Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь з відповідача [PERSON] заподіяну дорожньо-транспортною пригодою матеріальну шкоду - витрати на відновлювальний ремонт - у розмірі 20227,30 грн. та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 07 липня 2018 року о 13:30 год в м. Знам`янка, керуючи автомобілем «Ford Taunus», державний номерний знак [NUMBER] відповідач [PERSON] , на перехресті вул. Дмитрівська та вул. В.Голого, здійснюючи поворот ліворуч, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», чим порушив вимоги п.п.10.1, 8.4 «б» та створив аварійну обстановку водію мотоцикла «Jawa350» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , який рухався по вул. В.Голого по головній дорозі, чим змусив його різко змінити напрямок руху та скоїти наїзд на бордюр, в результаті чого мотоцикл «Jawa350» отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, а водій мотоциклу [PERSON] та його пасажирка [PERSON] отримали тілесні ушкодження у вигляді глибоких осаджених ран обох верхніх та нижніх кінцівок з больовим синдромом, забоїв кінцівок. Постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2019 року [PERSON] було визнано винним за ст. 124 КУпАП та закрито провадження по справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 30 вересня 2019 року апеляційну скаргу адвоката Урсаленко О.М. в інтересах [PERSON] було залишено без задоволення, а постанову Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2019 року щодо [PERSON] було залишено без змін. Заподіяну протиправними діями [PERSON] матеріальну шкоду позивач оцінює, виходячи з вартості витрат, які він має понести для відновлювального ремонту мотоциклу в розмірі 20227,30 гривень. Також просить стягнути з відповідача витрати на проведення експертного висновку в розмірі 3 000 гривень Відповідач по справі [PERSON] надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого не визнав вимоги позову та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Пояснив, що 07.07.2018 року водій мотоциклу «Jawa350» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , рухався по вул. В. Голого м. Знам`янка зі значним перевищенням дозволеної в місті швидкості, не впорався з керуванням, наїхав на бордюр в результаті чого водій і його пасажирка [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Відповідач надав допомогу за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Працівники поліції запевнили його, що в події частково є його вина, тому він звернувся до постраждалих з пропозицією відшкодувати шкоду. В лікарні [PERSON] і [PERSON] назвали суму відшкодування і він сплатив їм 5000 грн. на відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Таким чином, шкоду, спричинену майну він відшкодував. Шкода спричинена ДТП та витрати на оцінку спричиненої ТЗ шкоди відшкодовується страховою компанією, яка залучається до оцінки майна. Представники страхової компанії ігнорували звернення про ДТП, тому покладення на [PERSON] обов`язку відшкодувати шкоду та вартість оцінки майна замість страхової компанії незважаючи на його добросовісну поведінку, є незаконним. Також зазначив, що відповідно до звіту № 185 вартість матеріального збитку нанесеного в результаті ДТП власнику колісного транспортного засобу складає 8791,70 грн. Вимога про більшу суму є прагненням позивача безпідставно збагатитися за рахунок відповідача. Груба необережність [PERSON] є підставою для його часткової відповідальності та зменшення розміру відшкодування. Крім того експертом порушений Порядок проведення дослідження, так він не був викликаний на огляд транспортного засобу, що може свідчити про те, що мотоцикл був відремонтований та повторно потрапив у ДТП. Також вважає витрати на правничу допомогу є завищеними і не підтверджуються документально. Відповідач по справі ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» також надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтувала тим, що між [PERSON] та ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/1930410, відповідно до якого застраховано цивільно-правову відповідальність осіб, які на законних підставах експлуатують забезпечений транспортний засіб «FORD TANAUS» державний номерний знак [NUMBER] . 07.07.2018 за участю забезпеченого транспортного засобу сталась дорожньо-транспортна пригода та транспортного засобу мотоцикл «Jawa350» державний номерний знак [NUMBER] , що належить позивачу. Із заявою про виплату страхового відшкодування стосовно зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивач звернувся до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» лише 12.05.2020, тобто більше ніж через 1 рік. Статтею 37 Закону, передбачений перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування серед яких згідно п. 37.1. підставами для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: п. 37.1.4 неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином відповідач не має правових підстав для виплати страхового відшкодування. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позову та просить їх задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 гривень. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, вважає спричинену шкоду мотоциклу повинна відшкодовувати страхова компанія. Представник страхової компанії в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи без участі представника. Вислухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 07 липня 2018 року в м. Знам`янка Кіровоградської області на перехресті вулиць Дмитрівська та Віктора Голого сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення транспортного засобу «FORD TANAUS» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу мотоцикла «Jawa350» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб мотоцикл «Jawa350» державний номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2019 року [PERSON] було визнано винним за ст. 124 КУпАП та закрито провадження по справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постановою суду встановлено, що 07 липня 2018 року о 13:30 год в м. Знам`янка, керуючи автомобілем «Ford Taunus», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , на перехресті вул. Дмитрівська та вул. В.Голого, здійснюючи поворот ліворуч, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», чим порушив вимоги п.п.10.1, 8.4 «б» та створив аварійну обстановку водію мотоцикла «Jawa350» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , який рухався по вул. В.Голого по головній дорозі, чим змусив його різко змінити напрямок руху та скоїти наїзд на бордюр, в результаті чого мотоцикл «Jawa350» отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, а водій мотоциклу [PERSON] та його пасажирка [PERSON] отримали тілесні ушкодження у вигляді глибоких осаджених ран обох верхніх та нижніх кінцівок з больовим синдромом, забоїв кінцівок. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 30 вересня 2019 року апеляційну скаргу адвоката Урсаленко О.М. в інтересах [PERSON] було залишено без задоволення, а постанову Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2019 року щодо [PERSON] було залишено без змін. Власником мотоциклу «Jawa350» державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . На момент дорожньо-транспортної пригоди між [PERSON] та ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/1930410, відповідно до якого застраховано цивільно-правову відповідальність осіб, які на законних підставах експлуатують забезпечений транспортний засіб «FORD TANAUS» державний номерний знак [NUMBER] . Сторонами даний факт не заперечується та визнається. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПРОВІДНА», відмовило [PERSON] у виплаті страхового відшкодування через пропуск строку звернення з такою вимогою до страховика відповідно до ст. 37.1.4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до звіту №185 про оцінку вартості майна виконаного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] 23.06.2020, вартість відновлюваного ремонту колісного транспортного засобу «Jawa350» державний номерний знак [NUMBER] складає 20227,30 грн., вартість матеріального збитку, нанесеного в результаті ДТП власнику колісного транспортного засобу складає 8791,70 грн. При цьому в звіті вказано, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлюваного ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Строк експлуатації транспортного засобу перевищує 12 років, тому коефіцієнт фізичного зносу дорівнює 0,7. В судовому засіданні також встановлено, що на час звернення до суду з даним позовом [PERSON] не здійснював ремонт свого транспортного засобу, доказів до суду не надано. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожен має право будь-яким не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Водночас, статтею 32 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачені випадки, коли шкода не відшкодовується. Підпунктом 33.1.ст. 33 цього Закону передбачено: «У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний:. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу». Статтею 35 Закону № 1961-IV визначені правила та порядок подання заяви про страхове відшкодування та вимоги до такої заяви. Зокрема, згідно пункту 35.1 для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до пункту 36.1. ст. 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Згідно з пунктом 36.2 ст. 36 Закону страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону однією з підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 753/5293/16-ц, строк, зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є присічним і поновленню не підлягає. Суд погоджується з такою відмовою страховика, оскільки за викладеними обставинами потерпілий - власник пошкодженого транспортного засобу в межах строків, установлених підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону, до страховика не звертався, а отже він не набув права на відшкодування шкоди шляхом отримання страхової виплати, відповідно у страховика не виник обов`язок відшкодувати шкоду за заявою потерпілого, поданою з порушенням встановленого Законом строку. Нездійснення потерпілою особою всупереч своїм власним інтересам обов`язку звернутися до страховика із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди жодною нормою чинного законодавства не визнано як підстава припинення права вимоги до завдавача шкоди і обов`язку такої особи відшкодувати завдану нею шкоду на загальних підставах. У постанові від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Це: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Законом; 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України). У вищеназваній постанові, не заперечуючи того, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, сплачує страхові платежі, якщо у потерпілого ще зберігається право вимоги до страховика порушника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, Велика Палата Верховного Суду вважає, що в ситуації, коли потерпілий втратив право на отримання відшкодування шкоди від страховика порушника, необхідно керуватися тим, що таке відшкодування є можливим на загальних підставах за рахунок винної особи за принципом генерального делікту. Таким чином, незважаючи на те, що у даній справі потерпілий пропустивши річний строк для подання заяви до страховика цивільно-правової відповідальності водія, з вини якого спричинено шкоду, втратив право на отримання відшкодування від страховика власника транспортного засобу, таке право потерпілого підлягає захисту в межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову до винуватця ДТП - [PERSON] , який є безпосереднім завдавачем відповідної шкоди. Щодо заявленого в позові розміру відшкодування матеріальної шкоди, то суд вважає частково доведеними такі вимоги з огляду на наступне. За приписами статей 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Позивач просить суд про стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі 20227,30 гривень, спричинену внаслідок пошкодження у ДТП від 07 липня 2018 року належного йому транспортного засобу. Однак, згідно звіту № 185 про оцінку вартості майна встановлено, що вартість відновлюваного ремонту становить 20227,30 гривень, значення коефіцієнту фізичного зносу становить 0,7, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 8791,70 гривен. Тому враховуючи те, що пошкоджений мотоцикл 1987 року випуску, перебуває в експлуатації більше 12 років, стягненню підлягає вартість відновлюваного ремонту з урахуванням фізичного зносу в розмірі 8791,70 гривень. Підстав сумніватись у правильності висновку про вартість майна у суду немає, так як у висновку вказані пошкодження транспортного засобу такі, які вказані також у в схемі місця ДТП, яке сталося 07 липня 2018 року, тому посилання відповідача на те, що експерт міг врахувати інші пошкодження транспортного засобу, окрім тих, які отримані внаслідок ДТП, є необґрунтованими, надуманими. Аргументи відповідача, що відповідний огляд пошкодженого автомобіля проведено з порушенням Методики, оскільки відповідач особисто не був присутнім при огляді не заслуговують на увагу. Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не вимагає присутності винуватця при огляді, а передбачає лише його бажане повідомлення про час та місце огляду. Якщо ж його не було при проведені огляду, то оцінка не може бути поставлена під сумнів з цих підстав. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові № 643/10751/16-ц від 23.11.2020 року. З огляду на вищевикладене, суд вважає доведеним розмір матеріального збитку - 8791,70 гривень, завданого позивачу в результаті пошкодження у ДТП належного йому транспортного засобу. Такі збитки є реальними та відповідають визначенню, наведеному у п.1 ч.2 ст.22 ЦК України Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з залученням спеціалістів, експертів, проведенням експертизи. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial