Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] витрати підприємства на навчання в сумі 20629 грн. 58 коп., вартість інфляційних збитків в розмірі 540 грн.48 коп., суму відсотків у розмірі 133 грн.95 коп. та судові витрати в сумі 2102 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що між КП «Електротранс» Міської ради міста Кропивницького» та [PERSON] укладено договір на навчання працівника від 02 жовтня 2018 року. Відповідно до істотних умов цього договору позивач оплачує навчання відповідача за професією «Водій тролейбуса», а відповідач отримавши відповідне кваліфікаційне свідоцтво за професією повинен відпрацювати на підприємстві роботодавця не менше трьох років. Відповідно до ч.4 ст.34 Закону України «Про зайнятість населення» в редакції від 05 липня 2012 року № 5067-VІ роботодавець має право укладати з працівниками або іншими особами, які не перебувають з ним у трудових відносинах, за їх згодою договори про направлення їх до закладів освіти для професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації. Зазначеним договором на працівника або іншу особу, яка направляється на навчання, може бути покладено обов`язок відпрацювати на посаді відповідно до отриманої кваліфікації в такого роботодавця після закінчення навчання протягом погодженого сторонами строку, який повинен бути порівнянний з обов`язками, що взяв на себе роботодавець щодо оплати та строку навчання, але не більше ніж три роки. Договір про професійне навчання у навчальному закладі укладено 28 вересня 2018 року з Комунальним підприємством «Електротранс» Івано-Франківської міської ради». Відповідач на час укладення договору перебував у трудових відносинах з позивачем та займав посаду «Кондуктора громадського транспорту». Також останнім надано згоду про направлення його на навчання, про що свідчить заява від 02 жовтня 2018 року. Після закінчення навчання відповідачем подано заяву від 11 березня 2019 року про переведення його з посади «Кондуктора громадського транспорту» на посаду «Водій тролейбуса». Наказом від 12 березня 2019 року за №ЕТ/К-П52 відповідача переведено на посаду водія тролейбуса (пасажирського) з умовою обов`язкового стажування на посаді не менше 225 год. У зв`язку з недопущенням відповідача до роботи за спеціальністю «Водій тролейбуса (пасажирського)» за результатами стажування, 29 травня 2019 року останнім написано заяву про переведення його на посаду «Кондуктора громадського транспорту». На сьогоднішній день, відповідач займає посаду «Кондуктора громадського транспорту» у КП «Електротранс». Відповідно до отриманої інформації від планово-економічного відділу КП «Електротранс», [PERSON] має відшкодувати КП «Електротранс» кошти, які були витрачені підприємством на його навчання, у сумі 20629,58 грн., у зв`язку з тим, що він не був допущений до самостійної роботи водієм тролейбусу та жодного дня не відпрацював на посаді «Водія тролейбуса (пасажирського)». Таким чином, у зв`язку порушення відповідачем положень договору та вимог законодавства і невиконання добровільно своїх зобов`язань, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом про відшкодування коштів на навчання працівника [PERSON] , інфляційні збитки та відсотки за користування грошовими коштами, розрахунок яких позивачем проведено в позовній заяві. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у розумінні положень п.2 ч.7, п.п.3,4 ч.8 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Будь-які клопотання чи заяви від нього не надходили. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 вересня 2018 року між Комунальним підприємством «Електротранс» Івано-Франківської мівської ради та Комунальним підприємством «Електротранс» міської ради міста Кропивницького», відповідно до закону України «Про зайнятість населення, було укладено договір №89 про професійне навчання у навчальному закладі, предметом якого є забезпечення професійного навчання п`яти осіб, зокрема [PERSON] за професією «Водій тролейбуса» 3 класу, зі строком навчання 2265 годин з 01 жовтня 2018 року по 27 лютого 2019 року. У розділі 4 цього договору вказано, що розмір витрат, пов`язаних з навчанням осіб становить 46247 грн.00 коп. Відповідно вартість навчання однієї особи - слухача за весь термін навчання становить 6606 грн.72 грн. Оплату витрат, пов`язаних з професійним навчанням, здійснює замовник (а.с. 4-6). В свою чергу 02 жовтня 2018 року в місті Кропивницький між КП «Електротранс» міської ради міста Кропивницького» як роботодавцем та [PERSON] , який обіймає посаду кондуктора громадського транспорту, укладено договір на навчання працівника, предметом якого є врегулювання цивільно-правових відносин між роботодавцем та працівником відносно порядку та умов оплати роботодавцем послуши третіх осіб щодо професійного навчання за професією «Водій тролейбуса» (а.с. 7-8). У розділі 2 договору (Права і обов`язки працівника) вказано, шо працівник зобов`язується відпрацювати на підприємстві роботодавця не менше 3 років, з моменту закінчення навчання за професією «Водій тролейбуса». Працівник зобов`язаний при достроковому розірванні даного договору відшкодувати роботодавцю грошові кошти, витрачені на навчання відповідно до розділу 7 даного Договору. Розділом 3 договору (Права та обов`язки роботодавця) передбачено, що роботодавець має право вимагати від працівника відпрацювати 3 роки, з моменту закінчення навчання на підприємстві за професією «Водій тролейбуса». Роботодавець має право вимагати повернення грошових коштів витрачених роботодавцем на навчання працівника у разі дострокового розірвання цього договору. У пунктах 4.6 та. 4.6.1 договору зазначено, що укладаючи цей договір щодо порядку та умов оплати роботодавцем навчання працівника, сторони виходять з того, що працівник має намір перебувати у трудових відносинах з роботодавцем не менше 3 років за професією «Водій тролейбуса» з моменту завершення навчання, передбаченого цим Договором. У випадку розірвання працівником з власної ініціативи трудових відносин з роботодавцем до закінчення навчання, працівник зобов`язується відшкодувати роботодавцю повний розмір здійснених роботодавцем витрат на навчання. Розділом 5 договору (Відповідальність сторін) передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання обов`язків, передбачених цим договором, сторони несуть відповідальність відповідно до цього Договору та чинного законодавства України. У випадку відмови працівника відпрацювати на даному підприємстві 3 роки працівник компенсує підприємству грошові кошти витрачені на навчання з урахуванням індексу інфляції на момент припинення зобов`язання. Пунктом 7 договору передбачені умови відшкодування грошових коштів роботодавцю у разі дострокового розірвання договору. Так, відповідно до п.7.1. у разі дострокового звільнення працівник зобов`язується відшкодувати роботодавцю грошові кошти витрачені на навчання працівника протягом трьох робочих днів у наступному порядку: у разі звільнення до 3 (трьох) після закінчення навчання - у повному обсязі з урахуванням індексу споживчих цін за кожен рік не відпрацювання; у разі звільнення, після відпрацювання 3 років на підприємстві роботодавця - оплата за навчання не повертається. Відповідно до п.7.3 у разі звільнення працівника у зв`язку з невиконанням службових обов`язків працівник зобов`язується повернути роботодавцю отримані грошові кошти на навчання у повному обсязі. Вказаний договір набрав чинності з моменту його підписання та поширюється на весь період навчання працівника та на 3 роки, після закінчення навчання. На момент укладення договору працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Звільнення працівника у випадках, передбачених п.4.6.1 цього договору, є юридичними фактами, які породжують цивільно-правовий обов`язок у працівника щодо відповідного відшкодування витрат роботодавця по оплаті навчання. 02 жовтня 2018 року відповідачем на ім`я директора КП «Електротранс» було написано заяву про направлення його на навчання на спеціальність «Водій тролейбуса» за рахунок підприємства (а.с.11). 12 березня 2019 року [PERSON] подав заяву директору КП «Електротранс» про переведення його на посаду водія тролейбуса (пасажирського) з 12 березня 2019 року (а.с. 12). Наказом (розпорядження) про переведення на іншу посаду від 12 березня 2019 року [PERSON] переведено на посаду водій тролейбуса, зі стажуванням на строк 255 год. (а.с. 13). 29 травня 2019 року [PERSON] написано заяву про переведення його на посаду кондуктора громадського транспорту з 30 травня 2019 року (а.с. 14). Наказом (розпорядженням) про переведення на іншу роботу від 30 травня 2019 року [PERSON] переведено на посаду кондуктора громадського транспорта зі стажуванням 2 години (а.с. 15). У інформації щодо заборгованості [PERSON] зазначено, що відповідно до договору від 2018 року № У-У що був заключений між КП «Електротранс» Міської ради міста Кропивницького та фізичною особою [PERSON] підприємство оплачує витрати щодо професійного навчання [PERSON] . Витрати підприємства на навчання склали - 20629 грн. 58 коп. Відповідно до умов вище вказаного договору [PERSON] повинен відпрацювати на підприємстві водієм тролейбусу 3 роки (36 місяців). У разі невиконання вищевказаної умови договору, він зобов`язаний відшкодувати підприємству кошти витрачені на його навчання. Відповідно до інформації, наданої начальником тролейбусної колони [PERSON] не був допущений до самостійної роботи водієм тролейбусу. Тобто, він має відшкодувати підприємству кошти у розмірі 20629 грн. 58 коп. (а.с.16). Як вказано у позовній заяві наразі відповідач продовжує працювати кондуктором громадського транспорту в КП «Електротранс міської ради міста Кропивницького». Як передбачено п.2 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до приписів ст.6 та ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено в ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами ст.525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст.34 Закону України «Про зайнятість населення» в редакції від 05 липня 2012 року №5067-VІ у разі відмови працівника або іншої особи відпрацювати в роботодавця протягом погодженого з ним строку, звільнення з роботи до закінчення такого строку працівник або інша особа зобов`язані відшкодувати роботодавцю витрати, пов`язані з оплатою навчання, або їх частину пропорційно відпрацьованому строку на умовах, що визначаються договором. Відповідно до вимог ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з навчанням працівника, не підлягають задоволенню, оскільки за умовами договору, укладеного між сторонами (п. 5.2), працівник зобов`язався компенсувати підприємству грошові кошти витрачені на навчання, у випадку його відмови відпрацювати на даному підприємстві три роки (без уточнення посади). Знову ж таки згідно розділу 7 договору сторін, грошові кошти витрачені на навчання відшкодовуються на користь роботодавця, у разі звільнення працівника (без уточнення посади). В свою чергу, як встановлено судом відповідач не звільнявся з посади водій тролейбуса КП «Електротранс міської ради міста Кропивницького», а був переведений на іншу посаду на тому ж підприємстві, де і наразі продовжує працювати. Тобто відповідач не звільнений і продовжує працювати в КП «Електротранс міської ради міста Кропивницького», а відтак підстави для відшкодування ним витрат за навчання, виходячи з умов договору сторін, відсутні. Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми витрат на навчання - 20629 грн. 58 коп., оскільки відповідно до договору про професійне навчання у навчальному закладі вартість навчання однієї особи за весь термін навчання, становив 6606 грн. 72 коп. Сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви до суду, відповідно до ст.141 ЦПК України суд відносить на його рахунок.

Outcome: dismissed