Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування свого позову позивач вказала, що вона, [PERSON], [INFO], є власником житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами, за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою з 16.03.2001 року зареєстрований її син, [PERSON]. Більше чотирьох років назад він поїхав мешкати до м.Київа. Після чого її син не повертався для постійного проживання до м.Добропілля. На даний момент він залишається зареєстрований у її будинку, але фактично в ньому не проживає, участи в оплаті комунальних послуг та утриманні житла відповідач не приймає, чим перешкоджає у здійсненні її права власності на нерухоме майно. У зв'язку з чим позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві. Пояснила, що їй 08.11.2011 року було подаровано житловий будинок за адресою [ADDRESS], в якому зареєстрований її син - відповідач по справі, але з 2010 року він фактично не мешкає за вказаною адресою, так як виїхав до батька у м.Київ, де зараз і мешкає. Вона спілкується з останнім по телефону. В телефонному режимі вона просила приїхати сина і виписатися з будинку, але останній лише обіцяє їй це зробити, а фактично з 2010 року до місяця свого мешкання ні разу не приїзджав. Вона вважає, що це свідчить про втрату ним інтересу до даного жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання. На даний час вона має намір продати вищевказаний будинок, але реєстрація сина у будинку створює для неї певні перешкоди для цього. Зазначила, що проти винесення заочного рішення не заперечує і просить задовольнити її позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення. Причину своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого, позивач не заперечувала. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Згідно копії договору дарування житлового будинку від 08.11.2011 року, який зареєстрований в реєстрі за №4414, [PERSON] прийняла в особисту приватну власність житловий будинок [ADDRESS]. З витягу про державну реєстрацію прав, виданого ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» № 32073890 від 17.11.2011 року, вбачається, що на підставі договору дарування №4414 від 08.11.2011 року за формою приватної власності належить 1/1 частина будинку за адресою [ADDRESS], [PERSON]. З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON], [INFO] є сином [PERSON]. Місце проживання відповідача - [PERSON], як члена сім'ї [PERSON], 16.03.2001 року було зареєстровано за адресою [ADDRESS], що підтверджується домовою книгою для прописки громадян, які мешкають за адресою [ADDRESS]. З пояснень позивача, в судовому засіданні встановлено, що відповідач - [PERSON], не мешкає в будинку за адресою [ADDRESS], понад чотири роки без поважних причин. Вказані пояснення підтверджується довідкою №1402 від 20.04.2015 року, виданою головою квартального комітету вул..Комарова Гайдай Н.П., з якої вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою [ADDRESS], але не проживає за даною адресою з липня місяця 2010 року. За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред'явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Вказана норма також передбачена п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] понад чотири роки без поважних причин не мешкає за адресою [ADDRESS], суд вважає, що останній втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст..405 ЦК України.

Outcome: approved