Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач відмовляється від погашення заборгованості стягнутої за рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09 квітня 2008 року про стягнення з [PERSON] у розмірі 15655 грн. Станом на 01.10.2016 року відповідачем борг не повернуто тому звернувся до суду про стягнення 3% річних та індексу інфляції за період прос рочки розрахунку. У судове засідання представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання з'явився, заперечив проти позову, пояснив суду, що борг погашено 10 грудня 2016 року. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09 квітня 2008 року, що набрало законної сили 22 квітня 2008 року стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 15655 грн. Даними платіжної квитанції від 10 грудня 2016 року підтверджується сплата боргу відповідачем у розмірі 15684 грн. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч.1 ст.626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення 3% річних та індексу інфляції. Суд вважає, що представлений розрахунок позивачем 3% річних та індексу інфляції за період з жовтня 2013 року по жовтня 2016 року є правильним тому позивач має право на стягнення 3% річних - 1425 грн., інфляційні витрати у розмірі - 11802,19 грн., всього 13227,93 грн. тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved