Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 22.11.2016 року обґрунтовуючи тим, що 06.12.2010 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму 44000 грн. На підтвердження отримання коштів відповідач надав йому розписку про отримання вказаних коштів. При укладанні договору позики сторони обумовили в п.2, що грошові кошти позичальник поверне на першу вимогу позикодавця. 09.08.2016 року на адресу позичальника було направлено лист претензію щодо повернення суми коштів в розмірі 44 000 грн. Вказану претензію відповідач отримав 20.08.2016 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позика має бути повернута позичальником протягом 30 днів з моменту пред'явлення вимоги про це. День пред'явлення вимоги в претензії зазначено 13.08.2016 року, тобто кінцевий термін повернення коштів припадає на 13.09.2016 року. Враховуючи те, що позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, що станом на 21.11.2016 року становить 46 292 грн. 17 коп., з яких 3% річних за прострочення виконання збов'язання починаючи з 13.09.2016 року (3%/365 днів = 00,82% в день, потім 69 днів*0,0082% в день=0,56% за весь період, далі 44 000/100*0,56% = 246 грн. Індекс інфляції за весь період 44 000*1,018 (індекс інфляції за вересень 2016)*1,028 (індекс інфляції за жовтень 2016) = 46046,17 грн. Позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 46 292 грн. 17 коп. та судові витрати у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов до суду не надав. На підставі ст. 224-226 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас , договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків ( ст.11 ЦК України). Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 06.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про надання грошової позики, згідно з яким позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 44 000 (сорок чотири тисячі) грн. Факт передачі коштів підтверджується Договором позики та розпискою від 06.12.2010 року (а.с.3-4, 6). Відповідно до п.2 Договору про надання позики від 06.12.2010 року (а.с.3), зазначено, що суму коштів позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві готівкою на першу вимогу позикодавця. 09.08.2016 року позивач [PERSON] надіслав відповідачу [PERSON] претензію про повернення суми боргу відповідно до договору позики в сумі 44 000 грн. Вказану суму боргу він просив повернути до 13.08.2016 року (а.с.6). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] отримав претензію 20.08.2016 року (а.с.7). Відповідач [PERSON] у визначений договором строк кошти, зазначені в договорі, позивачу не повернув, тому він звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ч. ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 6 ст. 70 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку. Позивач звернувся до суду з позовом 22.11.2016 року, тобто в межах трирічного строку встановленого законом. Відповідно до п. 7 Договору позики від 06.12.2010 року, сторонами було погоджено, що у разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також тридцять процентів річних від простроченої суми, однак позивач просив стягнути 3% річних за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України: невиконання зобов'язання є порушенням зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем доведено факт укладення договору позики, факт отримання відповідачем коштів та порушення зобов'язання, відповідач заперечення проти позову з доказами в їх підтвердження до суду не надав. Даючи оцінку встановленим обставинам та наданим доказам, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення в повному обсязі. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача кошти за договором позики від 06.12.2010 року в розмірі 46 292 грн. 17 коп., яка складається з: суми позики в розмірі 44 000 гривень, 3% річних за прострочення виконання збов'язання починаючи з 13.09.2016 року (3%/365 днів = 00,82% в день, потім 69 днів*0,0082% в день=0,56% за весь період, далі 44 000/100*0,56% = 246 грн. Індекс інфляції за весь період 44 000*1,018 (індекс інфляції за вересень 2016)*1,028 (індекс інфляції за жовтень 2016) = 46046,17 грн., в межах заявлених вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України на відповідача покладено обов'язок відшкодувати позивачу понесені судові витрати, тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 551 грн. 21 коп., які складаються з судового збору сплаченого позивачем при подачі позову до суду ( а.с. 1).

Outcome: approved