Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку по вул. Профспілковій, 35/1 в м. Хмельницькому, посилаючись на те, що 19 січня 2010 року при укладенні зазначеного договору планувалось укладення договору застави. Також [PERSON] свій позов обґрунтовував і тим, що зазначені обставини стались через помилку у розумінні змісту правочину та власного недбальства внаслідок чого відповідач отримав будинок у власність не сплативши за нього коштів, з огляду на викладене, позивач просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Представник відповідача заперечив проти позову, вважає його необґрунтованим та просить суд відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 19 січня 2010 року між [PERSON] та [PERSON]було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Профспілковій, 35/1 м. Хмельницький який був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу [PERSON] Вимогами ч.2 п.15 зазначеного вище договору визначено, що договір сторонами прочитано, його зміст зрозумілий та відповідає волі сторін. Сторони свідчать, що в тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі продажу житлового будинку з надвірною будівлею. Позивач а представник свій позов мотивує тим, що правочин купівлі продажу був укладений внаслідок помилки. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні позивачем та представником не доведено обставин того, що договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Профспілковій, 35/1 м. Хмельницький укладений в наслідок помилки, не встановлено цього і в судовому засіданні. Відповідно до\~ч. 1 ст.\~203, ч. 1 ст.\~215, та ст.\~230 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Недодержання сторонами цієї вимоги може бути підставою недійсності право проти позову зачину. Постановою ВСУ у справі №6-202цс15 від 15.10.2015 року визначено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів» звернуто увагу судів на те, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Оскільки в судовому засіданні зазначених обставин при укладенні договору купівлі-продажу встановлено не було, позивач у судовому засіданні підтвердив, що угоду підписано в наслідок власного недбальства суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, у звязку із чим в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed