Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 04.08.2016 року мотивуючи тим, що йому [PERSON], на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме комплекс нежитлових будівель під літерами «А, «Б», «В», «Г» по вул. Леваневського, 28-в, в м. Біла Церква Київської області. Підставою виникнення у нього права власності на вказане нерухоме майно є свідоцтво про право власності, яке було видано 13.07.2005 року Білоцерківським Управлінням житлово-комунального господарства та державну реєстрацію якого проведено 14.07.2005 року в книзі 6 під № 681, реєстраційний номер майна 11380349. 18.09.2015 року, з отриманої інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна він дізнався, що на належне йому на праві приватної власності нерухоме майно по вул. Леваневського, 28-в, в м. Біла Церква Київської області накладено арешт, підставою для обтяження є постанова про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження АК № 718071 від 13.04.2011 року, яка була видана міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Обєкт обтяження: автомагазин по вул. Леваневського, 28-в павільйон № 4. Вищевказана постанова про накладення арешту МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ була винесена згідно виконавчого документу, а саме ухвали Білоцерківського міськрайонного суду № б/н від 25.03.2011 року, на підставі ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, в порядку забезпечення позову [PERSON] до [PERSON], про стягнення заборгованості. Відповідач ніколи не був власником нерухомого майна по вул. Леваневського, 28-в в м. Біла Церква Київської області, що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, йому відомо, що відповідач колись орендував частину нежитлових приміщень по вул. Леваневського, 28-в, м. Біла Церква Київської області під автомагазин, для здійснення власної підприємницької діяльності. Таким чином, на даний час на належне йому майно безпідставно накладено арешт, чим порушені його права щодо володіння та розпорядження свою власністю та унеможливлює укладення договорів відчуження, здачі в оренду, тощо. Позивач просить скасувати арешт з автомагазину по вул. Леваневського, 28-в, павільйон № 4, накладений постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АК № 718071 від 13.04.2011 року, яка була видана МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ та стягнути з відповідача на його користь судовий збір. Позивач [PERSON] Єдуард Михайлович в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник позивача, за довіреністю в справі, [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи заперечення на позов до суду не надав, а тому, на підставі ст. 224 ЦПК України та враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи, міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, за довіреністю у справі, [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення чи заперечення на позову до суду не надав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 357/15770/15-ц, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням положень статей 55, 124 Конституції України та відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України і ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, проте лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а юрисдикція судів поширюється на всі відносини, що мають правовий характер. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Звертаючись до суду з позовом, позивач мотивував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно: автомагазин по вул. Леваневського, 28-в, павільйон № 4, порушуються його права, як власника майна. Так, з матеріалів справи (а.с. 6, 6 - з зворотного боку) вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.07.2005 року, виданого Білоцерківським управлінням житлово комунального господарства, [PERSON] належить на праві власності комплекс, нежитлові будівлі «А», «Б», «В», «Г», що розташовані за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 28-в, на підставі рішення виконкому Білоцерківської міської ради від 23.12.2004 року № 494. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 14.07.2005 року, було проведено державну реєстрацію в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] було зареєстровано нерухоме майно: комплекс, нежитлові будівлі «А», «Б», «В», «Г», що розташовані за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 28-в, номер запису 681 в книзі 6. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 570329 (а.с. 7), на підставі рішення 35 сесії Білоцерківської міської ради IV скликання від 06.03.2006 року № 436, ФОП [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1283 га, що розташована за адресою: Київська обл., м. Біла Церква вул.. Леваневського, 28 В, цільове призначення розміщення споруд громадського харчування та побутово-торгового призначення, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 020601100030. 25.03.2011 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (а.с. 9) в порядку забезпечення позову [PERSON] до [PERSON], про стягнення заборгованості, накладено арешт на СТО Автомаркет «Мінімакс Авто» по вул. Сухоярська, 12 в м. Біла Церква, з обладнанням та запчастинами та накладено арешт на автомагазин по вул. Леваневського, 28-в, павільйон № 4, що зареєстровані за [PERSON]. 13.04.2011 року старшим державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 10), відповідно до якої було відкрито виконавче провадження з виконання ухвали № б/н виданої 25.03.2011 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Статтями 391, 392 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 8), власником комплексу, нежитлових будівель «А», «Б», «В», «Г», що розташовані за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 28-в, являється [PERSON], що узгоджується з іншими матеріалами справи. Щодо відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, то 13.04.2011 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК № 718071 від 13.04.2011, міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, зареєстровано обтяження на автомагазин по вул. Леваневського, 28-в, павільйон № 4, що розташований за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 28-в, власником якого являється [PERSON]. За загальним визначенням, павільйон це торговельний об'єкт у роздрібній торгівлі, призначений для організації продажу товарів кінцевим споживачам, розміщений в окремій споруді полегшеної конструкції та має тор¬говельну залу для покупців. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відноситься до тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності. Тобто, з даної інформаційної довідки вбачається, що майно, на яке накладено арешт і майно, що належить позивачу, являються різним нерухомим майном, оскільки позивач є власником комплексу нежитлових будівель «А», «Б», «В», «Г», що розташовані за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 28-в, а арешт накладено на тимчасову споруду, автомагазин по вул. Леваневського. 28-в, павільйон № 4, що розташований за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 28-в. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини щодо порушення його прав відповідачем за захистом який він звернувся до суду. П. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» розяснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд оглянувши матеріали цивільної справи № 357/15770/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про зняття арешту з майна, встановив, що 25.11.2015 року судом отримано відповідь з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві про те, що [PERSON], [INFO] була знята з реєстраційного обліку в звязку з смертю, однак до суду ні свідоцтва про смерть [PERSON], ні актовий запис про смерть [PERSON] надано не було та не було заявлено клопотання про витребування вказаних доказів в судовому порядку. Також, позивачем не було зазначено коло спадкоємців після померлої [PERSON] та не було заявлено клопотання про зясування даного питання та їх залучення як співвідповідачами, тобто представник позивача не надав до суду в порядку ст. 137 ЦПК України клопотання про витребування доказів в підтвердження обставин справи. З урахуванням розяснень Пленуму Верховного Суду України та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, перед представником позивача було поставлено питання щодо вирішення питання щодо залучення у справі співвідповідача, а саме особи, в інтересах якої було накладено арешт на майно боржника в межах виконавчого провадження № 25841391 чи його правонаступника. Однак, представник позивача не клопотав перед судом в порядку ст. 33 ЦПК України про залучення до участі у справі в якості співвідповідача особи, в інтересах якої накладено арешт на майно, або її правонаступників. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. В порядку ст. 88 ЦПК України за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача в разі задоволення його вимог. Оскільки в позові відмовлено, судові витрати позивача, а саме сплачений при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 551,20 грн., не підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: dismissed