Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 20 червня 2016 року померла його мати [PERSON]. Будучи спадкоємцем померлої за законом, він спадщину прийняв. За життя померла розпочала процедуру приватизації земельної ділянки площею 1,0000 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. Правовстановлюючий документ на право приватної власності на земельну ділянку не був виготовлений та виданий [PERSON] у звязку з її смертю. Зазначена обставина перешкоджає оформити спадщину, тому просив визнати за ним право на завершення розпочатої процедури приватизації земельної ділянки та одержання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у виді земельної ділянкиплощею 1,0000 га, кадастровий номер 3222981203:02:006:0008, розташованої на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, призначеної для ведення особистого селянського господарства. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві сільський голова просить розглядати справу у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує. Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не зявився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна.\~ За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до пункту г ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. В судовому засіданні встановлено, що 20 червня 2016 року померла [PERSON]. Дана обставина підтверджується доданим до позовної заяви свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 372988, виданим виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області 22 червня 2016 року. Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги, оскільки являється її сином. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії VІІ-УР № 0894901, виданим 30 березня 1968 року [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач постійно проживав з спадкодавцем [PERSON] до дня її смерті, тобто на час відкриття спадщини. Такі дані підтверджуються довідкою [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області № 1163 від 26 грудня 2016 року, яка зберігається в матеріалах спадкової справи, від спадщини у встановлений строк не відмовлявся. 11 січня 2017 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. За життя [PERSON] розпочала процедуру приватизації земельної ділянки площею 1,0000 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Оформити спадкові права позивач не взмозі з тих підстав, що на земельну ділянку не були отримані відповідні правовстановлюючі документи, процедура приватизації земельної ділянки не була завершена. У матеріалах спадкової справи міститься повідомлення нотаріуса від 11 січня 2017 року № 04/02-14, за змістом якого перешкодою у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, є відсутність документів, що підтверджують право на земельну ділянку, які повинні бути зареєстровані за законодавством на момент виникнення права власності відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Судом встановлено, що за заявою [PERSON] [PERSON] управлінням Держгеокадастру у Київській області 13 січня 2016 року винесено наказ № 10.330/15-16-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», за змістом якого заявниці надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,0000 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, у власність. На земельну ділянку ТОВ «Земприватцентр» був виготовлений та погоджений проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. 11 травня 2016 року [PERSON] управлінням Держгеокадастру у Київській області прийнято наказ № 10-8698/0/15-16-сг про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. Такі обставини підтверджені доданими до позовної заяви копією наказу [PERSON] управління Держгеокадастру у Київській області № 10.330/15-16-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 13 січня 2016 року, копією проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, повідомленням начальника [PERSON] управління Держгеокадастру у Київській області № К-27349/0-14835/6-17 від 04 вересня 2017 року. Свідоцтво про право власності на земельну ділянку не видавалось, реєстрація права власності на земельну ділянку не мала місця. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 1 частини 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. Померла [PERSON] не набула права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, померла, не завершивши її, оскільки не звернулася з відповідною заявою для реєстрації права власності на земельну ділянку, та не отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачем [PERSON] управлінням Держгеокадастру у Київській області листом № К-27349/0-14835/6-17 від 04 вересня 2017 року відмовлено позивачу як спадкоємцю [PERSON] у завершенні процедури приватизації, тому позивач набув право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації. Право на завершення процедури приватизації, яке належало померлій на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Це право в порядку спадкування перейшло до позивача, який є спадкоємцем померлої, та підлягає захисту в судовому порядку. Порушене право позивача підлягає захисту. На підставі ст.ст. 16, 373, 1216, 1217, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, ст.ст. 81, 121, 125, 152 Земельного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ»,

Outcome: approved