Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який уточнив 26.07.2021 та який обґрунтовував тим, що на підставі договору дарування від 27.04.2004 разом з дружиною є власниками будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку позивач з дружиною проживають з моменту набуття права власності, а зареєстровані з 2000 року. У 2020 році позивач виявив намір оформити право власності на земельну ділянку розміром 0,3900 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, якою він користується більше 15 років, яка безпосередньо виділялася колишньому власнику будинку разом з земельною ділянкою, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка). Разом з тим, позивачу у наданні дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,39 га в межах населеного пункту с. Рев`якине було відмовлено з тих підстав, що є рішення 3 сесії 21 скликання Рев`якинської сільської ради Путивльського району Сумської області від 29.12.1993, яким вказана земельна ділянка була передана у власність [PERSON] , який був власником належного позивачу та третій особі будинку. Посилаючись на те, що відкрито, добросовісно і безперервно користується вказаною земельною ділянкою більше 15 років, просив визнати за ним право власності на підставі ст. 344 ЦК України за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,3900 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах населеного пункту с. Рев`якине Конотопського району Сумської області, а витрати по справі просив покласти на нього. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, а в подальшому в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала на адресу суду письмову заяву, в якій справу просила слухати за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов визнав повністю. Про правові наслідки визнання позову обізнаний. Третя особа в судовому засіданні позов підтримала, а в подальшому надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, заперечень проти задоволення позову не мала. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як роз`яснено у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2017 № 5 при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , позивач у справі, та [PERSON] , третя особа у справі, на підставі договору дарування будинку від 27.04.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 993, є власниками (по 1/2 частці кожен) житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 8, 9, 10-12). Відповідно до довідки Рев`якинського старостинського округу Путивльської міської ради від 16.12.2020 № 159, сім`я [PERSON] в кількості п`яти осіб має земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства у межах села по [ADDRESS] : площею 0,20 га, площею 0,19 га, які з 2004 року знаходяться в користуванні [PERSON] та за які він сплачує земельний податок (а.с. 13). З копії рішення четвертої сесії восьмого скликання Путивльської міської ради Сумської області від 28.01.2021 № 247-МР «Про розгляд заяви [PERSON] » вбачається, що [PERSON] було відмовлено в наданні дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,3900 га в межах населеного пункту с. Рев`якине на території Рев`якинської сільської ради з тих підстав, що згідно рішення 3 сесії 21 скликання Рев`якинської сільської ради Путивльського району Сумської області від 29.12.1993, вказана земельна ділянка була передана у власність [PERSON] (а.с. 14). Як вбачається з фотокопії рішення 3 сесії 21 скликання Рев`якинської сільської ради Путивльського району Сумської області від 29.12.1993 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» та додатку до нього, громадянам було передано у приватну власність земельні ділянки, в тому числі і [PERSON] , площею 0,395 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 6-7). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо суду пояснили, що позивач з родиною після придбання будинку по [ADDRESS] більше 15 років добросовісно, відкрито користується земельною ділянкою під город, обробляє її, сплачує земельний податок. Раніше власниками будинку за вказаною адресою були подружжя [PERSON] , які розірвали шлюб, продали будинок [PERSON] та виїхали з села. Підстав для сумніву в достовірності таких показань у суду немає. Статтею 3 ЦК України встановлена презумпція добросовісності, яка у цій справі відповідачем не спростовується. Враховуючи наведені правові норми та встановлені обставини суд дійшов до висновку, що оскільки позивач з 2004 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірною земельною ділянкою, тому визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, інтереси та свободи інших осіб, що є підставою для задоволення цього позову. Судові витрати у справі не розподіляються за відповідним клопотанням позивача. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved