Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з означеним позовом. В обґрунтування позову послався на те, що вона є рідною матір'ю [PERSON]. 28 липня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі - [INFO] у них народилась донька - [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 17 лютого 2010 року. Починаючи з 2005 року [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] проживали з позивачем за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] позивач стала опікуватися долею онуки - [PERSON] До часу звернення з позовом доглядає та утримує її, піклується про її здоров'я та всебічний розвиток. Відповідач - батько онуки позивача участі у вихованні, догляді та утриманні дитини не приймає, жодної матеріальної допомоги не надає, з дитиною не спілкується, чим на думку позивача ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки. Позивач намагається максимально забезпечувати всі потреби онуки, займається вихованням дівчинки, проявляє турботу про фізичний та духовний розвиток дитини, купує їй одяг, взуття інші необхідні речі, докладає всіх зусиль, щоб дівчинка отримувала відповідне для її віку та потреб харчування. Відповідач надав суду заяву, в якій вказав на визнання ним позову. В судовому засіданні 17 липня 2017 року судом задоволено заяву представника позивача про витребування доказів у справі. Зобов`язано Центральний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження, складених під час примусового виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2008 року за позовом [PERSON] до [PERSON], за яким 27 грудня 2013 року видано виконавчий лист № 203/8232/13-ц. Докази отримані судом 10 серпня 2017 року. В судовому засіданні 19 вересня 2017 року судом прийнято уточнений позов позивача. Ухвалою суду від 25 жовтня 2017 року в задоволенні клопотання представника Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради про передачу справи за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська відмовлено. Ухвалою суду від 25 жовтня 2017 року до участі в справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради. Ухвалою суду від 17 листопада 2017 року зобов`язано Орган опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, отриманий судом 20 грудня 2017 року. Представник позивача в судове засідання не з`явилася надавши заяву про можливість розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Від Органу опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника з урахуванням позиції, висловленої у висновку. Від Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради заяв повідомлень про причини неявки не надходило. Представник в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, що не є підставою для відкладення розгляду справи. Від неповнолітньої [PERSON] до суду надійшла заява про підтримку вимог позову щодо позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника. Позовна заява у відповідності до положень п.11 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим міським бюро реєстрації актів цивільного стану м. Смоленська 07 грудня 1972 року. [INFO] у батьків: [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON], про що в Книзі записів актів громадянського стану про народження 31 жовтня 2001 року зроблено відповідний запис № 344, що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Кіровським управлінням юстиції м. Дніпропетровська. 17 лютого 2010 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що у Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 23 від 17 лютого 2010 року. Прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], виданим Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Матеріали справи свідчать, що 27 грудня 2013 року та в подальшому [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] /а.с.37/. 03 листопада 2016 року [PERSON] зареєстрована з позивачем за адресою: [ADDRESS] /а.с.12/. Дитина навчається в 9 класі гімназії № 3 м.Новомосковська Дніпропетровської області /а.с.13/. [INFO] [PERSON] померла, про що в Книзі реєстрації смертей 04 січня 2017 року було зроблено відповідний актовий запис № 9, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 04 січня 2017 року. Учасниками справи, з урахуванням подання відповідачем заяви про визнання позову визнано, що після смерті [PERSON] [PERSON] стала опікуватися [PERSON] Доглядати та утримувати її, піклуватися про її здоров'я та всебічний розвиток. Відповідач участі у вихованні, догляді та утриманні дитини не приймає, жодної матеріальної допомоги не надає, з дитиною не спілкується. З матеріалів виконавчого провадження, отриманого судом від Центрального ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області вбачається наявність заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] перед [PERSON] в розмірі 47292,75 грн. станом на 10 грудня 2014 року. Виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». У відповідності до висновку Органу опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради № 16/587 від 20 грудня 2017 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON]», Виконавчий комітет Центральної районної у місті Дніпрі ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON]. Підставою для висновку вказано наступне. Відповідно до довідки Новомосковського кооперативного коледжу економіки та права ім. С.В.Литвиненка від 23 жовтня 2017 року № 545 [PERSON] є студенткою навчального закладу з 01 вересня 2017 року, навчається на контрактній основі. Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Новомосковської міської ради 04 грудня 2017 року, за адресою: [ADDRESS], неповнолітня [PERSON] мешкає у сім'ї її бабусі [PERSON]. Умови для проживання задовільні, [PERSON], 2001 року народження забезпечена всім необхідним для нормального проживання, виховання, навчання. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Новомосковської міської ради відділу реєстрації та обліку громадян від 29 листопада 2017 року № 6059 за адресою: [ADDRESS], мають реєстрацію [PERSON], неповнолітня [PERSON]. Відповідно до письмових заяв [PERSON], [PERSON] від 29 листопада 2017 року неповнолітня [PERSON] зі своєю мамою [PERSON] проживали з 2005 року за адресою: [ADDRESS]. За весь час проживання батька дитини [PERSON] жодного разу не бачили. Після смерті [PERSON] неповнолітня [PERSON] мешкає разом з бабусею [PERSON], яка займається вихованням дівчинки та матеріально її утримує. Відповідно до письмової заяви неповнолітньої [PERSON] від 23 листопада 2017 року вона не заперечує проти позбавлення батьківських прав біологічного батька [PERSON]. Відповідно до письмової заяви [PERSON] від 23 листопада 2017 року він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON]. Враховуючи, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої [PERSON]. При вирішенні спору суд виходить з наступних норм процесуального законодавства. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено нормами ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, суд виходить з того, що спірні правовідносини між сторонами регулюються наступними нормами матеріального законодавства. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них від повільності, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За ч.1 ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень (стаття 258 СК України). В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням визнання учасниками справи тих фактів, що відповідач, маючи можливість приймати участь у вихованні дитини, не виконує своїх батьківських обов'язків, а також враховуючи те, що відповідач погодився із позовом, чим визнав своє ухилення від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини, підтвердив байдужість до подальшої її долі, враховуючи думку дитини, висновок органу опіки та піклування, з урахуванням того, що визнання позову відповідачем в цій частині не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приходить до висновку, що аргументи позивача в цій частині позову обґрунтовані підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами. Також, враховуючи те, що невиконанням своїх батьківських обов`язків відповідач порушує права дитини та позивача, яка, як бабуся дитини, захищає права та інтереси онуки при зверненні до суду, суд приходить до висновку про порушення бездіяльністю відповідача прав та інтересів позивача та дитини, внаслідок чого підстави, наведені позивачем в якості підстав для звернення з позовом обґрунтовані та необхідно позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, оскільки це повністю відповідає інтересам дитини. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення піклування, суд виходить з того, що спірні правовідносини між сторонами регулюються наступними нормами матеріального законодавства. За ч.4 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. За ст.243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно зі ст.244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. За ч.1 ст.55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена (ст.59 ЦК України). Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. З урахуванням наданого суду висновку органу опіки та піклування та враховуючи думку дитини, яка досягла 14 років, те, що мати дитини померла, а батько дитини позбавлений батьківських прав, позивач є бабусею дитини, відповідає критеріям, передбаченим СК України та ЦК України для піклувальника, не входить до переліку осіб, передбачених ст.212 СК України, які не можуть бути усиновлювачами та піклувальниками, суд доходить до висновку, що в даному випадку порушені права та інтереси дитини та з метою дотримання прав та інтересів дитини, яка досягла 14 років, враховуючи згоду на це позивача необхідно призначити піклування над дитиною, визначивши позивача - піклувальником. З урахуванням визнання учасниками справи тих фактів, що відповідач, маючи можливість приймати участь у вихованні дитини, не виконує своїх батьківських обов'язків, а також враховуючи те, що відповідач погодився із позовом, чим визнав своє ухилення від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини, підтвердив байдужість до подальшої її долі, враховуючи думку дитини, висновок органу опіки та піклування, з урахуванням того, що визнання позову відповідачем в цій частині не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приходить до висновку, що аргументи позивача в цій частині позову обґрунтовані підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами. Також, враховуючи те, що невиконанням своїх батьківських обов`язків відповідач порушує права дитини та позивача, яка, як бабуся дитини, захищає права та інтереси онуки при зверненні до суду, суд приходить до висновку про порушення бездіяльністю відповідача прав та інтересів позивача та дитини, внаслідок чого підстави, наведені позивачем в якості підстав для звернення з позовом обґрунтовані та необхідно позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, оскільки це повністю відповідає інтересам дитини. Вирішуючи позов про стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача суд виходить з того, що спірні правовідносини між сторонами регулюються наступними нормами матеріального законодавства. За ч.2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, за ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням постановлення судом рішення про позбавлення батьківських прав, про призначення піклувальника та того, що станом на день розгляду справи дитина, яка не досягла повноліття проживає разом з бабусею, яка є позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги в утриманні дитини не надає, про що свідчить визнання ним позову, суд приходить до висновку, що аргументи позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів є обґрунтованими та докази, на які позивач посилається в обґрунтування даних аргументів належні, допустимі та достовірні. Так, не надаючи матеріальну допомогу в утриманні дитини відповідач порушує як інтереси дитини, так і інтереси позивача, який опікується дитиною і з відповідача належить до стягнення на користь позивача аліменти на утримання дитини. Таким чином матеріали справи та виниклі між сторонами правовідносини свідчать про те, що аргументи позивача в цій частині позову обґрунтовані підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. При визначенні виду та розміру аліментів, які необхідно встановити до стягнення суд виходить з того, що позивач просив визначити розмір аліментів в частці від заробітку, матеріали справи не містять доказів на підтвердження негативного стану здоров`я дитини та не містять доказів наявності у власності дитини нерухомого майна. Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження перебування на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, негативного стану здоров`я відповідача, що свідчить про наявність можливості сплачувати аліменти на утримання дитини, водночас не містять матеріали справи і доказів на підтвердження наявності у власності відповідача рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. З огляду на викладені вище норми законодавства та обставини, встановлені в судовому засіданні суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з уточненим позовом, а саме - з 19 вересня 2017 року. Інших даних про матеріальний стан платника аліментів, а також стан здоров'я дитини і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. При цьому, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору в сумі 1653,63 грн., тобто не в повному обсязі з урахуванням відстрочки сплати судового збору за три позовних вимоги, задоволення позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду судом справи по суті, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати у справі, понесені позивачем при сплаті судового збору - 960,00 грн. з відповідача та відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за вирахуванням несплаченого під час звернення з позовом судового збору, усього на суму 693,63 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved