Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.05.2018року постановлено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі по 3000,00 грн., щомісячно. Призначаючи аліменти в розмір двох прожиткових мінімумів на дитину, суд виходив із того, що позивач їздив за межі України на роботу. Ця обставина відповідала дійсності, оскільки, в нього була відкрита Польська робоча віза. Позивач зазначає, що на даний час істотно змінились обставини щодо його платоспроможності, а саме в нього закінчився термін дії візи. Спроби знову відкрити собі візу для виїзду за кордон на роботу залишились безрезультатними, у зв'язку із чим позивач не може поїхати за межі України на роботу. Таким чином, фізичної змоги сплачувати аліменти в розмірі по 3000,00 грн. позивач не має, оскільки не має постійного місця роботи в Україні. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду, просить зменшити розмір аліментів та стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] - [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 19.12.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 17.01.2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, згідно якої позов вона не визнає, просить розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Вданому випадку відповідач не обґрунтовує необхідності, за характером спірних правовідносин предмету доказування, у проведенні судового засідання з викликом сторін для заслуховування судом усних пояснень учасників справи, а ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням сторін. Окрім того, слід відмітити, що таке клопотання відповідачем подано з пропущенням строку, визначеного ч. 7 ст. 279 ЦПК України. Суд також враховує, що копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідач отримала 26.12.2018 року (а.с. 25). Проте, у строк встановлений в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористалася своїм право на подання відзиву. Водночас суд враховує, що відповідачем фактично висловлено свою позицію по суті спору, оскільки в поданій заяві вказала, що позов не визнає. За таких обставин суд вважає, що немає підстав для відкладення розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 16.10.2018 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 6). Від даного шлюбу народилася дочка [PERSON] - [INFO], батьками якої є позивач і відповідач (а.с. 5) Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.05.2018 року (а.с. 7-8) постановлено стягувати із позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі по 3000,00 гривень, щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України (зміна розміру аліментів) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Судом встановлено, що на даний час змінився матеріальний стан позивача. Так, позивач на даний час не працює за межами України, 03.08.2018 року повернувся в Україну (а.с. 9-10). Вказані обставини в розумінні ст. 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються із позивача на користь відповідача. Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому ч. 2 ст. 182 передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків, тобто дитину повинен утримувати не лише їх батько, а і її мати. В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів слід врахувати факт перебування дитини на утриманні відповідача; вік дитини (шкільного віку); вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров'я дитини, а так і необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб і самого позивача. Суд враховує, що позивач є фізично здоровою особою, а тому може працевлаштуватися, в тому числі в Україні, та отримувати гідну заробітну плату. Також покликання позивача на те, що він не має наміру більше їздити на заробітки за кордон суд вважає голослівними і такими, що спрямовані на уникнення від сплати аліментів у належному розмірі. Крім того, позивач не представив суду доказів про те, що він перебуває на обліку у центрі зайнятості з метою пошуку роботи. За таких обставин позивач має можливість працювати та виконувати передбачений законом обов'язок щодо утримання дочки [PERSON]. За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд доходить висновку, що позов слід задоволити частково, зменшити розмір аліментів та стягувати із позивача на користь відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес і розвиток дитини та не буде непомірним тягарем для позивача. При цьому у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed