київської області, вул. Козацька ( Петровська), 66. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він, на підставі договору дарування від 13.12.2002 року є власником зазначеного житлового будинку. В даному будинку, окрім інших, зареєстрованою значиться відповідачка [PERSON], що стверджується записом в будинковій книзі. Однак, з моменту реєстрації остання у вказаному будинку не проживала та не проживає, місце проживання її не відомо. Позивач, посилаючись на те, що відповідачка в спірному будинку не проживає, не веде в ньому господарства, однак факт її прописки не дозволяє йому розпоряджатись ним на власний розсуд та значно обмежує його законні права, просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за рішенням суду. Позивач в судове засідання не зявився, подавши заяву в якій просить проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримує та просить суд їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка, будучи неодноразово повідомленою про день та час розгляду справи за відомою адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, а тому, з урахуванням вимог ст. 74 ЦПК України, суд вважає її повідомленою належним чином та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування, посвідченого 13.12.2002 року державним нотаріусом Другої Васильківської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Василькові Київської області по вул. Петровського під номером 66 (а.с.7). Як вбачається із витягів з домової книги та відомостей адресно-довідкового підрозділу ТО ДМС України УДМС України в Київській області, в будинку, належному позивачу за адресою: м. Васильків, Київської області, вул. Козацька, 66 також зареєстрована відповідачка [PERSON] ( а.с. 10-11,14). В свою чергу, зі змісту актів обстеження житлово-побутових умов від 17.10.2016 року та 01.01.2016 року встановлено, що [PERSON] зареєстваний та проживає [INFO] ( колишня Петровського) в 1/2 частині будинку. За вказаною адресою зареєстровані та фактично проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Інша особа, що зареєстрована за вказаною адресою [PERSON] фактично в будинку не проживає. Під час обстеження помешкання особистих речей [PERSON] не виявлено, ознак її проживання не встановлено, зі слів сусідів з моменту реєстрації відповідачка за вказаною адресою жодного дня не проживала, спільне господарство з родиною [PERSON] нею не велося( а.с.8,9). Згідно з ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). За змістом ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З системного аналізу зазначених статей ЖК Української РСР в сукупності із ст. 29 ЦК України та нормами ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» можна зробити висновок, що право на зайняття наймачем та членами його сімї житлового приміщення наявне у них до тих пір доки воно (житлове приміщення) є їх місцем постійного і реального проживання, яке зареєстроване у встановленому порядку. Пленум Верховного суду України в своїй Постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 р., роз'яснив, що судовому розгляду підлягають спори пов'язанні з договором найму житлового приміщення, і зокрема, про визнання і втрату права на жиле приміщення… У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідачка не проживає на спірній житловій площі більш як шість місяців без поважних причин, ним не цікавиться, залишила його добровільно, перешкод в користуванні їй ніхто не чинив, а тому вона втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Позивач не просив стягувати із відповідача сплачений ним судовий збір. На підставі викладеного , ЦК\~України,ЖК Української РСР, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved