Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19 лютого помер її чоловік. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги. В липні 2016 року вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але листом від 01 вересня 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку з тим, що нею не надано оригіналів правовстановлюючих документів на майно. Представник позивача у судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив задовольнити позовні вимоги. (а.с. 46). Представник відповідача у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи без його присутності, не заперечував проти позовної заяви. (а.с. 47). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 лютого 2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 441020. (а.с. 5). Позивач по справі є дружиною померлого, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ІІ-ЯК № 0739354. (а.с. 6). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами: літньою кухнею, гаражем, навісом, плавальним басейном, огорожею, цистерною, що розташований в селі Маяки, Біляївського району, Одеської області, по вул. Пушкіна, 9-А, який належав чоловікові на підставі запису в погосподарській книзі Маяківської сільської ради №20/1645, що підтверджується довідкою Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області № 170 від 24 січня 2018 року. (а.с. 7). Згідно до довідки Маяківської сільської ради № 173 від 24.01.2018 року, за житловим будинком, що розташований за адресою: с. Маяки, вул. Пушкіна, 9-А закріплена земельна ділянка площею 0,15 га. (а.с. 8). Відповідно до ст.1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка [PERSON] Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На час відкриття спадщини, позивач постійно проживала разом зі своїм чоловіком за однією адресою, що підтверджується довідками Маяківської сільської ради № 169, 168 та реєстрацією місця проживання у її паспорті громадянина України серії КК 410402. (а.с. 9, 17). В липні місяці 2016 року позивач звернулась до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті чоловіка та листом від 01.09.2016 року № 3428/02-14 державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті чоловіка [PERSON], у звязку з тим, що нею не надано оригіналів правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно, які підтверджують право власності на нього за померлим чоловіком. (а.с. 18). Згідно до спадкової справи № 389/2016 встановлено, що крім позивача інших спадкоємців на вказане майно немає, так як [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини. (а.с. 26-45). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За приписами ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підтверджені належними та допустимими доказами, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved