Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Магістральна ([PERSON]), 98, смт. Новопсков Луганської області. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок № 98, розташований по вул. Магістральній ([PERSON]) в смт. Новопсков Луганської області. В зазначеному житловому будинку, окрім нього, зареєстрований відповідач, який тривалий час з 2003 року не проживає в належному йому будинку, його речей в будинку не має, однак в добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання він не бажає, чим перешкоджає йому користуватися належним будинком, зокрема, скористатися пільгами, передбаченими законом. У звязку з чим він змушений звернутися до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 28.09.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 29 жовтня 2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання не зявився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просить ухвалити на розсуд суду. Враховуючи заяви учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.1995, посвідченого державним нотаріусом Марківської державної нотаріальної контори, на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: вул. Магістральна ([PERSON]), буд. 98, смт.Новопсков Луганської області. Таким чином, позивач є власником житлового будинку № 98, розташованого по вул.Магістральній ([PERSON]) в смт.Новопсков Луганської області. З довідки про склад сім'ї, виданої 22.08.2018 виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області за вих. № 4139,\~вбачається,\~що позивач\~зареєстрований за\~адресою: вул. Магістральна ([PERSON]), буд. 98, смт. Новопсков Луганської області.\~Разом із\~ним за\~вказаною адресою\~зареєстровані:\~[PERSON],\~[INFO],\~Рубєжна Вєроніка\~Петрівна,\~[INFO],\~та пасинок\~[PERSON],\~[INFO]. Згідно акту підтвердження не проживання, складеного депутатом Новопсковської селищної ради 7 скликання [PERSON], [PERSON], [INFO], фактично за вищевказаною адресою не проживає з 01.03.2003, про що також засвідчили сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказаний акт зареєстрований у виконавчому комітеті Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області 22.08.2018. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач не проживає в житловому будинку за адресою: вул.Магістральна (К . [PERSON]), 98, смт. Новопсков Луганської області, та був відсутній за даною адресою понад шість місяців, а доказів щодо поважності причин відсутності суду не надав, то суд приходить до висновку, що він втратив право користування зазначеним житловим будинком. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон) зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, враховуючи визнання відповідачем позову, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 352,40 грн., та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved