Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що він являється власником квартири [ADDRESS] (номер запису про право власності: 23113568; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1393794546101), на підставі договору довічного утримання та догляду, укладеного 31.10.2017 року між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , від імені [PERSON] , від імені [PERSON] , від імені [PERSON] , від імені [PERSON] , від імені [PERSON] , та [PERSON] . За вищевказаною адресою зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі понад 20 років не проживають у цьому будинку та не несуть витрат на його утримання, не приймають участі у ремонті цього житла. Місце реєстрації відповідачів у житловому будинку позивача не пов`язане з їх фактичним місцем проживання, однак сам факт реєстрації відповідачів у спірному житлі, без фактичного проживання у ньому, враховуючи намір позивача, як власника, вільно володіти, користуватися, а також розпорядитися таким житлом, перешкоджає у повноцінній реалізації права власності. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів наведених у ньому. Відповідачі у судове засідання не з`явились. 15.04.2021 року подали до суду заяву про визнання позову та розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 31.10.2017 між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , від імені [PERSON] , від імені [PERSON] , від імені [PERSON] , від імені [PERSON] , від імені [PERSON] , та [PERSON] укладено договір довічного утримання та догляду/а.с.13-18/. На підставі\~вказаного договору,\~ [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 102163400 від 31.10.2017 року та інформаційною довідкою № 244546698 від 16.02.2021 /а.с.19-21/. Відповідно до будинкової книги, за вищевказаною адресою зареєстровані колишні власники: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується також інформацією з Реєстру територіальної громади Галицького району м. Львова станом на 02.02.2021 року/а.с.22-29/. Як встановлено\~судом,\~місце реєстрації\~відповідачів у\~житловому будинку\~ [ADDRESS] не пов`язане з їх фактичним місцем проживання, а тому реєстрація місця проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] , має формальний характер. Відповідачі проживають у Канаді, м. Торонто, та є громадянами Канади, що стверджується копіями паспортів та відповідних посвідчень/а.с.31-40/ Згідно акту\~від 03.02.2021\~року,\~складеного комісією\~в складі\~майстрів з\~експлуатації житлового\~фонду Львівського\~міського комунального\~підприємства «Айсберг»,\~зі слів\~сусідів,\~ [PERSON] ,\~1964\~р.н.,\~ [PERSON] ,\~1961\~р.н.;\~ [PERSON] ,\~1990\~р.н.;\~ [PERSON] ,\~1993\~р.н.,\~зареєстровані,\~але фактично\~не проживають\~за адресою\~ [ADDRESS] .\~Даний факт\~засвідчили сусіди\~ [PERSON] , [PERSON] /а.с.30/. Відповідно до ч. 1\~ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Права власника житлового будинку визначені\~ст.383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1ст.156\~ЖК, ч.1ст.405\~ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.4\~ст.156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Згідно\~ст.72 ЖК , визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України, член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Беручи до уваги те, що в ході розгляду справи встановлено, що відповідачі мають інше житло та не проживають у буд. [ADDRESS] протягом 20 років часу, їх особисте майно у квартирі відсутнє, останні не беруть участі в утриманні житла, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили інтерес до такого житлового приміщення, а тому позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставними. З огляду на наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає до задоволення. При цьому, суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує прав, інтересів інших осіб, тому визнання позову відповідачами слід прийняти. Розподіл судових витрат слід провести на підставі ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved