Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів та просить визнати недійсним з дати видання та скасувати розпорядження органу приватизації виконавчого комітету Коростенської міської ради №2107 від 07.05.1998 року, визнати недійсним з дати видання та скасувати свідоцтво на право власності на житло від 08.05.1997 року, що видане виконавчим комітетом Коростенської міської ради. Свої вимоги обґрунтував тим, що у 1996 році його батьки отримали однокімнатну квартиру [ADDRESS] , в яку він після свого народження вселився та разом із батьками був зареєстрований. В подальшому вказана квартира батьками була приватизована, видано свідоцтво на право приватної власності на квартиру від 08.05.1998 року за №6137, однак право власності на квартиру було ним набуто в результаті проведення приватизації квартири, на момент якої він був неповнолітньою особою. Вважає, що його права були порушені, йому батьки не повідомили про сам факт приватизації та не роз`яснили положення законодавства, які регулюють питання приватизації житла із державного житлового фонду та їх наслідки, зокрема, що така можливість надається лише один раз. На даний час він проживає у м.Львові окремо від батьків та своєї сестри, та у нього є можливість отримати житло для подальшого проживання у м.Львові. Сторони клопотали про розгляд справи у їх відсутність, представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві і просила його задовольнити. Представником відповідача ВК Коростенської міської ради подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позовні вимоги не визнає, просив у їх задоволенні відмовити. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] позов визнали про, що надали до суду відповідні заяви. Позивачем відповіді на відзив надано не було. Дослідивши подані сторонами докази та проаналізувавши їх в сукупності, судом встановлено наступне: Між сторонами виник спір щодо визнання недійсним рішення про приватизацію та скасування свідоцтва про приватизацію житлового приміщення, який регулюється положеннями Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Судом встановлено, що у відповідності до розпорядження органу приватизації виконавчого комітету Коростенської міської ради №2107 від 07.05.1998 року батькові позивача, [PERSON] , та членам його сім`ї: [PERSON] та [PERSON] , позивачу у справі, в порядку передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» було передано у спільну сумісну приватну власність квартиру [ADDRESS] . Згідно зазначеного розпорядження було видано відповідне свідоцтво на право власності на вказану вище квартиру від 08.05.1998 року за №6137. Право власності на дану квартиру позивачем було набуто в результаті проведення приватизації квартири, на момент якої він був неповнолітньою особою, в цій квартирі він проживав та був зареєстрований разом зі своїми батьками. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду». Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено такі основні умови, виключно з дотриманням яких може відбутись приватизація: здійснення приватизації уповноваженими на це органами; згода всіх повнолітніх членів сім`ї; постійне проживання у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку; згода тимчасово відсутніх членів сім`ї, за якими зберігається право на житло. Наслідком порушення вимог ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» може бути визнання приватизації недійсною. Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду справ про приватизацію державного житлового фонду та гуртожитків від 12.01.2017 року № 9-48/0/4-17 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, з Розділу 5 «Перевірка судами дотримання необхідних умов для реалізації права на приватизацію при розгляді відповідної категорії справ» слідує, що проблемними є питання щодо можливості оскарження законності приватизації житла, здійсненої батьками у разі, коли вони доводять її необхідність для дітей, однак діти після досягнення повноліття з цим не згодні. Водночас, оскільки відповідно до положень чинного законодавства не передбачена необхідність письмової згоди неповнолітньої особи, а достатньо тільки згоди батьків, то є сумніви стосовно можливості визнання недійсним вказаного правочину, у зв`язку із тим, що немає порушення законодавства в момент вчинення правочину, а згоди на приватизацію від органу опіки та піклування при приватизації також не передбачено. У відповідності до положень ст.12,80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд вважає, що оспорюванні позивачем розпорядження органу приватизації виконавчого комітету Коростенської міської ради та свідоцтво на право власності на житло видані відповідно до норм чинного законодавства, не порушують прав та законних інтересів позивача, а відтак не потребують судового захисту, тому у задоволенні позовних вимог суд відмовляє. Оскільки про факт приватизації квартири позивачу стало відомо лише в липні 2019 року, то суд вважає, що він не пропустив строк звернення до суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed