Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняти з реєстрації. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 06.07.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Нікуліною О.М., № 12-492. З 22.01.2013 року в спірній квартирі був зареєстрований рідний брат позивача [PERSON] на теперішній час у квартирі зареєстрований позивач та [PERSON] Позивач зазначив, що відповідач з моменту реєстрації та по сьогоднішній час в квартирі не проживав жодного дня. Ніяких особистих речей у квартирі немає та ніколи не було. Зазначив, що відповідач ніколи не надавав коштів на утримання житла. Він сам сплачує всі комунальні послуги. Крім того, він не має можливості оформити субсидію на квартиру, у зв`язку з реєстрацією в ній відповідача, що ставить позивача у скрутне становище. У зв`язку з цим, він був змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 22.02.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 22.01.2020 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходило. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст. 223 ч.4, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не з`явилася, надали заяву в якій просили розглянути справу у відповідності до норм матеріального та процесуального права без участі представника Департаменту. Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.07.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Нікуліною О.М., № 2-494. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] житловою площею 31,1 кв.м., загальною площею 46,6 кв.м. Ця квартира [ADDRESS] належить спадкодавцю [PERSON] , [INFO], померлого [INFO] , на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 15.09.2011 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний № 7-11-315868-Ц2, зареєстрованого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 12.10.2011 року, номер запису в реєстровій книзі П-7-32112. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , номер запису про право власності: 26933879, дата та час державної реєстрації: 06.07.2018. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку КП «Жилкомсервіс» дільниця № 46 від 16.01.2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у вищевказаній квартирі з 22.01.2013 року. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач хоча і зареєстрований у спірній квартирі, однак в ній не проживає, житлом не цікавиться, не сплачує комунальні послуги. Особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Реєстрація відповідача за спірною адресою носить формальний характер. Як вбачається з акту про не проживання особи за місцем реєстрації, складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за аресою [ADDRESS] , починаючи з травня 2011 року [PERSON] фактично не проживає. За зазначеною адресою з 1999 року по сьогоднішній день проживає [PERSON] . У судовому засіданні були допитані свідки, а саме: свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] його друг. Він знає, що [PERSON] його брат. Також пояснив, що в спірній квартирі проживає позивач, [PERSON] ніколи не проживав у зазначеній квартирі. Свідок [PERSON] , пояснив, що знаком з позивачем десь 15 років, вони товаришують. Він часто буває у нього вдома, але ніколи не бачив там [PERSON] . Свідок [PERSON] , пояснила, що проживає з 2014 року разом з позивачем та з дитиною. Знає, що [PERSON] брат позивача, однак він ніколи не проживав у квартирі. Вона допомагала [PERSON] доглядати за вітчимом. Також зазначила, що ні замки, ні двері у квартирі позивач не міняв. Відповідно до положення ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа. Судом встановлено, що в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , значиться зареєстрованим [PERSON] , який фактично не проживає за вказаною адресою більше року, що є підставою вважати його таким, що втратив право користування квартирою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в зазначеному вище приміщенні, порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеною квартирою, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується іншої частини позовних вимог щодо зобов`язання зняти відповідача з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , то суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині з наступних підстав. Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial