Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що згідно договору №R53100257497В від 16.05.2012 відповідач отримав кредит у розмірі 50000 грн. зі сплатою відповідачем 32% річних за користування кредитом у строки та в порядку, встановлені договором. На порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 02.06.2014 виникла заборгованість загальною сумою 147366,97 грн., яка складається з наступного: 50446,57 грн. - заборгованість за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту; 28257,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів; 68662,44 грн. - сума пені, нарахованої у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту у розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу. Просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 147366,97 грн. та судові витрати у сумі 1473,68 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.526, 527, 530 та ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти у встановлений цим договором строк. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.05.2012 між ПАТ «ВТБ Банк» і відповідачем укладено кредитний договір №R53100257497В, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 50 000 грн. зі сплатою відповідачем відсотків за користування кредитом у строки та в порядку, встановлені договором (а.с.6-12). Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.15-17), у зв'язку з чим виникла заборгованість , яка складається з наступного: 28257,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів. За таких обставин суд приходить до висновку про порушення відповідачем зобов'язань, покладених на нього кредитним договором, вимог ч.1 ст.1054 ЦК України, а тому стягненню з відповідача на користь ПАТ «ВТБ Банк» підлягають вказані суми заборгованості. Також банком нарахована пеня у сумі 68662,44 грн. у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту у розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу. Разом з тим, суд вважає, що вимога про стягнення пені задоволенні не піддлягає, виходячи з наступного. Постановою Верховного суду України від 06.11.2013 року по справі № 6-116цс13 встановлено, що для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно висновків Верховного Суду України, викладених в Постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 19.11.2014 року у справі №6-160цс14, відповідно до вимог ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З матеріалів справи, а саме з розрахунку нарахованої пені вбачається, що з червня 2014 року нарахування пені не здійснюється, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав у квітні 2015 року, при цьому, розрахунок пені за останній рік не надано, вимога про стягнення пені за останні 12 місяців не заявлена, тому в частині позовних вимог про стягнення пені необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» задовольнити частково та стягнути з відповідача заборгованість за зазначеним кредитним договором загальною сумою 78 704,53 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 787,05 грн., пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial