Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що 07.09.2004 року, мати позивача, [PERSON] склала заповіт на усе своє майно на користь [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах кожному. [INFO], [PERSON] померла у віці 95 років, про що в книзі смертей 2012 року серпня місяця 15 числа зроблено відповідний актовий запис за № 2003. По смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 26/100 домоволодіння [ADDRESS]. Після смерті матері позивач звернувся до Третьої Сумської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, що відкрилася по смерті матері, однак дізнався, що незадовго до смерті нею було складено новий заповіт в якому про нього не згадується і все на що він має право - це обов'язкова частка, що складає 1/4 від належної матері частки в домоволодінні. В нотаріальній конторі повідомили, що заповіт складено на користь [PERSON], який приходиться йому братом по матері. Про точну дату складання заповіту нотаріус повідомляти відмовився та повідомив, що надасть таку інформацію лише на вимогу суду. З дійсністю такого заповіту позивач не може погодитися, оскільки на час його складання [PERSON] була у віці 95 років та не усвідомлювала суть і значення своїх дій. Відповідно до довідки, виданої Сумським обласним психоневрологічним диспансером від 06.04.2012 року, [PERSON] перебуває на обліку з 2012 року в консультативній групі в зв'язку з психічним захворюванням. Більше того, мати позивача взагалі не мала наміру на складання нового заповіту. Новий заповіт було складено під впливом відповідача, оскільки, останній скориставшись тим, що мати через похилий вік, майже безпорадний стан та психічні розлади не усвідомлює значення своїх дій відвіз її до відділу реєстрації фізичних осіб Ковпаківського РВ СМУ УМВС України в Сумській області, де їй виготовили новий паспорт замість нібито втраченого старого і потім маючи на руках новий паспорт відповідач відвіз [PERSON] до приватного нотаріуса [PERSON] ([ADDRESS]) де і оформив новий заповіт, яким фактично умисно та чітко усвідомлюючи значення своїх дій, усунув від спадкування позивача. Тому позивач просить визнати заповіт складений [PERSON] 31.05.2012 р. на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] недійсним та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять суд задовольнити позов. У судовому засіданні відповідач та представник відповідача з позовними вимогами не погоджуються, вважають їх необґрунтованими, а факти, зазначені в позовній заяві такими, які не відповідають дійсним обставинам справи. Пояснюють тим, що ще за своє життя [PERSON] розпорядилась своєю власністю: сину [PERSON] на підставі договору дарування р.№ 2335 від 02.10.2000р. було передано у власність 49/100 ч. домоволодіння; йому, [PERSON], як другому сину, було передано у власність 25/100 ч. домоволодіння на підставі договору дарування р. № 1-1056 від 0.07.1996р. На іншу частину домоволодіння у 26/100, на випадок її смерті, був складений заповіт р.№ 27115 від 31.05.2012р., який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] За заповітом належні їй земельна ділянка та домоволодіння заповідається в рівних частках 3-м спадкоємцям: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як вбачається зі змісту заповіту він отримав частку значно меншу ніж мав отримати за заповітом складеним 07.09.2004р., на який посилається позивач. Твердження про те, що матір начебто знаходилась на консультативному обліку у психоневрологічному диспансері не відповідає дійсності, так як незважаючи на похилий вік усвідомлювала значення своїх дій, була у повному розумі та пам'яті, спілкувалася з сусідами та родичами, до лікарів з приводу психічних розладів ніколи не зверталась. Останні роки їй фізично важко було обслуговувати себе та вести побут, тому він завжди знаходився поруч, за допомогою до психоневрологічного диспансеру ні він ні вона не зверталась, бо матір не потребувала такої допомоги. Після смерті матері всі витрати на поховання, установку пам'ятника, витрати на поминальні заходи повністю оплатив він самостійно. Позивач участі в утриманні та похованні матері не приймав, зловживає спиртними напоями, веде антигромадський спосіб життя, веде себе агрессивно, неодноразово вчиняв побиття та висловлював і до теперішнього часу висловлює у його бік погрози, у зв'язку з чим він звертався до правоохоронних органів, на даний час відкрите кримінальне провадження. Представник третьої особи - Третьої Сумської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надано суду клопотання про розгляд справи без участі представника. Третя особа [PERSON] повідомлена про розгляд справи належним чином в судове засідання не з'явилась. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін та третьої особи, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності, оглянувши оригінали окремих документів та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних обґрунтувань. Як було встановлено у судовому засіданні, 07.09.2004 року [PERSON] склала заповіт на усе своє майно на користь [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах кожному /а.с.6/. 31.05.2012 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], номер в реєстрі нотаріальних дій - 2745 на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с. 24/. Згідно свідоцтва про право власності [PERSON] належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] /а.с.8/ Відповідно до довідки, виданої Сумським обласним психоневрологічним диспансером, від 06.04.2012 року, [PERSON] перебуває на обліку з 2012 року в консультативній групі в зв'язку з психічним захворюванням /а.с.10/. Відповідно до договору дарування [PERSON] подарувала [PERSON] 49/100 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що складаються з жилого будинку «Д» - дерев'яний площею 37,7 кв.м., сарай «Е», «Ж», вбиральня «З», погріб «Г», 1/2 частини огорожі №1-4./а.с.26/ Відповідно до технічного паспорту, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] 26/100, [PERSON] 49/100, [PERSON] 25/100. /а.с.9/. Згідно медичної карти амбулаторного хворого № 17331 від 26.03.2012 року [PERSON] встановлено діагноз атеросклеротична лакунарна деменція /а.с. 39-43/. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] у віці 95 років /а.с.7/. Відповідно до спадкової справи [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали до Третьої Сумської державної нотаріальної контори Сумської області заяви про прийняття спадку, [PERSON] подала заяву про відмову від спадку на користь [PERSON] /45-54/. Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного хворого, [PERSON] знаходилась під наглядом дільничого терапевта з 16.10.1995 року з приводу церебрального атеросклерозу 2 ст. з артеріальною гіпертензією, ІХС, дифузного кардіосклерозу СН 2А ст., щорічно оглядалась дільничним терапевтом. Зверталась до лікаря: 16.10.1995 - 18.10.1995 року, 06.08.1997 року, 11.02.1998 - 13.02.1998 року, 14.02.1988 року, 01.02.1999 року, 27.09.1999 року, 12.12.2000 року, 20.12.2001 року, 11.09.2002 року, 01.03.2003 року. Оглядалась вдома дільничним лікарем: 01.08.2003 року, 19.01.2004 року, 14.12.2004 року, 22.02.2005 року, 04.07.2005 року, 21.10.2005 року, 17.02.2006 року, 27.06.2006 року. 20.03.2006 року видана довідка ЛКК, що хвора за станом здоров'я обмежена в пересуванні. З 21.09.2006 року по 02.10.2006 року пролікована в стаціонарі вдома. 23.01.2010 та 05.02.2010 року оглянута терапевтом та дерматологом, діагноз захворювання шкіри шиї. 25.07.2012 року оглянута вдома терапевтом, діагноз церебральний атеросклероз 2 ст. з артеріальною гіпертензією, ІХС, дифузний кардіосклероз СН 2А ст.. 14.09.2012 року хвора померла, видано свідоцтво про смерть [NUMBER]. Посмертний діагноз: а) хронічне порушення мозкового кровообігу 3 ст., б) церебральний атеросклероз 3 ст. з артеріальною гіпертензією./а.с.61/ 28.03.2012 року [PERSON] зверталась до Ковпаківського РВ у м. Суми УДМС України в Сумській області для отримання паспорта в зв'язку з втратою паспорта./а.с.80-81/. Відповідно до акту судово-психіатричного експерта №356 від 07.10.2013 року комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що [PERSON] з березня 2012 року виявила ознаки Сенильної деменції F00.1. Станом на 31.05.2012 року (на момент підписання заповіту) [PERSON] виявила ознаки Сенильної деменції, за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними./а.с.83-87/. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 р. № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», суд при дослідженні експертного висновку повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач та його представник зазначили, що при укладенні оспорюваного заповіту нотаріус перевіряла дієздатність [PERSON], тому вважають, що на момент укладення вказаного правочину [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Також обґрунтовують свою позицію у справі спираючись на показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], щодо відсутності скарг померлої на психічний стан та звернень за психіатричною допомогою. Однак такі твердження є хибними і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки нотаріус не є спеціалістом в області психіатрії і свій висновок про дієздатність робить тільки під час візуальної бесіди з особою, свідки висловлюють свою суб'єктивну оцінку стану людини, тому суд надає перевагу висновку посмертної психіатричної експертизи, оскільки експерти-психіатри є досвідченими та дипломованими спеціалістами в області психіатрії, даний висновок був зроблений ними на підставі медичної документації і висновок відповідає всім вимогам закону. Даний висновок підтверджений в судовому засіданні показаннями свідків - лікарів психіатрів [PERSON], [PERSON] Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Згідно п.18 названої Постанови, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Згідно ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У відповідності з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлює розгляд судом цивільних справ не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи зі змісту ст. ст. 214- 215 ЦПК України, підставою для задоволення позову в цивільному судочинстві є доведеність факту порушення прав, свобод чи інтересу особи, яка звернулась до суду за їх захистом. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають до задоволення. Враховуючи, що заповідач який був дієздатним, уклав заповіт в момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, заповіт підлягає визнанню недійсним. П.2 ч.3 ст.79 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2013 рік» розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи становить 1147 грн. 00 коп. Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача в суді представляв представник - фахівець в галузі права [PERSON], що підтверджується довіреністю від 13.12.2012 року, договором про надання юридичної допомоги від 05.06.2013 року /а.с.11, 120-121/. Як вбачається з матеріалів справи, фахівець в галузі справи [PERSON] провів у судовому засіданні 02.07.2013 року 41 хвилину, у судовому засіданні 01.08.2013 року 80 хвилин, та у судовому засіданні 25.11.2013 року 43 хвилини, тобто всього за 2013 рік у засіданні [PERSON] провів 164 хвилини. З вищезазначеного вбачається, що за годину у судовому засіданні фахівець в галузі права [PERSON] може отримати 458 грн. 80 коп. З цього випливає, що оплата 1 хвилини у судовому засіданні становить 7 грн. 65 коп.(458.80 грн. /за годину/ : 60 /хвилин/ = 7.65 грн.). Відповідно за 164 хв. - 1254.60 грн. (164 /хвилин/ х 7.65 /грн. за хвилину/ = 1254.60 грн.). Так як позовні вимоги задоволені, то час проведений у судовому засіданні (тобто 164 хвилини) становить 1254 грн. 60 коп. Суд вважає, що оплата за складання позовної заяви та надання консультації становить 300 грн., так як позовні вимоги задоволено, за надані послуги сума складає 300 грн. Отже на користь позивача з відповідача слід стягнути на відшкодування витрат на правову допомогу 300 грн. + 1254 грн. 60 коп. = 1554 грн. 60 коп. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи становить 1218 грн. 00 коп. Як вбачається з матеріалів справи, фахівець в галузі справи [PERSON] провів у судовому засіданні 09.12.2013 року 120 хвилин, у судовому засіданні 20.12.2013 року 6 хвилин, у судовому засіданні 27.12.2013 року 6 хвилин та у судовому засіданні 30.01.2014 року 55 хвилини, тобто всього у засіданні за грудень 2013 - січень 2014 року [PERSON] провів 187 хвилини. З вищезазначеного вбачається, що за годину у судовому засіданні фахівець в галузі права [PERSON] може отримати 487 грн. 20 коп. З цього випливає, що оплата 1 хвилини у судовому засіданні становить 8 грн. 12 коп.(487.20 грн. /за годину/ : 60 /хвилин/ = 8.12 грн.). Відповідно за 187 хв. - 1518.44 грн. (187 /хвилин/ х 8.12 /грн. за хвилину/ = 1518.44 грн.). Так як позовні вимоги задоволені, то час проведений у судовому засіданні (тобто 187 хвилини) становить 1518 грн. 44 коп. Так згідно розрахунків за надання послуги та складання позовної заяви фахівець в галузі права [PERSON] одержує 3073,04 грн. /1254,60 грн. + 300 грн. + 1518,44 грн. = 3073,04 грн./. Відповідно договору про надання юридичних послуг від 05.06.2013 року який уклали між собою [PERSON] та [PERSON], товарного чеку № 65 від 05.06.2013 року [PERSON] сплатив за надані послуги [PERSON] 2000,00 грн./а.с.119-121/ та підлягають до стягнення на користь позивача з відповідача. Так як суд не може виходити за рамки договорів то на користь позивача з відповідача необхідно стягнути кошти в розмірі 2000,00 грн.. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача відповідно до задоволених позовних вимог понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved