Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що між ним та відповідачем 24 жовтня 2007 року був укладений кредитний договір, згідно якого він надав відповідачу кредит у розмірі 5200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім цього посилався на умови договору, які регламентують внесення належних платежів для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими витратами і посилаючись на вимоги ст..ст. 1054, 526, 527, 530, 525, 629, 615 ЦК України п.п4.6, 5.3, 5.2, «Умов та правил надання банківських послуг», які відповідач порушив, вказував, що відповідач своїх зобовязань належним чином не виконав, в звязку з чим у нього станом на 30 березня 2014 року є заборгованість у сумі 20472,90 грн.: 5181,89 грн. заборгованість за кредитом, 10847,48 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом 2992, 44 грн., штрафи 500 грн. - фіксована частина та 951,09 грн. процентна складова, які і просив тягнути з відповідача на свою користь. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві і просив його задоволити. При цьому пояснив, що останнє погашення платежу по погашенню комісії мало місце 26 листопада 2013 року. Були здійснені відповідачем проплати, але не належним чином і не в повному обсязі і залишок не погашеного боргу є ціною позову. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, та пояснили, що відповідач перестав сплачувати платежі з метою погашення боргу по договору з 2009 року, оскільки з 5 лютого 2009 року по 30 липня 2010 року він відбував покарання в місцях позбавлення волі і нікому не доручав проводити дивні виплати по 20 грн. Він, перебуваючи в СІЗО, повідомив про це банк і той обіцяв йому не нараховувати відсотки. Банк не звертався до суду за захистом своїх прав та стягнення з відповідача боргу до 10 листопада 2014 року, хоча міг це зробити. Вважали, що банком пропущені строки позовної давності і просили просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що дійсно між сторонами укладався кредитний договір, умови якого ними погоджені, при укладанні договору відповідач проти нього не заперечував, змін та доповнень до умов договору сторонами не вносилось. Вказані обставини стверджені копіями заяви клієнта, умов та правил надання банківських послуг, розрахунку заборгованості за договором станом на 30 вересня 2014 року, паспорту відповідача. Разом з цим, дослідивши надані сторонами доводи, та проаналізувавши їх в сукупності між якими немає суттєвих протиріч, суд і доходить висновку про необґрунтованість даного позову. Судом встановлено, що відповідач в період дії договору з 5 лютого 2009 року по 13 липня 2010 року відбував покарання у місцях позбавлення волі, що стверджено довідкою про звільнення серії 1-ФР №01979, а тому фізично не міг сплачувати платежів в рахунок погашення боргу. Позивачем не надано суду доказів того, що саме відповідачем вносилися грошові кошти. Крім того, суд вважає, що через те, що [PERSON] перестав сплачувати 5 березня 2009 року платежі за кредитом у банку сплив строк позовної давності терміном 3 роки, а тому банк міг звернутися з вимогою до відповідача про стягнення заборгованості не пізніше 6 березня 2012 року.

Outcome: dismissed