Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що він з 01.02.1983 року по 02.11.2016 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», працював майстром, в минулому формувальник. Був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання № 38 від 07.04.2003 року йому були встановлені такі професійні захворювання: Силікоз І ст., 1/1, s/s. Хронічний обструктивний бронхіт ІІ ст. в фазі ремісії. Емфізема легень ІІ ст. Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху професійного характеру (основний діагноз). Гіпертонічна хвороба І ст. Вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок. РОХП з алгічним синдромом (супутній діагноз). Професійне захворювання виникло через недосконалість технологічного процесу, неефективність засобів індивідуального захисту. Причиною виникнення професійного захворювання стали: робота в умовах підвищеного шуму та в умовах запиленості. Відповідно до довідки спеціалізованої МСЕК м.Суми від 17.06.2014 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності, ступень втрати працездатності склала 60%. За рекомендацією лікарів позивач потребує медикаментозного, санаторного лікування, лікування в реабілітаційній установі. Отримані професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. Зазначає, що відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків та професійних захворювань що спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. За таких обставин просить стягнути з відповідача на свою користь 60000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з підстав зазначених у позові підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити. У судовому засіданні пояснив, що станом на сьогодні, по страховому випадку [PERSON] щомісячно відшкодовується сума втраченого ним заробітку, яка складає 3647,94 грн. Фонд належним чином виконує всі покладені на нього обовязки, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», по двом страховим випадкам позивачу виплачена одноразова допомога, яка за своєю суттю компенсує моральний аспект страхового випадку. Документи, на які посилається позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди, а саме довідку МСЕК і акти за формою П-4 є документами, що підтверджують факт професійного захворювання і встановлення у звязку з цим втрати працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку та ніяким чином не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди. Також зазначив, що з 01.01.2015 р. відповідно до п. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України роботодавцем. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.02.1983 року по 02.11.2016 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», що підтверджується копію трудової книжки (а.с.6-7) Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного-захворювання № 38 від 07.04.2003 року позивачу були встановлені професійні захворювання: Силікоз І ст., 1/1, s/s. Хронічний обструктивний бронхіт ІІ ст. в фазі ремісії. Емфізема легень ІІ ст. Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху професійного характеру (основний діагноз). Гіпертонічна хвороба І ст. Вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок. РОХП з алгічним синдромом (супутній діагноз) (а.с.8) У судовому засіданні встановлено, що згідно висновку МСЕК від 03.06.2003 року [PERSON] встановлено 55% стійкої втрати працездатності у звязку з професійним захворюванням. З довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м.Суми від 17.06.2014 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності вбачається, що [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності, ступень втрати працездатності склала 60% (а.с.9) Абзац 4 статті 1 Закону України від 23.09.1999 р. № 1105-ХІV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1105-ХІV; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей було завданням страхування від нещасного випадку. Згідно з підпунктом «е» пункту 1 статті 21 цього Закону в разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі Фонд) був зобовязаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. За частиною третьою статті 28 Закону № 1105-ХІV за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до частини третьої статті 34 цього Закону моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовувалась Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування повинно було здійснюватися у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Отже, за змістом статей 21, 28, 30, 34, 35 цього Закону право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи характер та обсяг страждань позивача тривалість вимушених змін в його житті та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 11000,00 грн.

Outcome: partial