Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування свого позову позивач вказав, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 21.05.2018 року. На момент купівлі квартири відповідач вже був зареєстрованим за вказаною адресою. Відповідач не проживає за вказаною адресою з 2006 року, його теперішнє місце проживання позивачу невідомо. Будь-яких матеріальних витрат на утримання квартири відповідач не несе, позивач змушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних платежів. Факт реєстрації відповідача в квартирі позивача - заважає останньому вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Третя особа в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Будь-яких клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав будь-яких заперечень проти позову і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з такого. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст..81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлені такі фактичні обставини. Згідно копії договору купівлі-продажу від 21.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропілського районного нотаріального округу Донецької області за №1011 Зіма Я.В. (а.с.5) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №124666822 від 21.05.2018 року (а.с.6) квартира за адресою [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] . З позовної заяви вбачається, що відповідач, [PERSON] ., не є членом сім`ї чи родичем позивача. На підставі наведено судом встановлено, що станом на день розгляду справи у суді відповідач - [PERSON] не є ані членом сім`ї позивача, ані власником квартири за адресою [ADDRESS] . Місце проживання відповідача - [PERSON] з 15.12.1992 року зареєстровано за адресою [ADDRESS] , що підтверджується домовою книгою для прописки громадян (а.с.14-17), довідкою виконавчого комітету Білицької міської ради м.Добропілля Донецької області від 20.03.2020 року №1419 (а.с.7), інформацією з виконавчого комітету Білицької міської ради м.Добропілля Донецької області від 09.04.2020 №310 (а.с.21). Відсутність відповідача за вказаною адресою підтверджуються актом ОСББ «Дельта» № 4 від 13.03.2020 року про не проживання особи за місцем реєстрації, з якого вбачається, що [PERSON] , 1976 року народження в квартирі за адресою [ADDRESS] не проживає з 2006 року (а.с.12). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред`явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи викладене, те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що у відповідача відсутнє право власності на вказане житлове приміщення, останній не є членом сім`ї власника картири і не користується вказаним житловим приміщенням, а лише є зареєстрованим в ньому, що чинить певні перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved