Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до\~\~ПрАТ «Азовелектросталь», зазначивши, що з 31.01.2012 року по 15.10.2014 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, який не провів із ним повний розрахунок при звільненні. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі близько 15000 грн., яку йому повинні були нарахувати, а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 15.10.2014 року по день ухвалення рішення. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надавши заперечення, з яких вбачається, що позовні вимоги визнано лише в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 10561,63 грн., а в решті позовних вимог просила відмовити. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 31.01.2012 року по 15.10.2014 року перебував у трудових відносинах\~\~в ПрАТ «Азовелектросталь», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.11). Згідно з вимогами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Наявність факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі вбачається з наданої суду довідки, з якої видно, що за період з 01.08.2014 р. по грудень 2014 р. заборгованість (з урахуванням утриманих податків і зборів) складає 10561,63 грн., в тому числі заборгованість з виплати компенсації за невикористану відпустку та вихідна допомога, у звязку з чим суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Суд, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку із ним по заробітній платі при його звільненні, вирішує питання про розмір стягуваної суми, виходячи з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з пунктом 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). З наданого суду відповідачем розрахунку середнього заробітку позивача вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] при восьмигодинному робочому дні за останні повні два місяці роботи перед звільненням складала 279,27 грн. Суд бере за основу саме цей розрахунок, оскільки він відповідає вимогам «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З моменту звільнення позивача з ПрАТ «Азовелектросталь» по день ухвалення рішення (з 16.10.2014 року по 09.09.2015 року) відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу на 2014-2015 р. минуло 225 робочих днів. Таким чином, суд встановив, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду складає 62835,75 грн. (225 днів х 279,27 грн. = 62835,75 грн.) і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 733 грн. 97 коп., від сплати якого був звільнений позивач на момент звернення з позовом, в розмірі 1 % від загальної суми задоволених вимог в розмірі 73397,38 грн.

Outcome: partial