Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.1-5,44-48), посилаючись на наступні обставини. 28.07.2008 року між Відритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 0322/0708/45-027 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 23400,00 доларів США з розрахунку 11,90 % річних на строк з 28.07.2008 р. по 28.07.2018 року. У забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, 28.07.2008 року між Відритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк»), та відповідачем [PERSON] був укладений Іпотечний договір 0322/0708/45-027-Z-1 (далі Договір іпотеки), предметом якого є: квартира № 62, загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Барнаульська, буд. 34. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобовязань ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по вищезазначеному Кредитному договору та Договору іпотеки. Відповідач свої зобовязання за вказаним Кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 03.08.2015 року заборгованість відповідача за Кредитним договором склала 368532,04 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 340224,82 грн.; заборгованість за відсотками 28307,23 грн. Тому, просить суд в рахунок погашення основного зобовязання щодо оплати заборгованості відповідача за Кредитним договором № 0322/0708/45-027 від 28.07.2008 року, що становить 368532,04 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 340224,82 грн.; заборгованість за відсотками 28307,23 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру № 62, загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Барнаульська, буд. 34, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] 28.07.2008 року за реєстром № 2664, та зареєстрованого в реєстрі правочинів за реєстраційним № 19341469 шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк». Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, викладені в позовній заяві обставини та заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити (а.с.117,120). Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за його та відповідача відсутності, проти позову заперечують, просять відмовити у задоволенні позову (а.с.121). В матеріалах справи наявні письмові заперечення на позовну заяву (а.с.122-127), які обґрунтовані наступним. Відповідач був добросовісним боржником, погашав заборгованість за кредитом, однак після того, як курс долара значно зріс, він не зміг погашати кредит. Всупереч п.9.2 Кредитного договору, письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, йому направлено не було. Всупереч п.11 Договору іпотеки письмової вимоги з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, йому направлено не було, доказів про направлення такої вимоги не надано. Всупереч положень ст.37 Закону України «Про іпотеку» позивач не проводив оцінку майна. Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 22.03.2017 року у справі № 6-2967цс16, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 28.07.2008 року між Відритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (за Кредитним договором Банк), та відповідачем [PERSON] (за Договором Позичальник) був укладений Кредитний договір № 0322/0708/45-027 (кредитний договір на купівлю житлової нерухомості) (далі Кредитний договір) (а.с.49-57). Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, Банк надає Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 23400,00 доларів США (надалі - Кредит), на строк по 28.07.2018 року включно та на умовах, передбачених у цьому Договорі, а Позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором. Відповідно до п.1.2. Кредитного договору, Кредит надається Банком у готівковій формі через касу Банку або у безготівковій формі на підставі заяви Позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та здійснення розрахунків за Договором купівлі-продажу, зазначеним у п.1.4. цього Договору. Відповідно до п.1.3. Кредитного договору, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього Договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього Договору у випадку і у порядку, встановленому п.6.1., п .8.4 цього Договору. Відповідно до п.1.4. Кредитного договору, кредитні кошти призначені для здійснення розрахунків по Договору купівлі-продажу квартири № 62, загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Барнаульська, буд. 34 (далі «Обєкт нерухомості»). Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, забезпеченням виконання зобовязань Позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у звязку з порушенням ум умов даного Договору та інших витрат Банку, повязаних з одержанням виконання, виступає іпотека Обєкта нерухомості, що придбавається Позичальником за Договором купівлі-продажу, зазначеним в п. 1.4 цього Договору (далі «заставлене майно» або «предмет іпотеки»). Відповідно до п.3.1.1. Кредитного договору, починаючи з 10.09.2008 року Позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих-відповідно до п.3.2. цього Договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (далі Ануїтетні платежі або Ануїтетний платіж) у сумі 334,37 доларів США у чітко встановлений цим Договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання терміну вказаного в абзаці першому цього підпункту п.3.1 Позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту (далі термін здійснення платежів). Відповідно до п.9.1.Кредитного договору, у випадку невиконання Позичальником будь-яких своїх зобовязань за цим Договором та/або умов договору іпотеки, зазначеного в п.2.1. цього Договору, та/або у випадку порушення Позичальником строків платежів, встановлених п.3.1., 3.3. цього Договору, Банк має право вимагати достроковою повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а Позичальник зобовязаний виконати зазначені зобовязання в порядку, передбаченому п.9.2, 9.3. цього Договору. Відповідно до п.9.2. Кредитного договору, вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, направляється Позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою Позичальника, зазначеною в реквізитах цього Договору або адресою, повідомленою Позичальником відповідно до п.5.5. цього Договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням звязку при відправленні Позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення. Відповідно до п.9.3. Кредитного договору, у випадку невиконання Позичальником зазначеної у п.9.2. цього Договору письмової вимоги Банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений в п.9.2 Договору, Банк має право звернути стягнення на Предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором Банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріусу, відповідно до вимог чинною законодавства України та умов договору іпотеки чи скористатися іншими видами забезпеченні виконання зобовязань за цим Договором та/або предявити позов у відношенні Позичальника та задовольнити свої вимоги, що випливають з цього Договору, з будь-якого майна Позичальника. Відповідно до п.11.9 Кредитного договору, усі повідомлення за цим Договором вважаються належним чином відправленими Банком, якщо вони направлені на адресу Позичальника, вказану Позичальником у реквізитах цього Договору, або на адресу Позичальника, повідомлену відповідно до п.п.5.5. цього Договору. 02.09.2008 року між Відритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (за Кредитним договором Банк), та відповідачем [PERSON] (за Договором Позичальник) було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 0322/0708/45-027 від 28.07.2008 року (а.с.58), згідно якої внесли зміни в п.1.3 Кредитного договору та зазначили: з дати підписання цієї Додаткової угоди до Договору Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних. 20.03.2009 року між Відритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (за Кредитним договором Банк), та відповідачем [PERSON] (за Договором Позичальник) було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору № 0322/0708/45-027 від 28.07.2008 року (а.с.59,60), згідно якої внесли зміни в п.1.1 Кредитного договору та зазначили: Банк має право надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 23400,00 доларів США (надалі - Кредит), на строк по 28.07.2028 року включно та на умовах, передбачених у цьому Договорі, а Позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором. Та внесли зміни до п.3.1.1. Кредитного договору та зазначили: починаючи з 10.05.2009 року Позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих-відповідно до п.3.2. цього Договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (далі Ануїтетні платежі або Ануїтетний платіж) у сумі 249,48 доларів США у чітко встановлений цим Договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. Відповідач свої зобовязання за вказаним Кредитним договором належним чином не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.70-73). Станом на 03.08.2015 року заборгованість відповідача за Кредитним договором в гривневому еквіваленті складає 361709,29 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 15421,11 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 325796,64 грн.; заборгованість за відсотками 1297,56 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 27413,12 грн., пеня 8499,53 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.70-73). З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № 0322/0708/45-027 від 28.07.2008 року, 28.07.2008 року між Відритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (за Договором іпотеки Іпотекодержатель), та відповідачем [PERSON] (за Договором іпотеки Іпотекодавець) був укладений Іпотечний договір № 0322/0708/45-027-Z-1 (на купівлю житлової нерухомості) (далі Договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2668 (а.с.61-67). Відповідно до п.2 Договору іпотеки, на забезпечення виконання Основного зобовязання Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно (далі «Майно» або «Предмет іпотеки»), а саме: -квартира № 62, загальною площею 50,8 кв.м, житловою площею 29,8 кв.м. (надалі «Обєкт нерухомості»), яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, в будинку № 34 по вул. Барнаульська, що належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округа [PERSON] 28.07.2008 року за р.2664. Відповідно до п.5 Договору іпотеки, за згодою Сторін Предмет іпотеки оцінюється в 128500,00 грн. (згідно Договору про внесення змін та доповнень №1 від 20.03.2009 року до договору іпотеки (а.с.68,69) п.5 був викладений в наступній редакції: За згодою сторін Предмет іпотеки оцінюється в 178640,00 грн.., що за курсом НБУ на день укладення цього Договору становить у еквіваленті 23200,00 доларів США). Відповідно до п.11 Договору іпотеки, Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем Основного зобовязання повністю або частково, у т.ч. якщо Іпотекодавець не поверне Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з Основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобовязанням та цим Договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобовязання (як основного боргу, так і процентів за ним). При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту Договору випадків Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення Основного зобовязання та зобовязань, передбачених цим Договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору. Доказів направлення відповідачу та отримання відповідачем листа-вимоги банку в матеріалах справи немає. Суд приходить до висновку, що відповідач не був попереджений у відповідності до п.11 Договору іпотеки про усунення порушення Основного зобовязання та зобовязань, передбачених цим Договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Відповідач заборгованість за Кредитним договором до теперішнього часу не погасив, що вбачається з матеріалів справи та не оспорюється у письмових запереченнях на позов. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобовязань ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по вищезазначеному Кредитному договору та Договору іпотеки (а.с.80-94). Як вбачається з [PERSON] з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (Перелік прав вимоги за кредитами) від 25.05.2012 року (а.с.95), ПАТ «Сведбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за договором іпотеки № 0322/0708/45-027-Z-1 від 28.07.2008 року та договором поруки № 0322/0708/45-027-Р-2 від 20.03.2009 року. Відповідно до п.12.3.1. Договору іпотеки, одним зі способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя є передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове регулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобовязаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Згідно з Правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22.03.2017 року у справі № 6-2967цс16, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Отже, у справі, яка переглядається Верховним Судом України, суди, ухвалюючи судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, неправильно застосували норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» слід відмовити. На підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с.97-98). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 03.02.2015 року по 02.06.2015 року та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] (а.с.99). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 71 від 08.04.2015 року було внесено зміни до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» та запроваджено тимчасову адміністрацію на шість місяців з 03.02.2015 року по 02.09.2015 року (а.с.100). Враховуючи викладене, при подачі позову позивач судовий збір не сплачував, так як був звільнений від сплати судового збору у відповідності до п.22 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом). Враховуючи те, що позивачу у задоволенні позову відмовлено, то у відповідності до ч.4 ст.88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 5527 грн. 98 коп. (1,5 % від ціни позову) слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed