Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору про визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю вона є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровано три особи, а саме: [PERSON], [PERSON] та їх донька [PERSON] Відповідач зареєстрована, проте з 2012 року по теперішній час проживає в Російській Федерації. Між тим, реєстрація відповідача у Домоволодінні ставить позивача у скрутне матеріальне становище, оскільки нарахування платежів за комунальні послуги здійснюються включаючи всіх зареєстрованих осіб. На підставі вищевикладеного, вона просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 62 у будинку № 37 по вул. Алмазна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та зняти її з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Позивач у судове засідання не зявилась. Від представника позивача [PERSON] надійшла до суду заяву в якій вона просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не прибула, належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомила. Представник позивача [PERSON] надала до суду копію заяви від імені [PERSON] в якій остання визнає позов, проте суд оцінює таку заяву критично, оскільки подано до суду її копію, замість оригіналу та не особисто відповідачем, тому можливості перевірити особу в суду не було. У звязку з чим судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів, за правилами загального позовного провадження. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надійшла заява про проведення розгляду справи за відсутності представника виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, проти задоволення позову заперечень не має. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про право власності на житло серії № Ц-652 від 16.07.1999 року (а.с. 7), договору про визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю серії ВМТ № 341772 від 12.08.2010 року (а.с. 8) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27004510 (а.с. 6), позивач [PERSON] є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з довідки від 31.08.2017 року (а.с. 5) та [PERSON] обстеження квартири у житловому приміщенні (а.с. 9), що засвідчені головою правління ОСББ «Алмазний 37» [PERSON] від 28.08.2017 року, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], проте фактично там не проживає з 2012 року. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України\~передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію\~Конвенції про\~захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що перешкоди створені відповідачем позбавляють позивача можливості користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності нерухомим майном. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Щодо вимог про зняття з реєстраційного обліку суд виходить із наступного. В силу\~ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст.ст. 3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання\~це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно ч.1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що вимога позивача щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача за вищевказаною квартирою є такою, що не підлягає задоволенню, так як визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і є підставою для зняття її з реєстрації. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, на підставі\~ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial