Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що він є власником житлового будинку, який розташовано за адресою Закарпатська область, м. Перечин, вул. Цегельна, №7. У зазначеному будинку позивач проживав разом з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON], де останні й на даний час зареєстровані, однак не проживають вже понад два роки. У 2015 році рішенням Перечинського районного суду шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано, дитину залишено проживати при матері. На даний час відповідачка разом з донькою проживає [INFO], разом із своїм другим чоловіком, з яким вона офіційно зареєструвала шлюб, у його будинку, де є всі умови для проживання та виховання дитини. Оскільки прописка відповідачів створює перешкоди для позивача в укладенні ним договору купівлі-продажу його будинку, відповідачі за адресою реєстрації не проживають понад два роки, тому позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. У судове засідання позивач та його представник адвокат [PERSON] не зявилися, однак представник позивача подав заяву якою просив справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив такі задовольнити. Відповідачі у судове засідання повторно не зявилися, хоча про час і місце проведення такого повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомили, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Перечинської міської ради в судове засідання не зявився, подав заяву якою простив суд розглянути справу за його відсутності, вирішення позову залишив на розсуд суду та не заперечив проти винесення заочного рішення по справі. Представник третьої особи служби у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації в судове засідання також не зявилася, подала заяву якою простила розглянути справу за її відсутності, вирішення позову залишила на розсуд суду, не заперечила проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, що розташований за адресою: м. Перечин, вул. Цегельна, № 7 Закарпатської області належать на праві приватної власності [PERSON], що підтверджено договором дарування будинку від 13 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1406, витягом з Державного реєстру правочинів №12283822 від 13 грудня 2012 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №3132856 від 30 квітня 2013 року. Згідно даних будинкової книги для прописки громадян, що проживають [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані за вказаною адресою. Згідно рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дівоче Барна) [PERSON] розірвано. Дитину [PERSON] залишено проживати при матері. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 71 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила права користування жилим приміщенням, в разі не проживання в ньому без поважних причин протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо.) Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як вказує позивач, при цьому, фактично відповідачі у вказаному будинку не проживають з 2015 року. Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Наявність реєстрації у будинку відповідачів порушує право власності позивача, а саме позбавляє його права розпоряджатись власним будинком на свій розсуд та перешкоджає останньому в укладенні договору купівлі-продажу даного будинку, а тому з урахуванням аналізу наданих доказів, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та таким, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved