Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому, просить стягнути з [PERSON] на користь Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради кошти щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, які надміру виплачені у сумі 31 366,13 гривень. Обґрунтовуючи позов покликається на те, що 18.02.2015 року, 13.08.2015 року, 16.02.2016 року, 15.06.2016 року [PERSON] зверталась до управління із заявами про призначення її сім`ї щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, як особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, вказавши, що додаткових доходів, крім заявлених, не має. Згідно з поданими заявами їй було призначено державну соціальну допомогу. Допомога призначалася відповідно до поданих заяв від 18.02.2015 року, 13.08.2015 року, 16.02.2016 року, 15.06.2016 року. Під час проведення Державною аудиторською службою України планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Галицьким відділом соціального захисту за період з 01.01.2014 року по 31.08.2016 року позивачем з`ясовано, що [PERSON] не повідомила Галицький відділ соціального захисту про наявність розміщених коштів у сумах, що перевищують 10-ти кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб у її чоловіка [PERSON] , а саме у розмірі 50 000, 00 гривень в Донецькому обласному управлінні ПАТ «Державний ощадний банк України», що призвело до переплати грошової допомоги за період з 18.02.2015 року по 14.08.2016 року. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, з мотивів, наведених у ньому та відповіді на відзив. Просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила повністю, з підстав, викладених у відзиві. Вказуючи, що станом на момент звернення із заявою про виплату соціальної допомоги у відповідача та її сім`ї були відсутні будь-які депозитні рахунки. Позивачу при зверненні із заявами відповідач надавала правдиву інформацію. Також, просила застосувати позовну давність до вимог позивача та відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Також, не подав до суду пояснень на позов. Суд постановив розгляд справи проводити за відсутності представника третьої особи, на підставі наявних у матеріалах справи документів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що позивачу стало відомо про наявність розміщених коштів [PERSON] у сумах, що перевищують 10-ти кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб лише 21.10.2016 року, що підтверджується актом про проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення житлових субсидій та соціальної допомоги від 21.10.2016 року. У свою чергу, Галицьким відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради подано позовну заяву до Галицького районного суду м. Львова 01.07.2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Крім цього, згідно акту планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Галицького відділу соціального захисту за період з 01.01.2014 року по 31.08.2016 року Західного офісу Держаудитслужби Державною аудиторською службою України №04-22/16 від 29.12.2016 року, така ревізія проводилась у період з 29.09.2016 року по 22.12.2016 року. З огляду на вищевикладене, покликання представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Судом встановлено, що на підставі заяв [PERSON] від 18.02.2015 року, 13.08.2015 року, 16.02.2016 року, 15.06.2016 року Галицьким відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради останній призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 18.02.2015 року по 14.08.2016 року. Грошова допомога призначена відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 №505 (далі - Порядок). Позивач вказує, що у результаті проведеної Галицьким відділом соціального захисту перевірки даних, наданих відповідачем, встановлено, що нею не були повідомлені обставини (наявність у її чоловіка депозитного рахунку на суму 50 000, 00 гривень в Донецькому обласному управлінні ПАТ «Державний ощадний банк України»), що вплинули на виплату грошової допомоги. Неповідомлення інформації про наявність на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, у відповідача призвело до надмірної виплати бюджетних коштів на суму 31366,13 гривень за період з 18.02.2015 по 14.08.2016 року. У відповідності до п. 6 Порядку, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2015 року - 1 218 гривень. 10-кратний розмір прожиткового мінімуму становив 12 180, 00 гривень. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2016 року встановлено у розмірі 1 378, 00 гривень, а з 1 травня - 1 450,00 гривень. 10-кратний розмір прожиткового мінімуму з січня 2016 року становив 13 780,00 гривень, з травня 2016 року -14 500,00 гривень. Розміщені у чоловіка відповідача - [PERSON] на депозитному рахунку кошти у розмірі 50 000, 00 гривень, перевищують 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Відповідно до п.11 Порядку, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Галицьким відділом соціального захисту прийнято рішення №2340 від 21.10.2017 року про припинення виплати грошової допомоги. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу (абз.2 п. 11 Порядку). Як зазначає позивач, з метою досудового вирішення справи та врегулювання даного спору 08.11.2016 року, 06.12.2016 року та 18.03.2019 року [PERSON] повідомлено про переплату коштів виплачених надміру та запропоновано повернути борг добровільно. На даний час, належна до повернення сума заборгованості 31 366,13 гривень залишається непогашеною. Однак, дані обставини не підтверджуються письмовими доказами по справі. Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення Державною аудиторською службою України планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Галицьким відділом соціального захисту за період з 01.01.2014 по 31.08.2016 року, про що складено акт 29.12.2016 року №04-22/16 встановлено, що [PERSON] не повідомила Галицький відділ соціального захисту про наявність розміщених коштів у сумах, що перевищують 10-ти кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб у її чоловіка [PERSON] , а саме у розмірі 50000, 00 гривень в Донецькому обласному управлінні ПАТ «Державний ощадний банк України» що призвело до переплати грошової допомоги за період з 18.02.2015 року по 14.08.2016 року. Суд не погоджується з доводами позивача щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, зокрема його посилання на акт планової ревізії та акт проведення перевірки з огляду на нижченаведене. Конституція України встановлює наступне. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46). Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону (стаття 47). Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48). Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55). Кабінет Міністрів України: вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування (стаття 116). Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання (стаття 117). Наведені положення визначають соціальну спрямованість політики держави, як пріоритетний напрям і проголошення людини, її життя, честь і гідності найвищою соціальною цінністю. Основним обов`язком держави є утвердження й забезпечення прав і свобод людини. Відповідно до п.2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 №505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. За рішенням комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві та Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, грошова допомога може надаватися внутрішньо переміщеним особам з інвалідністю, їх дітям, дітям з інвалідністю та особам, що здійснюють за ними догляд, які перемістилися з населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, і не мають можливості повернутися до попереднього місця проживання, у тому числі через потребу у тривалій вторинній (спеціалізованій) медичній допомозі або третинній (високоспеціалізованій) медичній допомозі із цілодобовим спостереженням або у зв`язку із загрозою насильства чи психологічною травмою. Отже, системний аналіз положень вищенаведених нормативних актів свідчить про пріоритетність реалізації соціальної політики в державі по відношенню до громадян, а також про затвердження вищевказаного порядку задля забезпечення даної функції (спрямованості) держави. Зокрема, наведений порядок визначає способи допомоги з боку держави особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Закріплення соціальної спрямованості політики держави у Конституції України підвищує на найвищий рівень відповідальність представників органів виконавчої влади при здійсненні функцій держави, що, в свою чергу, вимагає уникнення зайвого формалізму та ретельного вивчення кожного питання, яке стосується надання того чи іншого виду допомоги громадянам, чого в даному випадку позивачем дотримано не було. За переконанням суду, позивач, при зверненні до суду покладені на нього вищенаведені обов`язки не виконав, фактично обмежившись посиланням на акт планової ревізії та акт про проведення перевірки, які суд відхиляє як докази на підтвердження законності необхідності стягнення коштів з відповідача, з огляду на нижченаведене. Згідно листа заступника голови правління АТ «Ощадбанк» Є.В. Драчко-Єрмоленко від 28.12.2019 року №46-07/12232/19569БТ, депозитний договір №64501204 на ім`я [PERSON] , укладений 14.08.2013 року на суму 50 000,00 гривень у ТВБВ №10004/018 філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» терміном на 6 місяців. Датою закінчення строку дії договору є 14.02.2015 року. Відповідно до п. 14.1.44. ст. 14 ПКУ, депозит (вклад) - кошти, які надаються фізичними чи юридичними особами в управління резиденту, визначеному фінансовою організацією згідно із законодавством України, або нерезиденту на строк або на вимогу та під процент на умовах видачі на першу вимогу або повернення зі спливом встановленого договором строку. Залучення депозитів може здійснюватися у формі випуску (емісії) ощадних (депозитних) сертифікатів. Правила здійснення депозитних операцій встановлюються: для банківських депозитів - Національним банком України відповідно до законодавства; для депозитів (внесків) до інших фінансових установ - державним органом, визначеним законом; Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. ( ст. 1058 ЦКУ). Об`єктом договору банківського вкладу (депозиту) є грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних началах. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу(ст. 1060 ЦКУ). Наведене свідчить про те, що в даному конкретному випадку мало місце закінчення дії договору, з усіма наслідками цієї події, зокрема припинення нарахування відсотків. З цього приводу суд погоджується з доводами представника відповідача щодо того, що відповідач звернулася до позивача вже після припинення дії депозитного договору, відтак вона не порушила обмеження встановлені п. 6 Порядку. Доводи відповідача є логічними та послідовними, узгоджуються з встановленими судом обставинами справи. Так, суд враховує те, що згідно умов договору такий не підлягав пролонгації після закінчення строку на якій він був укладений. При цьому, суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача щодо неможливості надати примірник даного договору (отримання його оригіналу чи копії у банку), оскільки відділення в якому даний договір зберігається знаходиться на тимчасово окупованій території. Крім того, сама поведінка відповідача свідчить про її добросовісність при зверненні до позивача, адже вона, маючи можливість звернутись до органів соціального захисту після затвердження Порядку, тобто 01 жовтня 2014 року, звернулась туди лише 18.02.2015 року, після завершення строку дії депозитного договору. Таким чином, наведене свідчить, що звертаючись до органів соціального захисту відповідач діяла в межах правового поля, лише після набуття права на отримання відповідної допомоги та після усунення обставин, які являлися причиною обмеження в отриманні даної допомоги. Логічними в цьому контексті виглядають пояснення представника відповідача щодо наявності певних складнощів у знятті коштів з рахунку, адже це було викликано рядом об`єктивних обставин, зокрема необхідністю відкриття рахунку в іншому відділенні, перевірки даних по наявності депозитного договору, який був укладений у відділенні, що знаходиться на тимчасово окупованій території. Таким чином, той факт, що грошові кошти були зняті не в день закінчення дії депозитного договору, а через деякий проміжок часу (близько 1 місяця) не доводить того, що у відповідача продовжував діяти депозитний договір, а лише вказує на наявність не знятих з рахунку коштів після закінчення строку дії депозитного договору. Вказані доводи відповідача, за переконанням суду, позивачем спростовані не були. З наведеного вбачається, що на час звернення до Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради із заявою про надання [PERSON] та її сім`ї щомісячної адресної допомоги, а саме 18.02.2015 року, у відповідача та її сім`ї строк дії договору припинився. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що доводи позивача про надання відповідачем недостовірної інформації є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.4ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради є необґрунтованою та не підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed