overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, вказуючи, що 30.11.2012 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір №12515/12-Ф2. Відповідно до договору позивач надав кредит [PERSON] у сумі 2 500,00 грн. зі строком користування 12 місяців та за яким відповідачка зобов*язалася своєчасно повертати кредит, сплачувати кожні тридцять календарних днів плату за користування кредитом з розрахунку 0,13 % від суми залишку кредиту за кожний день користування (відповідно п.2.1). За час користування кредитом відповідачкою були прозведені слідуючі платежі: 28.12.2012 р. - 270,00 грн., 22.01.2013 р. - 270,00 грн., 27.02.2013 р. - 270,00 грн., 05.04.2013 р. - 300,00 грн., 26.04.2013 р. - 270 грн., 29.05.2013 р. - 270,00 грн., 25.06.2013 р. - 270,00 грн., 27.07.2013 р. - 270,00 грн. Більш ніяких платежів прозведено не було. Залишок по кредиту становить 875,55 грн. У зв'язку з несвоєчасною прозведенністю платежів станом на 18.09.2014 року загальна сума заборгованості становить 1 351, 32 гривень, тому представник позивача і звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, а також судового збору на його користь. Представник позивача в судове засідання не з*явився, але залишив заяву, в якій позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідачка в судове засідання не з*явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, тому що доводи позивача підтверджуються дослідженними у судовому засіданні доказами: - відповідно до кредитного договору №12515/12-Ф2 від 30.11.2012 року [PERSON]. був наданий кредит у сумі 2 500,00 грн; - згідно заяви, [PERSON] просила надати їй кредит на суму 2 500,00 грн.; - відповідно розрахунку заборгованості, [PERSON] має заборгованість у сумі 1 351,32 грн. Таким чином, у судовому засідання підтвердився факт того, що відповідачка має заборгованість за кредитним договором, але добровільно не сплатила борг, не виконала забов*язання по кредитному договору, тоді як Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши 1 351 (одну тисячу триста п*ядесят одну) гривню 32 копійки основної суми простроченої заборгованості з відповідачки на користь позивача. Відповідно ст.88 ЦПК України, судові витрати понесені відповідачем при звернені до суду по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою, вказуючи, що з 2004 року споживачем електроенергії за адресою [ADDRESS] був [PERSON], на ім'я якого в ПАТ «Одесаобленерго» було відкрито особистий рахунок № [NUMBER]. 18.05.2007 року між ПАТ «Одесаобленерго» та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією побутовим споживачем № [NUMBER]. Під час перевірки об'єкту споживача неодноразово виявлялися порушення споживачем правил користування електричної енергії для населення, затверджених постановою КМУ від 26.07.99 року № 1357, на підставі чого були складені акти про порушення правил.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Власником іншої 1/3 частини квартири є відповідач. Але у зв'язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право власності за законом у порядку спадкування. Оскільки він є власником 1/3 частини квартири, просив суд визнати за ним право власності на ? її частину. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Відповідач до суду повторно не явилася, належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи позивач є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS], інші дві 1/3 частини належать відповідачу та [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 2.08.2001р. Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, зареєстрованого у реєстровій книзі за №4-18167. [INFO] померла [PERSON], мати позивача, після смерті якої відкрилася спадщина на 1/3 частину спірної квартири. Факт, що позивач є сином померло [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Після звернення до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності за законом у порядку спадкування, позивачу була прийнята постанова про відмову у вчинення нотаріальної дії. Таким чином, суд вважає, що на підставі ст.1261 ЦК України, позивач, який є сином померлої і спадкоємцем першої черги, мешкає у спірній квартирі, фактично прийняв спадщину, оскільки був у встановленому Законом порядку зареєстрований у ній, набув право власності на половину від 1/3 частки квартири, власницею якої була померла [PERSON] Оскільки позивач є власником 1/3 частки спірної квартири і має право на спадкування 1/6 частини тієї ж квартири після смерті спадкодавця - [PERSON], то шляхом складанням часток за ним слід визнати право власності на ? частину вказаної квартири. Згідно зі ст.1261 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив наступне. 22.01.2016р. помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Після смерті батька позивач прийняв спадщину, однак оформити документи в порядку спадкування не може, оскільки на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: м.Коростишів, вул.Сергія Панасюка, 72 (попередня назва вулиці 50 р. ВЛКСМ) накладено заборону та арешт. Позивач являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, своєчасно звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою, спадкова справа заведена. Однак при оформленні спадкових прав нотаріусом було виявлено наявність заборон на майно та арешт. Причини накладення арешту та заборони позивачу невідомі. Оскільки нотаріальною конторою було відмовлено у знятті заборон та арешту на нерухоме майно, що перешкоджає вступу у спадкові права, тому позивач просить позов задовольнити, зняти заборони та арешт на нерухоме майно. В судове засідання позивач, представник позивача не зявилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримує та просить суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності учасників процесу. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.01.2016 року помер [PERSON] (а.с.10). Спадкоємцем майна померлого є позивач. Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на жилий будинок, який знаходиться за адресою: м.Коростишів вул.50р.ВЛКСМ, 72, власник - [PERSON], накладено арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 3005726, зареєстровано: 23.03.2006р. реєстратором Коростишівською державною нотаріальною конторою Житомирської області, підстава обтяження: ухвала б/н, 15.09.1999р., суд Коростишівського району, та заборона на вказане нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 2922672, зареєстровано 28.02.2006р. реєстратором Коростишівською державною нотаріальною конторою Житомирської області, підстава обтяження: ухвала б/н, Коростишів райсуд (а.с.14). Згідно положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про скасування арешту та заборони на вказане нерухоме майно є законними та обґрунтованими, а тому підлягають повному задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що відповідач на грунті тривали неприязних відносин розбив в його будинку пять віконних склопакетів та чотири скла у двох деревяних рамах, чим спричинив майнову шкоду у розмірі 5700,00 грн. Внаслідок злочинних дій відповідача йому також було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 3000,00 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), установив наступне. Позивач надав до суду позов про стягнення майнової та моральної шкоди. Ці обставини обґрунтовує доказами, доданими до позову. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, яке регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, як вбачається з листа Прокуратури Донецької області Красноармійської місцевої прокуратури від 29.02.2016 р. № /05-89/2276 вих.16, по кримінальним провадженням № 12014050500001195 та № 12014050500002052 за фактом побиття вікон у будинку [PERSON] кримінальне провадження триває. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову, оскільки відсутні належні та допустимі докази за фактом побиття вікон у будинку [PERSON]

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в обґрунтування якої посилається на те, що йому на праві власності належить 14/25 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок №2а по вулиці Новгородська в м.Одесі, а іншому співвласнику відповідачу по справі [PERSON] належать 11/25 часток. Загальна площа земельної ділянки за вказаною адресою 677 кв.м. Оскільки між ними є спір щодо порядку користування земельною ділянкою, просив суд визначити згідно висновку земельно-технічної експертизи №819124 порядок користування, надавши йому у фактичне користування земельну ділянку площею 379 кв.м. Відповідач до суду не явився, заперечень на висновок експерта не надав. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно\~ст.358 ЦК України, співвласник має право на надання йому в володіння, користування частки майна в натурі, відповідної до його частки в спільній частковій власності. Як вбачається з наданих документів, домоволодіння №2а по вул.Новгородська в м.Одесі на праві спільної часткової власності належить позивачу - 14/25 часток (а.с.12-13), відповідачу - 11/25 часток. Домоволодіння\~розташоване на земельній ділянці площею 677 кв. м. Між сторонами існує спір щодо порядку та меж користування земельною ділянкою за вказаною адресою. Як вбачається з висновку\~судової земельно-технічної експертизи №819124 від 2.07.2016 р., експертом запропоновано один варіант порядку користування земельною ділянкою співвласниками, а саме: позивачу пропонується виділити в користування земельну ділянку площею 379 кв.м., з приляганням до фасадної, лівої, правої і задньої зовнішніх меж земельної ділянки, що включає, в тому числі, площу зайняту частиною житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Е», а відповідачу земельну ділянку площею 298 кв.м. з приляганням до фасадної і правої зовнішніх меж ділянки, що включає, в тому числі, площу зайняту частиною житлового будинку літ. «А». Графічно варіант порядку користування земельною ділянкою відображений в додатку №1 до вказаної експертизи. З урахуванням викладеного, оскільки інших варіантів поділу земельної ділянки суду не запропоновано, а запропонований варіант відповідає часткам сторін у спільній частковій власності, суд вважає за можливе задовольнити позов в повному обсязі. Судові витрати суд покладає на відповідача за правилом\~ст.88 ЦПК України відповідно до\~задоволених вимог: витрати по сплаті позивачем вартості експертизи 3171,60 грн. та судового збору 487,20 грн., а разом 3658,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в обґрунтування якої посилається на те, що йому, та його батькам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Його батько та матір померли. Після їх смерті він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у звязку з тим, що частки батьків на квартиру не були визначені, тому просив суд визначити, що померлим батькам та йому належала по 1/3 частки квартири і визнати за ним право власності на 2/3 частки квартири у порядку спадкування. Представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідача до суду не явився. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи позивачу, та його батькам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.7). 4.03.2008р. померла [PERSON], а 17.01.2017р. помер [PERSON] (а.с.8-9). Позивач прийняв спадщину після померлих батьків у порядку ст.1268ч.3 ЦК України, оскільки був зареєстрований та фактично проживав з батьками на день їх смерті (а.с.5,14). Позивач звертався до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак 12.09.2017р. отримав відмову у звязку з тим, що частки батьків на квартиру не були визначені (а.с.15). Відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У звязку з тим, що позивач є спадкоємцем першої черги, зареєстрований та проживає у [INFO], а отже фактично прийняв спадщину, та те, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, суд вважає що право позивача підлягає захисту, а отже за ним слід визнати право власності на 2/3 частину цієї квартири в порядку спадкування після смерті батька та матері. Щодо вимоги про визначення розміру часток у спільній сумісній власності співвласників квартири, суд зазначає, що за нормою ст.370 ЦК України право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, мають виключно співвласники, а оскільки [PERSON] та [PERSON] померли, то у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в обґрунтування якої посилається на те, що на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, за його батьком визнано право власності на 1\\3 частину квартири. Його батько помер та не встиг зареєструвати своє право власності на вказану частину квартири. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька, просив суд визнати за ним право власності на вказану частину квартири [ADDRESS]. Позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача до суду не явився, надав суду письмову заяву про слухання справи у його відсутність, не проти задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14.11.2011р. за [PERSON] визнано право власності на 1\\3 частину квартири [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили. 1.12.2014р. [PERSON] помер не встигнув зареєструвати на себе право власності на 1\\3 частину вказаної квартири. 15.11.2015р. державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на користь позивача, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1\\3 частину вказаної квартири у звязку з тим, що спадкодавець [PERSON] не зареєстрував своє право у встановленому законом порядку. 23.03.2016р. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], на 2\\3 частини вказаної квартири. У звязку з тим, що позивач є спадкоємцем першої черги, зареєстрований та проживає у [INFO], а отже фактично прийняв спадщину, суд вважає що право позивача підлягає захисту, а отже за ним слід визнати право власності на 1/3 частину цієї квартири в порядку спадкування після смерті батька.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в обґрунтування якої посилається на те, що на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, за його батьком визнано право власності на 19\\100 частину будинку №1 по вулиці Глінки Композитора в м.Одесі. Батько помер та не встиг зареєструвати своє право власності на вказану частину квартири. Оскільки позивач є спадкоємцем після смерті за заповітом, а інші спадкоємці на спадщину не претендують, просив суд визнати за ним право власності на вказану частину будинку. Позивач підтримав позовні вимоги. Відповідачі з позовом погодилися. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 7.12.2006р. у справі №2-1331/06 за [PERSON] визнано право власності на 19/100 частин будинку №1 по вул.Глінки Композитора в м.Одесі. Ухвала набрала законної сили. Позивач є сином [PERSON] [INFO]. 21.07.2015р. [PERSON] помер не встигнув зареєструвати на себе право власності на 19\\100 частину вказаного будинку. Постановою від 19.09.2016р. третьої Одеської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У звязку з тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом, суд вважає визнати за ним право власності на 19/100 частин вказаного будинку в порядку спадкування після смерті батько.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в обґрунтування якої посилається на те, що на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, за його матірю визнано право власності на 2\\9 частину квартири. Мати померла та не встигла зареєструвати своє право власності на вказану частину квартири. Оскільки позивач є спадкоємцем після смерті за заповітом, просив суд визнати за ним право власності на вказану частину квартири [ADDRESS] і Петрова в м.Одесі. Позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] до суду повторно не явився, повідомлявся належним чином про час та місце слухання справи. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON], не проти задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи рішенням Київського районного суду м.Одеси від 22.09.2010р. за [PERSON] визнано право власності на 2\\9 частину квартири [ADDRESS] і Петрова в м.Одесі. Рішення набрало законної сили. 8.04.2015р. [PERSON] померла не встигнув зареєструвати на себе право власності на 2\\9 частину вказаної квартири. 16.12.2015р. державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на користь позивача, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2\\9 частину вказаної квартири у звязку з тим, що спадкодавець не зареєстрував своє право у встановленому законом порядку. 25.11.2015р. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], на 4\\9 частини вказаної квартири. У звязку з тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом, суд вважає визнати за ним право власності на 2/9 частину цієї квартири в порядку спадкування після смерті матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточненою, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Геоморас» про розірвання договору, стягнення матеріальної та моральної шкоди. В позовній заяві позивач посилається на те, що 24.07.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір №ЛУК-520/240713 купівлі-продажу алюмінієвих конструкцій, вартість яких була сплачена позивачем. Посилаючись на неякісно виконаний монтаж вікон та протікання вологи зі сторони встановлених відповідачем вікон до приміщення квартири та замочування стін і підлоги, просить суд розірвати договір купівлі-продажу від 24.07.2013 року, стягнути з ТОВ «Геоморас» грошові кошти, сплачені за договором, матеріальну та моральну шкоду. В судове засідання з`явилася представник позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник пояснила суду, що позивачем були сплачені грошові кошти за договором купівлі-продажу від 24.07.2013 року. У зв`язку із неякісно виконаним монтажем вікон, після дощу через встановлені віконні конструкції до квартири позивача потрапляла волога. На підтвердження обставин позову послалася на висновок №05-12/14 ПП «Проект», у відповідності до якого причиною затікання стін і перекриття квартири відповідача є негерметично виконана гідроізоляція вузлу примикання віконного блоку до полу. Також повідомила, що після вищевказаних затікань в квартирі позивача здійснено ремонт. У зв`язку із істотними порушеннями умов договору позивачу спричинена матеріальна та моральна шкода, порушено право власності позивача, спричинені моральні страждання. У зв`язку з тим, що представник позивача не змогла пояснити обставину здійснення ремонту місця замокання, судом зобов`язано позивача особисто з`явитися до суду, у судовому засідання оголошена перерва. На наступне судове засідання позивач та його представник не з`явилися до суду, неявка була визнана без поважних причин.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в порядку Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» в якій просили суд визнати недійсним кредитний договір №014/0049/74/60564 від 20 липня 2006 року, укладений між [PERSON] та АТ «[PERSON] Аваль». Предявлені вимоги мотивовано тим, що 20 липня 2006 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0049/74/60564, за яким позичальник отримав кредит в сумі 97 600 доларів США. Умовами договору було визначено надання кредиту позичальникові на умовах сплати процентів за користування ним за ставкою 13,25 % річних. На думку позивача, надання банком кредиту [PERSON] в іноземній валюті суперечило ст.99 Конституції України, адже імперативними приписами вказаної норми визначено, що грошовою одиницею в Україні є гривня, яка є єдиним законним засобом платежу. Оскільки надання банком позичальнику кредиту у вигляді кредитної лінії та проведення останнім дій відносно виконання своїх зобовязань в іноземній валюті за своєю природою є валютною операцією, то вона повинна проводитись в Україні на підставі відповідної ліцензії НБУ.

Outcome: dismissed