Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що постановою інспектора ПОП Баранівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції Краєвського В.Л. серії ГАА №883723 від 02.10.2019 незважаючи на відсутність доказів, що підтверджують вину, його було визнано винним за ч 1 ст 44 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Рішенням Баранівського районного суду від 03.12.2019 залишеним в силі Постановою Сьомого апеляційного суду Вінницької області від 23.01.2020 постанову від 02.10.2019 скасовано, а провадження у справі закрито. З огляду на викладене, позивач вирішив звернутися до суду із зазначеним позовом. Відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК\~України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву згідно якого заперечував щодо задоволення позову. Одночасно звернув увагу суду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів підтверджуючих неправомірність дій поліцейського Баранівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області при складанні відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення передбачене ч 1 ст 44 КУпАП. Крім того, відповідач вважає, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 не є доказом неправомірності дій працівника поліції. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що постановою інспектора ПОП Баранівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції Краєвського В.Л. серії ГАА №883723 від 02.10.2019 незважаючи на відсутність доказів, що підтверджують вину, його було визнано винним за ч 1 ст 44 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Рішенням Баранівського районного суду від 03.12.2019 залишеним в силі Постановою Сьомого апеляційного суду Вінницької області від 23.01.2020 постанову від 02.10.2019 скасовано, а провадження у справі закрито (а.с. 7-14). Згідно зістаттею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначеністаттею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першоюстатті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173,1174цього Кодексу). Згідно зістаттею 1174\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Указане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16. При складанні постанови про накладення адміністративного стягнення відносно позивача мало місце неповне з`ясування обставин справи в результаті чого до нього було застосовано штраф. Вказані обставини свідчать про незаконність дій працівника поліції. Така позиці суду узгоджується із рішенням ВС/КЦС у справі №312/262/18 від 21.10.2020. Таким чином, суд не погоджується з доводами відповідача щодо відсутності доказів незаконних дій працівника поліції, адже дані факти підтверджуються як самою постановою про адміністративне правопорушення, так і рішеннями судів першої та апеляційної інстанції. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За таких обставин, суд вважає доведеним позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків. Водночас при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні питання про розмір моральної шкоди, суд виходить з нетривалості порушення життєвого ритму позивача, пов`язаного з адміністративним провадженням у справі, а також незначний розмір штрафу 425 грн., що загрожував позивачу, що не міг суттєво вплинути на порушення нормальних життєвих стосунків, враховуючи матеріальний стан позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2102 грн. Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати його за рахунок держави.

Outcome: partial