Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 23 липня 2007 року він та [PERSON] підприємство «Агрофірма «Маково» в особі директора [PERSON] уклали договір купівлі-продажу будівлі зерноскладу №42, яка розташована по вул..Колгоспна в с.Макове Шосткинського району Сумської області. Даний факт підтверджується накладною № 63 від 23.07.2007 року, згідно якої за за будівлю зерноскладу сплачено суму коштів в розмірі 36000.00грн. На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися належним йому майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не пред'являє, проте від нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу не може так як [PERSON] підприємства «Агрофірма «Маково» на сьогоднішній день не існує. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу зазначеного складу дійсним. Позивач, відповідно до поданої заяви позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні просив справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] сільради в судове засідання надав заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі та підтвердив факт купівлі позивачем вказаного зерноскладу.. Суд дослідивши надані докази, встановив наступне. 23 липня 2007 року між позивачем [PERSON] підприємством «Агрофірма «Маково» в особі директора [PERSON] був договір купівлі продажу будівлі зерноскладу №42. яка розташована по вул..Колгоспна в с.Макове Шосткинського району Сумської області. Даний факт підтверджується накладною № 63 від 23.07.2007 року, згідно якої за будівлю зерноскладу необхідно було сплатити суму коштів в розмірі 36000.00грн. Оплата підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 47 від 23.07.2007 року, згідно якої за будівлю зерноскладу позивачем проведена оплата в розмірі 36000.00грн. Відповідно до листа № 1 від 12.09.2007 року. ПП «Агрофірма «Маково» в особі директора [PERSON] підтверджує факт продажу позивачу будівлі зерноскладу № 42, що розташована по вул.. Колгосп на (змінено на вул.Озерна) в с.Макове Шосікинського району, згідно квитанції № 47 від 23.07.2007 року. Дана угода оплачена в повному обсязі.Зазначена будівля зерноскладу передана позивачу у власність. Відповідно до ст.ст.57,58 Конституції України, ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України від 02.12.2010 договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то згідно ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення а на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе так як ПП«Агрофірма «Маково» ліквідована, а відтак, втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. Разом з тим, позивач на теперішній час не має можливості зареєструвати своє право власності на спірну будівлю на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з відповідачем, через те, що на час укладання договір не був нотаріально посвідчений, а відповідно його форма не відповідала формі, передбаченій діючим законодавством. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, і позивач не має можливості усунути порушення його прав на теперішній час в позасудовому порядку, суд вважає, що заявлені вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі статей ст. 220 ,334,657ЦК України ,Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved