Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно поданої заяви № б/н від 30.08.2011 року [PERSON] отримав в АТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 11800.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зобовязався повернути борг на умовах, визначених договором. Але свої зобовязання належним чином не виконав, що створило заборгованість, яка станом на 30.06.2018 року склала 116636,94 грн. В добровільному порядку питання щодо повернення боргу між сторонами не вирішено, а тому позивач просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» вказану суму боргу та усі понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, в наданій заяві позов підтримав та просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову частково заперечив. Вважає, що у відповідача дійсно утворилась заборгованість за кредитним договором, але у меншому розмірі ніж заявлено в позові. Погоджується із заборгованістю по тілу кредиту у розмірі 11683,73 грн. При цьому зазначає, що позивачем нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи зі ставки 27,60 % річних, а підвищення процентної ставки за користування кредитними з 01.09.2014 року банк здійснював без дотримання процедури погодження з позичальником в односторонньому порядку, що суперечить вимогам закону, а тому вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом, виходячи з процентної ставки 27.6 % річних. Зазначає, що нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору припинилося, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам за період з 01.03.2017 року по 30.06.2018 року є безпідставними. З огляду на викладене, представник [PERSON] вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню на загальну суму 20130,73 грн. з яких: тіло кредиту 11683,73 грн.; проценти за користування кредитом 8447 грн. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, повязані зі спорами про виконання зобовязань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, так як в судовому засіданні було встановлено наступне. 30.08.2011 року згідно поданої за № б/н [PERSON] отримав в АТ КБ «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який зобовязався повертати в строки та на умовах, визначених сторонами. Однак, свої зобовязання порушив, що створило заборгованість за кредитом. Згідно розрахунку позивача заборгованість [PERSON] станом на 30.06.2018 року склала 116636,94 грн., яка складається з наступного: 11683,73 грн. заборгованість за кредитом; 104953,21 грн. заборгованість за відсотками за період з 30.08.2011 року по 31.01.2018 року. Однак, суд частково погоджується з такими розрахунками АТ КБ «Приватбанк», виходячи з такого. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610\~ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 4\~ст. 1056-1 ЦК України\~\~у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Отже, у разі наявного спору щодо правильності підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди, тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора. Суд вважає, що підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами понад 27,6 % з 01.09.2014 року банк здійснював без дотримання процедури погодження з позичальником, оскільки доказів того, що [PERSON], як позичальник, письмово повідомлявся про такі зміни в матеріалах справи відсутні і вході судового розгляду стороною позивача надані не були. Тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом, виходячи з процентної ставки саме 27,6 % річних. З розрахунку заборгованості вбачається, що поточна заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами у позичальника виникла з 26.10.2013 року, тобто, після закінчення пільгового періоду, впродовж якого банк проценти за користування кредитними коштами не нараховував. Анкета-заява, яку підписав відповідач, не містить строку дії укладеного між сторонами кредитного договору, а тому позичальник повинен повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами до дня закінчення строку кредитування, тобто по 28.02.2017 року. Ураховуючи, що заборгованість по тілу кредиту визначена у сумі 11683 грн 73 коп., то за користування кредитними коштами за вказаний період банк має право на стягнення коштів за процентами в розмірі 8447 грн. Нарахована заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами поза межами дії кредитного договору, а саме з 01.03.2017 року по 30.06.2018 року стягненню не підлягає. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 20130,73 грн., яка складається з наступного: 11683,73 грн. заборгованість за кредитом; 8447 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. В іншій частині позовних вимог суд вважає необхідним АТ КБ «Приватбанк» відмовити. На підставі вище наведеного,

Outcome: partial