Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов договору № б/н від 06.11.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит в розмірі 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідачем не виконуються зобовязання за договором № б/н від 06.11.2007 року, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 16 375,24 грн., яку й просили стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не зявився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, та зазначив, що свої вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з»явився надавши суду заяву в якій просив справу слухати без його участі . Позовні вимоги не визнав і просив відмовити в позові у звязку з пропущенням позивачем строку позовної давності при зверненні до суду. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що 06.11.2007 року між Публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений договір №б/н, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит в розмірі 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7). Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 3.1. Умов та правил надання банківських послуг, позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок, видає держателю платіжну картку, вид та строк дії якої зазначається в заяві клієнта. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, Кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк. Згідно з положеннями Цивільного Кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна, зокрема до вимог про стягнення неустойки - один рік. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України \~сплив \~позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Судом встановлено, що згідно з умовами договору погашення процентів по кредиту здійснюється щомісячно за попередній місяць, а погашення кредиту здійснюється в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (в полі MONTH). Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті, а процентів - кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду 14.05.2015 року (а.с.2). Відповідно до виписки погашення боргу [PERSON] за період з 18.12.2007 року по 31.07.2015 року надходження готівки за платіжними картками від позичальника востаннє здійснювалося 18.04.2012 року у розмірі 2,250 грн.(а.с.56). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин, нарахування штрафів за прострочення платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності і по цих вимогах. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки виходячи з положень ч. 4 ст. 267 ЦК України позивач пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом. Відповідна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13). На підставі вкладеного та

Outcome: dismissed