Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, підставність якого обґрунтував таким. Відповідно до видаткових касових ордерів від 17.08.2016 року, від 23.08.2016 року, 26.08.2016 року, 07.09.2016 року, 13.09.2016 року, 16.09.2016 року, 26.09.2016 року, 10.10.2016 року, [PERSON] видав, а [PERSON] одержав в загальному грошові кошти в сумі 580 027 грн. За вказану суму [PERSON] повинен був поставити [PERSON] певні товари та виконати ремонтно-будівельні роботи. З метою забезпечення виконання [PERSON] взятих зобов'язань, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед [PERSON] у обсязі 1000 гривень за виконання [PERSON] своїх обов'язків. Після отримання коштів, [PERSON] товарів [PERSON] не поставив і не виконав на його користь ремонтно-будівельних робіт, на зв'язок з [PERSON] не виходить, на дзвінки не відповідає. На даний час відпала потреба у роботах та послугах [PERSON], однак у добровільному порядку відповідач кошти не повертає, тому позивач просить суд присудити до стягнення із [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 579 027, 00 гривень, а також стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 1 000 гривень, а також вирішити питання судових витрат. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, з підстав, що наведені у позовній заяві, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що роботи та послуги, за які він отримав грошові кошти від [PERSON] він виконав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення, просив суд розгляд справи здійснювати за його відсутності. У відповідності до приписів ст.158 ч.2 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Суд вислухавши пояснення сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, дійшов висновку про таке. Відповідно до видаткових касових ордерів від 17.08.2016 року, від 23.08.2016 року, 26.08.2016 року, 07.09.2016 року, 13.09.2016 року, 16.09.2016 року, 26.09.2016 року, 10.10.2016 року (а.с.6-11), [PERSON] видав, а [PERSON] одержав в загальному грошові кошти в сумі 580 027 грн. на придбання товарів, виконання ремонтно-будівельних робіт та надання послуг. Відповідно до п.1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого Постановою НБУ №637 від 15.12.2004 року, касовий ордер-первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Вказані видаткові ордера є підтвердженням факту передачі [PERSON] та отримання [PERSON] грошових коштів у визначеному розмірі на оговорені у видаткових касових ордерах цілі про що свідчать проставлені ними підписи та визнавалось в судовому засіданні сторонами, отож в силу приписів ст.61 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. Із матеріалів справи судом також встановлено, що 09.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки (а.с.12), відповідно до якого [PERSON] поручився перед [PERSON] за виконання [PERSON] обов'язків перед кредитором щодо поставлення кредитору товарів та виконання на його користь будівельно - ремонтних робіт або невиконання обов'язків боржником за повернення ним одержаних коштів (п.1 Договору). Згідно п.2 Договору сторони узгодили, що поручитель відповідає перед кредитором у разі порушення боржником обов'язків у обсязі 1000 гривень. Сторони узгодили у Договорі відповідальність за неналежне виконання чи невиконання умов договору. Визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, що було й вчинено сторонами шляхом проставлення підписів на договорі. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до змісту ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заперечуючи проти позову відповідач [PERSON] посилався на те, що у нього з [PERSON] була домовленість, згідно якої він узгоджував всі питання по закупівлі товарів та виконанню робіт особисто з [PERSON], хід виконання робіт контролював громадянин [PERSON], а звіти про виконані роботи та закуплені матеріали він здавав бухгалтеру Аллі і в неї ж отримував кошти. Дослідивши докази надані відповідачем [PERSON] на підтвердження виконання ним робіт та придбання матеріалів згідно наявних у них з [PERSON] домовленостей, а саме заявок, кошторисів, доповнень та інших документів, а також фотокартки виконаних будівельних робіт, суд позбавлений був можливості встановити дійсний обсяг закуплених матеріалів і виконаних робіт, у зв'язку з цим сторонам по справі було запропоновано призначити по справі будівельно-технічну чи будь-яку іншу експертизу, висновки якої могли б підтвердити чи спростувати твердження сторін. Однак ні представник позивача ні відповідач на пропозицію суду не погодились. За таких обставин суд виходив із правил та звичаїв ділового обороту, які зазвичай застосовуються до відносин, які виникли між сторонами. Так, судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] фактично існували відносини будівельного підряду, підряду на виконання певних робіт та доручення на придбання будівельних матеріалів. Відтак зазвичай особа, що отримала кошти для виконання певних робіт чи придбання певних будівельних матеріалів зобов'язана придбати матеріали, виконати роботи та надати замовнику звіт про здійснене виконання його доручення. Судом встановлено і ця обставина не заперечувалась представником позивача, що [PERSON] було надано звіт, щодо використання коштів [PERSON](а.с. 92) з якого вбачається, що відповідач [PERSON] надав позивачу звіт щодо використання наданих ним коштів. При цьому, суд вважає, що відповідач виконав свій обов'язок, щодо надання звіту по використанню коштів за виключенням коштів в сумі 163 950,72 (сто шістдесят три тисячі дев'ятсот п'ятдесят гривень) 72 коп., які з його слів були використані ним на придбання будівельних матеріалів. Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що факт придбання матеріалів не був підтверджений документально, а відтак позивач був вправі не приймати таке виконання від відповідача. Що стосується інших витрат здійснених відповідачем, то за відсутності будь- яких розумних заперечень зі сторони позивача неприйняття ним виконання є необґрунтованим. Заперечення позивача [PERSON], які містяться на звіті, щодо необхідності фактичного звітування, суд не приймає, як обґрунтовані, оскільки будівельні роботи виконувались у тому числі в належних йому будинках і прийняти фактично виконані роботи йому ніщо не заважало, відтак суд вважає, що відповідачем [PERSON] було надано підтвердження належного виконання щодо закупівлі будівельних матеріалів та виконання робіт за виключенням коштів в сумі 163 950,72 (сто шістдесят три тисячі дев'ятсот п'ятдесят гривень) 72 коп. на придбання будівельних матеріалів, в зв'язку з чим позов підлягає до задоволення саме в даній частині. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення із відповідачів солідарно грошових коштів в сумі 1000 гривень, суд виходить із такого. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ст.553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.554 ЦК України). В ході судового розгляду судом встановлено факт неналежного виконання боржником [PERSON] основного зобов'язання, яке було забезпечено договором поруки від 09.12.2016 року, отож за умовами даного договору [PERSON] та [PERSON] несуть солідарний обов'язок перед кредитором у обсязі, що визначений договором (п.2.1 Договору) та становить 1000 гривень, відтак вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується ст.88 ЦК України, а тому ураховуючи те, що позов задоволено частково, присуджує із відповідачів на користь позивача суму судових витрат у вигляді судового збору, які ним було документально підтверджено пропорційно до задоволеної та відхиленої суми позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial