Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 11.03.2013 року між позивачем та [PERSON] укладений кредитний договір №287, згідно якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 75000 грн. зі сплатою 54% річних за користування ними. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між спілкою та [PERSON] 11.03.2013 року укладений іпотечний договір, згідно якого відповідач передала в іпотеку іпотекодержателю однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитними договором не виконує, його заборгованість станом на 22 травня 2014 року складає 102119 грн. 27 коп. Оскільки відповідачі на звернення позивача щодо погашення заборгованості не реагують, останній просить розірвати кредитний договір та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме однокімнатну квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу квартири. Встановити спосіб реалізації нерухомого майна, шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною реалізації 300000 грн., стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 15400 грн. та судовий збір. В ході розгляду справи представник позивача позовні вимоги збільшив в частині розміру заборгованості станом на 18 березня 2015 року до 149620 грн. 38 коп., які складаються з основного боргу - 68479 грн. 21 коп., процентів за користування кредитом 31724 грн. 68 коп., пені 49416 грн. 49 коп.. В судове засідання представник позивача не з'вився в поданій суду заяві просив розглядати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання кредитного договору, стягнення з неї суми основного боргу та процентів визнала. Щодо розміру пені та витрат на правову допомогу заперечувала. Пояснила, що нею дійсно було укладено кредитний договір, оскільки їй потрібні були кошти на перекредитування. Після оплати коштів за іншим кредитним договором в сумі близько 40000 грн., витрат за оформлення іпотечного договору на руки вона отримала 4000 грн. Через тяжке матеріальне становище дійсно допустила виникнення заборгованості, але коштів погасити заборгованість вона не має. Щодо звернення стягнення на майно заперечила. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що згодна з розміром основного боргу та процентів за відсотками. Вона обізнана про обставини укладення кредитного та іпотечного договору матір'ю, однак в жодному з них не є стороною, як і співвласником квартири. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, просив зменшити розмір пені, враховуючи суму основного боргу. Заперечив щодо звернення стягнення на квартиру, оскільки відповідачі іншого житла не мають. Суд, вислухавши відповідачів та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне. 11.03.2013 року між Кредитною спілкою «Мікрокредит» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 75000 грн. з кінцевим терміном погашення 11 березня 2016 року. Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України. Анкетою-заявою, випискою із особового рахунку, іншими матеріалами справи підтверджується факт одержання відповідачем передбачених кредитним договором коштів. 11.03.2013 року між позивачем та відповідачами укладено договір поруки №287 відповідно до якого відповідач [PERSON] зобов'язувалась солідарно з відповідачем [PERSON] відповідати перед позивачем за невиконання зобов'язань за кредитним договором. Забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 11.03.2013 року згідно укладеного кредитною спілкою та відповідачем [PERSON] договору іпотеки є нерухоме майно - однокімнатна квартира [ADDRESS], яка на праві власності належить [PERSON]. Розрахунком заборгованості підтверджується факт невиконання відповідачем умов договору та наявність боргу за кредитним договором станом на 18.03.2015 року в сумі 149620 грн. 38 коп., яка складається із заборгованості по кредиту 68479 грн. 21 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 31724 грн. 68 коп., пені 49416 грн. 49 коп. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору [PERSON] порушила узгоджений сторонами графік погашення суми кредиту та допустила виникнення заборгованості. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлюється, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності тиких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ч.1 ЦК України встановлюється, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ч.1 п.1 ЦК України визначено сток (термін) виконання зобов'язання, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень вказаної статті Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому, рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. При цьому суд має визначити початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації. З наявного в матеріалах справи письмового повідомлення вбачається, що позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку, але кошти банку не повернуті, тому в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №287 від 11.03.2013 року слід звернути стягнення на предмет іпотеки, у зазначений позивачем спосіб шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Разом з тим, суд вважає за доцільне визначити початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, а не у розмірі зазначеному позивачем. Суд вважає, що в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до [PERSON] позов заявлений правомірно, оскільки остання всупереч умовам договору не сплачує передбачені ним платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обов'язків, за виконання вказаних зобов'язань поручилась переданим в іпотеку майном, позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог до [PERSON], то вона не є майновим поручителем, а відповідно до ст.546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тобто позовні вимоги до другого відповідача в межах даного позову заявлені безпідставно. Щодо розірвання кредитного договору, то суд вважає, що такі вимоги підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на нормах закону, визнаються відповідачем. При вирішенні вимог про стягнення пені суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з п.3.5 укладеного позивачем та позичальником кредитного договору в ньому визначено сплату відповідачем пені в розмірі 1% від заборгованості по сплаті основної суми кредиту за кожен день прострочення платежів, що згідно розрахунку позивача становить 49416 грн. 49 коп. Враховуючи співмірність вимог із розміром заподіяних збитків, з врахуванням таких істотних обставин справи як майновий стан позичальника, вжиття останнім можливих заходів для виконання умов кредитного договору, відсутність істотних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язань, суд вважає за доцільне зменшити суму пені за прострочення сплати кредиту до 30000 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає судовий збір, в розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог. Разом з тим, враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачем витрат на правову допомогу, пов'язаних саме з вказаним позовом, а також ту обставину, що представник позивача не приймав участь у судових засіданнях при її розгляді суд, підстав для стягнення з відповідача 15400 грн. витрат на правову допомогу не вбачає. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial