Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. В обґрунтування своїх вимог вказував, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення сільськогосподарського виробництва розміром 3,5097 га. Згідно договору від 01.05.2006 року дана змельна ділянка передана в оренду відповідачу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після проведення державної реєстрації договорів відповідач не надав позивачеві примірника договору оренди, а тому з його змістом він мав змогу ознайомитися лише після отримання копії у відділі Дерземагенства у Драбівському районі після відповідного звернення. Після вивчення тексту договору, позивачу стало відомо що при його підписанні не було у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов, визначених законодавством на момент державної реєстрації договорів. Так, при укладенні договору сторони не досягли в належній формі згоди стосовно умов збереження об'єкта оренди, у зв'язку з чим на відповідача договір не покладає жодних погоджень з позивачем обов'язків (так само і відповідальності за їх недотримання) стосовно збереження земельних ділянок позивача, підвищення родючості ґрунтів та їх захист від ерозії, здійснення рекультивації земель, дотримуватись вимог протиерозійної організації території, додержання екологічних норм, додержання погодженої з позивачем сівозміни, вирощування лише певних сільськогосподарських культур та в певній черговості, що захистило б належну позивачеві земельну ділянку від забруднення, виснажування та забезпечило б продуктивність землі. Неврегульованість умов збереження земельної ділянки позивача у договорі та відсутність визначених договором санкцій за необачливе ставлення до об'єкта оренди дає можливість відповідачу на свій розсуд, без урахування думки власника користуватись землею позивача, а тому ставить під загрозу збереження належного позивачеві майна, порушує майнові права позивача та створює підстави для судового захисту. Відсутність в договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», зокрема, умов збереження стану об'єкта оренди, є підставою для визнання недійсним таких договорів оренди. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задоволити. Представник відповідача позов не визнав, пояснив суду, що в укладеному договорі передбачено відповідальність за порушення його умов використання та збереження земельної ділянки, позивач з часу укладення договору отримував щорічно орендну плату, жодних претензій щодо неналежного використання землі від позивача до них не надходило, просив суд відмовити у позові. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.05.2006 року між [PERSON] та ТОВ «Атлантик фариз ІІ» укладено оренди земельної ділянки, що підтверджується його копією. Згідно п.1.1 даного договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що розташована за межами населених пунктів на території Нехайківської сільської ради Драбівського району Черкаської області. Розмір земельної ділянки складає 3,5097 га (п.2.1 договору). Строк дії договору складає 20 років (п.3.1 договору). Згідно ст.15 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року № 161 істотною умовою договору оренди землі є умови збереження стану об'єкта оренди. Посилання позивача на те, що укладеним договором не було передбачено таких умов суд вважає безпідставним. Так, п.7.1 даного договору передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Позивач посилається на те, що відсутність вищевказаних умов порушують його майнові права. З цим суд не погоджується, оскільки його права по вжиттю заходів по збереженню об'єкта оренди визначені в розділі 9 договору «Інші права та обов'язки сторін». П.9.1 договору передбачено право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням та дотримання екологічної безпеки. Також договором передбачена і відповідальність за погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов'язаних з зміною її стану, та право орендодавця на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами, а при відсутності згоди спір розв'язується у судовому порядку (п.7.2 договору). Доказів про порушення відповідачем прав позивача та відсутність у останнього можливості їх захистити суду не надано. Умови недійсності правочину встановлені ст.215 Цивільного кодексу України, а саме підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимоги, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. (ч.1), недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (ч.2), якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3). Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відсутність в договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених цією статтею закону, зокрема, умов збереження стану об'єкта оренди, є підставою для визнання недійсним такого договору оренди. Проте, позивачем не доведено суду даних обставин. Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, на думку суду, позивач не довів суду та не надав належних доказів, які б свідчили про допущення порушень сторонами під час укладення договору, і які б могли буди підставою для визнання договору недійсним. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовна заява є необґрунтованою, а тому в її задоволенні потрібно відмовити. Куруючись ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України, , ст.ст.13-15 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1996 № 161, ч.3 ст.10, ч.1 ст.60, ч.1 ст.88, ст.ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed