Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з ДП АПБ «Сокіл» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 3 500,00 грн. за період з 16.08.2012 р. по 20.11.2012 р.; суму середнього заробітку за весь час затримки по день розрахунку у розмірі 9 000,00 грн.; 8 500,00 грн. санкцій статті 175 КК України та 10 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з 20.06.2012 р. по 20.11.2012 р. працював у відповідача на посаді начальника охорони. Згідно до наказу № 51 від 20.11.2012 р. позивача було звільнено з роботи за власним бажанням. Позивач зазначає, що начальником охорони фактично почав працювати з 17.06.2012 р. , але призначений на посаду був лише 16.08.2012 р. Посадовий оклад у позивача був встановлений особисто керівником Насоновим Г.І. і становив 3 000,00 грн. Заробітну плату за серпень 2012 р. позивач не отримав , як і за вересень, жовтень та листопад 2012 року. Остаточний розрахунок відповідачем не проведений і на день звернення до суду, а тому крім всіх належним сум позивач має право і на відшкодування моральної шкоди. В судовому зсіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що відповідно до наказу по особовому складу від16.08.2012 р. позивача було прийнято на підприємство відповідача на посаду начальника охорони. На підставі заяв [PERSON] щодо праці за скороченим робочим тижнем та переведенням на неповний робочий день оплата праці позивачу проводилась відповідно до ст. 56 КЗпП України пропорційно відпрацьованого часу. Заробітна плата повністю виплачувалась позивачу, заборгованість відсутня. Наказом по підприємству від 20.11.2012 р. позивача було звільнено за власним бажанням , в день звільнення [PERSON] було отримано трудову книжку та розрахунок за невикористану відпустку 12 днів, та заробітна плата за листопад 2012 р. Зважаючи на викладене представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] працював в Дочірньому підприємстві «Агентство Професійної Безпеки «Сокіл» на посаді начальника охорони з 16.08.2012 р. по 20.11.2012 р. Наказом № 51 по особовому складу від 20.11.2012 р. позивача було звільнено з посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану відпустку 12 днів. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,установи, організації, провадиться в день звільнення. Приписами ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Приписами ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач зазначає, що під час звільнення відповідачем не було проведено розрахунок. Не виплачена заробітна плата за серпень-листопад 2012 р. З іншого боку, як свідчать надані представником докази позивач отримував заробітну плату пропорційно відпрацьованого часу, у зв'язку із переведенням останнього на неповний робочий день. Долучені до матеріалів справи належним чином засвідчені копії відомостей на виплату грошей за серпень № 94, вересень 2012 р. № 100 та № 105, жовтень 201ё2 р. № 111 та № 116 та листопад 2012 р. № 123 та № 128 позивач отримав належні йому грошові кошти. Крім того, зазначені обставини підтверджуються копіями звітів про суми нарахованої заробітної плати позивача, застрахованої особи та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України. Доказів, які б свідчили про те, що під час роботи в ДП «Агентство професійної безпеки «Сокіл» [PERSON] мав заробітну плату у вказаному ним розмірі, отримано не було. Також не було отримано доказів, які б свідчили про те, що в порушення вимог ст. 116 КЗпП України з позивачем при звільненні не було проведено розрахунку належним чином. Приписами ч. 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд не може покласти в основу рішення пояснення позивача щодо розміру заробітної плати, твердження [PERSON] щодо порушення відповідачем його прав. Зважаючи на встановлені обставини, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. За правилами, передбаченими ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться к разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Беручі до уваги, що під час розгляду справи не втсноалено обставин, які б свідчили про порушення прав позивача, відсутні підстави і для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. Також суд не знаходить підстав для застосування положень закону, який посилює санкції по ст. 175 КК України зважаючи на наявні між сторонами правовідносини, що регулюються нормами чинного трудового законодавства України. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed