Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши йому в користування кімнату, площею 11,4 кв.м., а відповідачу житлову кімнату площею 8,5 кв.м., в спільному користуванні сторін залишити прохідну кімнату з балконом площею 15, 5 кв.м., кухню площею 5,8 кв.м., коридор площею 4,4 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м. та вбиральню площею 1,3 кв.м. Забов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у здійсненні прав володіння та користування житлом та вселити його в спірну квартиру. В обґрунтування позову зазначено, що 5/8 частин квартири [ADDRESS] належать йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 вересня 1993 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду за реєстровим номером 7-93-23602, зареєстрованого в КП «Харківське міське БТІ» 08.10.1993 року за реєстраційним номером П-7-1767 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.12.2017 р. державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козєєвою С.М., зареєстрованого за реєстровим №3-1977. Відповідачу [PERSON] належить 3/8 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.12.2017 р. державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козєєвою С.М., зареєстрованого в реєстрі за №3-1973. Спірне житло є трикімнатною ізольованою квартирою, загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 35,4 кв.м. та складається з ізольованих кімнат площею 8,5 кв.м., 11,4 кв.м., прохідної кімнати з виходом на балкон площею 15,5 кв.м. В квартирі є кухня площею 5,8 кв.м., вбиральня площею 1,3 кв.м., ванна кімната площею 2,1 кв.м., коридор площею 4,4 кв.м. В квартирі зареєстровані: позивач, його малолітній син [PERSON] , [INFO] і відповідач [PERSON] . З липня 2018 року відносини між сторонами погіршилися. Відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні житлом, у зв`язку з цим позивач вимушений з дитиною проживати в орендованій квартирі. Відповідач також у спірній квартирі не проживає. У зв`язку із даними обставинами позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідач у наданому суду відзиві на позов та запереченнях, не оспорюючи частки сторін у праві спільної власності та обставини, що унеможливлюють вирішення питання щодо порядку користування спірним житлом в позасудовому порядку, проти визначення запропонованого позивачем порядку користування квартирою заперечував. Вказав, що на його думку за доцільне буде встановлення наступного порядку користування житлом, а саме: виділити йому в користування житлову кімнату площею 11,4 кв.м., а позивачу з малолітнім сином [PERSON] Марком житлові кімнати площею 15,5 кв.м. та 8,5 кв.м. Залишити кухню площею 5,8 кв.м., вбиральню - 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м.,коридор - 4,4 кв.м. в спільному користуванні. Позивач в судове засідання не з`явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи не подавав. Представник позивача - адвокат Міланова Н.І., позовні вимоги та доводи наведені на їх обґрунтування підтримала у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні просив визначити порядок користування квартирою запропонований ним. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що 5/8 частин квартири [ADDRESS] належать позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 вересня 1993 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду за реєстровим номером 7-93-23602, зареєстрованого в КП «Харківське міське БТІ» 08.10.1993 року за реєстраційним номером П-7-1767 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.12.2017 р. державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козєєвою С.М., зареєстрованого в реєстрі за №3-1977. Відповідачу [PERSON] належить 3/8 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.12.2017 р. державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козєєвою С.М., зареєстрованого в реєстрі за №3-1973. Відповідно до технічного паспорту квартира є посімейного заселення, розташована на четвертому поверсі п`яти поверхового будинку та складається з трьох кімнат, двох ізольованих: площею 8,5 кв. м., 11,7 кв.м., та прохідної кімнати площею 15,5 кв.м. з балконом 2,8 кв.м., кухні площею 5,8 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., коридору площею 4,4 кв.м. Загальна площа квартири становить 50,9 кв.м., житлова 35,4 кв.м. В квартирі зареєстровані: позивач, його малолітній син [PERSON] , [INFO] і відповідач [PERSON] (брат позивача). Між сторонами склалися неприязні стосунки. В квартирі на час розгляду справи ніхто не проживає. Ключі від квартири знаходяться у відповідача. Згідно ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.3 ст. 319 ЦК України всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Відповідно до\~статті 150 ЖК Української РСР\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з частиною першою\~статті 156 ЖК Української РСР\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» із змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року №13, від 25 травня 1998 року №15 у разі якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Частки позивача та відповідача по відношенню до житлової площі квартири становлять у позивача 22,125 кв.м., а у відповідача 13,275 кв.м. Позивач просить виділити йому з сином кімнату площею 11,4 кв.м., що на 10, 725 кв. м. менша площі яка припадає на його ідеальну частку. Відповідачу просить виділити кімнату площею 8,5 кв.м., що на 4,775 кв.м. менша площі яка припадає на його частку. Разом з цим, суд враховує, що відповідно до запропонованого позивачем порядком користування, у спільному користуванні сторін залишається прохідна кімната площею 15.5 кв.м. з балконом площею 2,8 кв.м. Таким чином, суд, вважає запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування квартирою таким, що не суперечить вимогам закону та враховує баланс інтересів кожного зі співвласників. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» та стягує сплачений позивачем судовий збір за дві позовні вимоги у розмірі 1409 грн. 60 коп. з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved