Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду\~ з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 3\~958.54 доларів США та\~ суму судових витрат у розмірі 1 762.00 гривен судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № 669/30-310 від 11.09.2007 року [PERSON] отримала кредит у вигляді 5000.00 доларів США. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом\~ відповідач належним чином не виконала, в звязку з чим у неї\~ перед позивачем станом на 23.05.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник позивача в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.54, 68, 82). Подав заяву про підтримання позовних вимог, задоволення їх у повному обсязі та розгляд справи у його відсутність в заочному порядку (а.с.55). Відповідач\~ зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної\~ міграційної служби України в Одеській області (а.с.45). В позовній заяві зазначено адресу відповідача: вул. Білгород-Дністровська, №56, м.Ізмаїл Одеська область (а.с.2). Про час та місце розгляду справи суд повідомляв відповідача за вказаними адресами згідно вимог чинного законодавства (а.с.47, 61, 75). Суд направляв повідомлення про виклик в підготовче засідання та в судове засідання на: - 24.09.2018 року, поштовий лист повернувся до суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання» (а.с.48-49, 52-53); -13.11.2018 року, поштова кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою «За закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.69-70, 71-72). Судом також надавалось судове доручення Болградському ВП про вручення судової повістки відповідачу по справі за адресою постійного місця реєстрації (а.с.63, 66). Втім доручення виконано не було. Згідно рапорту інспектора ВП, відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає (а.с.62, 64-65). Крім того, було розміщеного оголошення на веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/ (а.с.67); - 12.12.2018 року, яке отримано відповідачем [PERSON] (а.с.79). Крім того, шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/ (а.с.76). Судове доручення Болградським ВП не виконано з посиланням на те, що відповідач за вказаною адресою не проживає (а.с.77, 78, 80-81) Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою (ч.2). Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлена належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, заперечень, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві,\~ до суду наданих неї не було. \~ \~ \~ \~ Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України (а.с.55). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною [PERSON] України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 11.09.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір № 669/30-310, згідно якого відповідач отримала грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 5000.00 доларів США, зі сплатою 21 % річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку №1 до цього договору, що є невідємною складовою частиною цього договору, та порядком повернення кредиту рівним частинами в сумі 208.00 доларів США, не пізніше 5 числа, кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем в якому було надано кредит, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 10 вересня 2009 року, в сумі 216.00 доларів США на умовах, визначених цим договором (а.с.5-7). Статтею 2 вказаного договору визначено порядок надання кредиту, нарахування та сплати процентів (комісій). Згідно п.4.1 ст.4 цього договору у разі прострочення позичальником строків погашення кредиту (його частини) та/або сплати процентів, комісій, зазначених у п.п.1.1., 2.4., 2.5.,3.3.15 цього договору, позичальник зобовязався сплачувати кредитору пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що дії у період невиконання зобовязань за цим договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення (а.с.7). Пунктом 4.2 ст.4 договору передбачена сплата штрафу за порушення умов договору. Положеннями п.7.3 договору він набирає чинності з дати його укладання та діє до виконання сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобовязань за договором. \~ \~ \~ \~Додатком №1 до названого договору визначено Тарифи та послуги банку, повязані з наданням кредитів, що складає 1010.00 гривен (а.с.8). \~ \~ \~ \~Згідно заяви на видачу готівки №11 від 11.09.2007 року відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 5\~000.00 доларів США (а.с.12), що підтверджується меморіальним ордером №1 (а.с.14). \~ \~ \~ \~Тоді ж 11.09.2007 року відповідач [PERSON] сплатила дисконтну комісію за кредитом в розмірі 1010.00 гривен (а.с.13). Відповідно до копії статуту Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Банк є правонаступником Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства. Банку належать усі права та обовязки, все рухове та нерухоме майно, які належали Акціонерному-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (а.с.17-19). Згідно копії Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №365338, 14.06.2010 року відбулася зміна найменування юридичної особи Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (а.с.16). Відповідно до копії статуту Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Банк є правонаступником Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства. \~ \~ \~ \~Таким чином, кожна сторона за цим договором взяла на себе певні зобовязання. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачеві кредитні кошти, який, в порушення взятих на себе зобов'язань, суму боргу по кредиту не повернув. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобовязаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Положеннями ст.1054 ч.1 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач порушивши умови взятих на себе зобовязань, станом на 23.05.2018 року має заборгованість, яка складається з наступного: - 1463.27 доларів США, що за офіційним курсом НБУ 40 384.32 гривен сума заборгованості за кредитом; - 1609.53 доларів США, що за офіційним курсом НБУ- 44 423,03 грн. сума заборгованості за відсотками. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. Таким чином, відповідач знехтувала своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. \~ \~ При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. 10 лютого 2016 року у справі № 6-1680 цс15 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно якої якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету [PERSON] України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Згідно довідки «Ощадбанк» офіційний курс долара США до гривні станом на час постановлення судового рішення становить за 100 доларів США 2777.6824 гривен (а.с.85). Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження сплати ним заборгованості або на спростування заявлених позовних вимог. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ПАТ Укрсоцбанк підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 1762.00 гривен судового збору. \~ \~

Outcome: approved