Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.10.2015 року відповідачка звернулася до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області із заявою про взяття її на облік внутрішньо переміщеної особи. Того ж дня відповідачка була взята на облік осіб переміщених з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а у послідуючому їй було призначено допомогу на проживання, яка за її заявами виплачувалася з 26.10.2015 року. В своїх заявах відповідачкою було зазначено, що а ні у неї, а ні у членів її сім'ї немає у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж на тимчасово окупованій території України та районах проведення антитерористичної операції. Разом з цим позивачем встановлено, що за [PERSON] на праві власності була зареєстрована ? частина будинку [ADDRESS], яка згідно рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 22.08.2016 року перейшла у власність [PERSON] за набувальною давністю та була за нею зареєстрована 21.10.2016 року. Тобто, до 21.10.2016 р. ? частина вказаного житла належала [PERSON] і права на призначення щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання за період з 26.10.2015 року по 31.07.2016 року вона не мала. УПСЗН повідомило відповідачку про необхідність повернення виплачених коштів за вказаний період в сумі 16136,32 грн., але вимоги управління нею були проігноровані, переплата допомоги, яка виникла через подання відповідачкою неправдивих відомостей, до цього часу не сплачена. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] вказану суму надмірно виплаченої грошової допомоги. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Відповідачка та її представник проти позову заперечили, пославшись на те, що ? частина будинку [ADDRESS] ще у 2007 році була продана іншій особа, на яку було видано доручення на право оформлення житла. Відповідачка отримала кошти за продане майно і весь цей час вважала, що вказана частка будинку їй на праві власності не належить. Знаючи, що житло нею продане, вона не вказувала відомостей про нього в заявах на призначення допомоги, які подавала до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області. На даний час є рішення суду, яке підтверджує, що теперішній власник будинку фактично володіє ним більш ніж 10 років. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини позовна заява не обґрунтована і не підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. [PERSON] з 23.10.2015 року перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення і згідно поданих заяв їй призначена та виплачується з 26.10.2015 року допомога на проживання. Під час виплати зазначеної допомоги УПСЗН встановило, що за [PERSON] на праві власності зареєстрована ? частина будинку [ADDRESS], яка з 21.10.2016 року на підставі рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 22.08.2016 року (а.с. 29-31) зареєстрована та належить [PERSON], що вбачається з витягу (а.с. 28). З огляду на викладене, управління вважає, що за період з 26.10.2015 року по 31.07.2016 року [PERSON] права на отримання державної допомоги не мала, оскільки грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім'ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, а так як в поданих заявах [PERSON] не вказувала відомостей про наявність у неї зазначеного житла, то сума виплачених коштів за вказаний період в розмірі 16136,32 грн. на думку УПСЗН підлягає поверненню, як безпідставно набуте майно. Однак, суд не може погодитися з такими доводами сторони позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Відповідно до пункту 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. Згідно з п. 6 даного Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто із членів сім'ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. В судовому засіданні було встановлено, що у 2004 році [PERSON] продала належну їй ? частина будинку [ADDRESS] громадянці [PERSON], що стверджується рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 22.08.2016 року (а.с. 29-31), а також не заперечується учасниками справи. Зазначеним рішенням суду встановлено, що [PERSON] набула право власності на вказане помешкання за набувальною давністю, оскільки добросовісно, відкрито та безперервно володіє ним понад 10 років. Як зазначає [PERSON], звернувшись до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області, вона дійсно не вказала про наявність у неї даного житла, оскільки ще у 2004 році продала його іншій особі і весь цей час переконливо вважала, що не є його власником, а те, що особа, яка придбала житло, не оформила його належним чином на себе їй не було відомо. За таких обставин суд вважає, що дії відповідачки по відношенню до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області при призначенні їй та виплаті допомоги переміщеним особам на проживання не можна вважати недобросовісними. Враховуючи те, що виплата сум допомоги була проведена управлінням добровільно, така виплата не є наслідком рахункової помилки УПСЗН, виплата сум була проведена за відсутності недобросовісності з боку набувача, а грошові суми надані фізичній особі як засіб до існування, суд приходить до висновку, що виплачена [PERSON] за період з 26.10.2015 року по 31.07.2016 року сума допомоги в розмірі 16136,32 грн. не підлягає поверненню в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним компенсувати їх за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed