Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 26163,00 грн., та судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Відповідно до розписки від 21.07.2020, відповідач зобов`язався повернути позивачу кошти за проживання у житловому будинку [ADDRESS] в розмірі 6163,00 грн. до 30.08.2020 року, відшкодувати завдані матеріальні збитки 20000,00 грн. строком до 30.09.2020. Обставини полягають у тому, що відповідач з родиною проживав у вищевказаному будинку і мав сплачувати кошти за проживання та комунальні платежі, однак він цього не робив та ще й пошкодив будинок. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, але він просив ще час, обіцяв повернути борг з відсотками, які будуть обумовлені додатково. Коли пройшли всі обумовлені строки, позивач знов звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак прохання залишилося не виконаним, до цього часу кошти не повернуті. Позивач в судове засідання не з`явився, але від його представника надійшла заява в якій він повністю підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Справу просив розглядати без участі позивача та представника. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час, дату та місце його проведення у встановленому законом порядку, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. За вказаних вище обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Як вбачається з розписки від 21.07.2020 (а.с.5), [PERSON] , зобов`язався відшкодувати [PERSON] , в якості компенсації за проживання у будинку в [ADDRESS] , а також за нанесені збитки та вартість комунальних послуг в сумі 6163,00 грн. Відшкодувати матеріальні збитки - 20000,00 грн. За комунальні послуги зобов`язався повернути борг до 30.08.2020, за матеріальні збитки - 30.09.2020. Позивачем на підтвердження наявності заборгованості за комунальними послугами надано повідомлення про сплату, Довідку про наявність боргу по оплаті за інтернет (лютий-травень 2020) (а.с.6,7). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громодян. Крім того зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставини, що визначені у спірній розписці, вбачаються умови, що викладаються у Договорі найму (оренди) житла, порядок укладення якого визначено Главою 59 ЦК України. Зокрема частиною 1 статті 811 ЦК України визначено, що договір найму житла укладається у письмовій формі. Такий договір відсутній у матеріалах справи і питання про відшкодування шкоди позивачу за його умовами не ставиться. Розписка, що надана суду на підтвердження наявності боргу у [PERSON] перед [PERSON] , не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів та підтвердження факту передачі коштів відповідачу. За таких обставин, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, з відповідача на користь позивача не підлягають відшкодуванню судові витрати.

Outcome: dismissed