Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що протягом 2012-2015 років він неодноразово купував розливні напої в торгівельному закладі, розташованому біля входу до магазину «Універмаг» м. Лебедина. В кінці травня 2015 року в присутності представника відділу захисту прав споживачів та дільничного інспектора міліції він в цьому торгівельному закладі здійснив покупку пива, яке було налито у пластиковий стаканчик максимальним обємом 0,42 л., хоча чек було видано на покупку 0,5 л напою. 21.07.2015 року у тому ж ларьку позивач купив квас, налитий продавцем у пластиковий стаканчик максимальним обємом 0,42 л. При цьому чек було видано на покупку 0,5 л квасу вартістю 6 грн. 50 коп. Звернувшись до відповідачки за сертифікатом якості на пластикові стакани позивач його не отримав. Тоді він власноручно обміряв придбаний стакан і математичним шляхом самостійно вирахував його об»єм, впевнившись при цьому, що він є меншим, ніж 0,5 л. Вага стакана, повністю налитого водою склала 420 грам. Незаконними діями відповідачки позивачу була надана матеріальна шкода, яка полягає в недоливі 21.07.2015 року квасу вартістю 0,96 грн.; він був змушений витрачати своє життя і час на роздуми про те, як реагувати на протиправні вчинки відповідачки, які мали місце протягом значного проміжку часу; займатися написанням позову; вивчати відповідне законодавство для захисту своїх права та звертатися до суду. Тому позивач вважає необхідним повідомити про вчинені відповідачкою правопорушення державні органи і звернувся за захистом своїх прав споживача до суду та просив визнати протиправними дії приватного підприємця [PERSON] щодо обрахування споживачів, стягнути з неї на його користь для відшкодування матеріальної шкоди 96 коп., моральної шкоди - 1 000 грн. В судовому засіданні позивач пояснив суду, що звернув увагу на недолив напоїв в торгівельному закладі відповідачки на початку 2015 року. В кінці травня 2015 року в присутності працівників міліції [PERSON] та [PERSON] він придбав там пиво і відніс куплений пластиковий стаканчик до лабораторії Лебединського продовольчого ринку, де його об»єм був перевірений з застосуванням мірного стакана об»ємом 0,25 л. і встановлено, що до придбаного стаканчика вміщається 0,5 л. рідини. Дана обставина не викликала в нього заперечень чи зауважень. Проте, сумніви щодо об»єму куплених напоїв та розміру тари, в яку відповідачка їх розливає в нього залишились і 21.07.2015 року він самостійно у того ж продавця купив 0,5 л квасу, сфотографував цей стакан на фоні лінійки, а 04.11.2015 року в присутності [PERSON] ця тара була переміряна в лабораторії Лебединського продовольчого ринку з застосуванням мірного стакана об»ємом 0,5 л. і встановлено, що до придбаного стакана вміщається 0,42 л. рідини. Вага цього стакана, повністю налитого водою склала 420 грам. При цьому позивач звернув увагу суду на те, що відповідачка, на його думку, уникла адміністративногно покарання за недолив напоїв споживачам і уточнивши свої позовні вимоги, просив визнати протиправними дії [PERSON] щодо обрахування споживачів та ненадання інформації про продукцію; стягнути з відповідачки на відшкодування матеріальної шкоди 96 коп., моральної шкоди - 500 грн. та судові витрати по справі. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, мотивуючи це тим, що вона займається підприємницькою діяльністю відповідно до вимог чинного законодавства, для продажу напоїв застосовує стакани об»ємом 0,5 л., хоча на ринку продається тара і інших розмірів; періодично перевіряє свою тару з застосуванням мірного стакана; при закупівлі [PERSON] напоїв ні її, ні продавця не було поставлено до відома про характер дій позивача, внаслідок чого вона була позбавлена можливості взяти участь в перевірці товару і надати пояснення чи зауваження; а позивачем не було складено жодного письмового документу, який би зафіксував недолив напоїв, обрахування споживачів чи інші недоліки її професійної діяльності. Також вона послалась на те, що чек про покупку товару був виданий на першу вимогу позивача, а у видачі документів щодо відповідності тари чинному законодавству вона не відмовляла а запропонувала прийти і отримати їх через 5 днів, оскільки за її місцем роботи зберігається значний об»єм документів і для відшукання потрібних потребувався певний проміжок часу. Проте [PERSON] за сертифікатом більше до неї не звертався. Під час розгляду справи нею було надано висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи стаканів, а надати сертифікат якості вона не має змоги тому, що сертифікація одноразового посуду не передбачена чинним законодавством України. При цьому вона звернула увагу суду на те, що при перевірці тари, придбаної позивачем з пивом влітку 2015 року в присутності працівників міліції не було встановлено ніяких порушень чинного законодавства. А 21.07.2015 року позивач придбав квас та робив відеофіксацію своїх дій без участі офіційних осіб, без її особистої участі та участі її представника, що на думку відповідачки викликає сумніви і в тій частині, який саме стаканчик був знятий на відеопристрій, а в подальшому через кілька місяців 04.11.2015 року обміряний та зважений позивачем. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що працює продавцем приватного підприємця [PERSON], здійснює продаж товарів в торгівельному закладі, розташованому біля входу до універмагу м. Лебедина відповідно до вимог чинного законодавства. Для продажу напоїв застосовує стакани ємкістю 0,5 л., придбані в різних постачальників, об»єм яких перевіряється власником торгівельного закладу з застосуванням мірного стакана. [PERSON] був одним із покупців її товару, на його прохання вона видала йому чек на покупку напоїв. Іншого разу чек був виданий приватним підприємцем [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що є інспектором відділу внутрішніх справ м. Лебедина і в травні 2015 року на прохання позивача і за розпорядженням свого керівництва був присутнім при тому, як позивач придбав в торгівельному закладі, розташованому біля входу до універмагу стакан пива, після чого відніс цей пластиковий стакан до лабораторії Лебединського продовольчого ринку, де лаборант перевірила його об»єм з застосуванням мірного стакана об»ємом 0,25 л. і встановила, що до придбаного стакана вміщається 0,5 л. рідини. Дана обставина не викликала заперечень чи зауважень ні у свідка, ні в [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що теж є працівником відділу поліції м. Лебедина і в травні 2015 року в його присутності позивач купив в торгівельному закладі біля універмагу в м. Лебедині стакан пива, після чого відніс цей пластиковий стакан до лабораторії Лебединського продовольчого ринку, де його об»єм був перевірений з застосуванням мірного стакана об»ємом 0,25 л. і встановлено, що до придбаного стаканчика вміщається 0,5 л. рідини. Дана обставина не викликала заперечень чи зауважень. Крім того, він повідомив суду, що 04.11.2015 року до нього звернувся позивач і попросив бути присутнім при перевірці ще одного стаканчика в лабораторії Лебединського продовольчого ринку. На цей раз був застосуваний мірний стакан об»ємом 0,5 л. і було встановлено, що до наданого позивачем стакачика вміщається тільки 0,42 л. рідини. З товарного чека (а.с. 2), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що 21.07.2015 року [PERSON] за 0,5 л квасу та стакан сплачено [PERSON] 6 грн. 50 коп. З висновків (а.с. 10-11, 22), досліджених в судовому засіданні вбачається, що посуд одноразового використання, виготовлений ТОВ Андрекс» в 2010 році та ТОВ «Атем» в 2013 році відповідає медичним критеріям безпеки. З накладної (а.с. 23), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що одноразовий посуд в Україні реалізується торгівельними закладами шляхом вільного продажу. З відеозапису, дослідженого в судовому засіданні вбачається, що 21.07.2015 року [PERSON] з прилавка п/п [PERSON] біля магазину «Універмаг» в м. Лебедині було придбано пластиковий стакан з розливним напоєм. Через деякий час, неподалік торгового прилавка позивачем перелито напій з одного пластикового стакана в інший, стакан обміряно учнівською лінійкою і зроблено його відеозйомку. Вислухавши сторони та свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не обґрунтована, позовні вимоги повязані з цивільними правовідносинами, що витікають із захисту прав споживачів і до задоволення не підлягають, так як в судовому засіданні було встановлено, що протягом 2012-2015 років позивач неодноразово купував розливні напої в торгівельному закладі, розташованому біля входу до універмагу м. Лебедина, який належить відповідачці і в нього виникли сумніви щодо кількості придбаного товару та розміру тари, в яку відповідачка розливає напої. Тому він в присутності працівників Лебединського відділу внутрішніх справ в травні 2015 року купив 0,5 л пива, перевірив його об»єм в лабораторії Лебединського продовольчого ринку і впевнився, що до придбаного стакана вміщається 0,5 л. рідини. Проте, сумніви щодо порушення прав споживача в нього залишились і 21.07.2015 року він самостійно у того ж продавця купив 0,5 л квасу, перелив квас в інший стакан, сфотографував один із стаканчиків на фоні учнівської лінійки, а 04.11.2015 року переміряв його в лабораторії Лебединського продовольчого ринку, де було встановлено, що до наданого ним стаканчика вміщається 0,42 л. рідини. Вказані обставини були встановлені з пояснень сторін, показів свідків та матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні. Відповідно вимог ст.ст. 22, 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України особі відшкодовується майнова та моральна шкода, завдані неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відповідно вимог ч. 1 ст. 1209 ЦК України продавець, виготовлювач товару, виконавець робіт (послуг) зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товару, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них. Відповідно вимог ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно вимог ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності,міри, ваги та ціни продукції, на його вимогу продавець зобов»язаний надати контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції Відповідно вимог ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Суд бере до уваги, що згідно вимог ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також те, що згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні позивачем не було доведено те, щовнаслідок порушення вимог чинного законодавства його права споживача були порушеними і йому були завдані матеріальні збитки та моральна шкода. При цьому, суд враховує, що в травні 2015 року позивачем в присутності інших осіб було придбано у відповідачки розливний напій, тару в якій він продавався перевірено в умовах, що викликали в позивача довіру і отримано інформацію, що розмір цієї тари відповідає вимогам чинного законодавства. Дана обставина не викликала у [PERSON] заперечень чи зауважень. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що 21.07.2015 року позивач купив в торгівельному закладі відповідачки пластиковий стаканчик квасу, оплатив вартість 0,5 л. напою та вартість цього стаканчика, після чого самостійно вчинив дослідження тари, а в подальшому звернувся до суду з вимогами відшкодування завданої шкоди, посилаючись на те, що розмір саме цього стаканчика не досягає 0,5 л. Проте, позивачем не було надано в судове засідання ніяких документів чи інших доказів, які б підтвердили, що стакан, з якого він переливав рідину, фіксував відеоаппаратурою а в подальшому через кілька місцяців обмірював в лабораторії є саме тією тарою, яку він 21.07.2015 року купив разом з напоєм в торгівельному закладі відповідачки. Також позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували правильність зроблених ним математичних розрахунків об»єму придбаних напою чи тари. Тому суд вважає, що позивачем не було в судовому засіданні спростовано доводи відповідачки, підтверджені свідком [PERSON] та матеріалами справи (а.с. 2, 10 -11) щодо здійснення відповідачкою підприємницької діяльності відповідно вимог чинного законодавства і належним чином не було доведено порушення його прав споживача. При цьому, суд бере до уваги заперечення проти позову відповідачки [PERSON] в тій частині, що при перевірці тари, придбаної і перевіреної позивачем в травні 2015 року в присутності працівників міліції не було встановлено ніяких порушень чинного законодавства, в той час як 21.07.2015 року позивач придбав квас та робив відеофіксацію своїх дій без участі офіційних осіб, без особистої участі відповідачки та участі її представника, не забезпечивши їм можливість дати пояснення чи заперечення безпосередньо під час закупки і дослідження товару, оскільки ці запереченння стверджуються показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також суд бере до уваги і заперечення відповідачки щодо відмови позивачу в отриманні документів чи інформації, так як її пояснення про надання чеків на товар за першою вимогою позивача та про пропозицію отримати сертифікат на посуд через певний проміжок часу, висловлені з зазначенням цього терміну не були не тільки спростовані, а й оспорені позивачем в судовому засіданні. Тому суд дійшов до висновку, що позивачем в судовому засіданні не було доведено, що відповідачкою його права споживача були порушеними і вважає необхідним в задоволенні позову відмовити. На підставі вище наведеного,

Outcome: dismissed