Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом, мотивуючи тим, що він мав на праві власності вантажний автомобіль марки «RENAULT», модель «MAGNUM AE430», реєстраційний номер (д.н.з.) [NUMBER], 1997 року випуску, колір - червоний та напівпричіп марки «PACTON», реєстраційний номер (д.н.з.) [NUMBER], 1992 року випуску, колір - сірий. В кінці 2009 року, позивач вирішив продати вказане рухоме майно. Дізнавшись про намір продати вантажний автомобіль та напівпричіп, громадянин [PERSON] (надалі - відповідач), виявив бажання його придбати. Сторони погодили всі істотні умови купівлі - продажу рухомого майна та відповідач погодився придбати вантажний автомобіль та напівпричіп за 35 000 доларів США. 24 грудня 2009 року відповідач сплатив позивачу 15 000 доларів США, а починаючи з 2010 року сплатив ще 4 200 доларів США, при цьому решту суми відповідач зобов'язався сплатити протягом наступних півтора року. В свою чергу позивач переоформив вантажний автомобіль та напівпричіп на відповідача по справі. Щоб закріпити досягнуті домовленості, відповідач 17 червня 2011 року власноруч склав боргову розписку, де зазначив, що він зобов'язується до 01 листопада 2011 року повернути позивачу по справі решту суми в розмірі 15 800 доларів США. Станом на день подачі позовної заяви до суду відповідач не виконав зазначені зобов'язання шляхом сплати позивачеві всієї суми боргу, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за борговим забов'язанням в сумі 183 280 (сто вісімдесят три тисячі двісті вісімдесят)грн. та судові витрати у формі судового збору в сумі 1832 (одна тисяча вісімсот тридцять дві)грн. 80 коп. Відповідач в судові засідання призначені на 27.10.2014 року та 03.11.2014 року не з`явився, про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не подавав, а тому суд зі згоди позивача на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що відповідач [PERSON] придбав у позивача вантажний автомобіль марки «RENAULT», модель «MAGNUM AE430», реєстраційний номер (д.н.з.) [NUMBER], 1997 року випуску, колір - червоний та напівпричіп марки «PACTON», реєстраційний номер (д.н.з.) [NUMBER], 1992 року випуску, колір - сірий. 24 грудня 2009 року відповідач сплатив позивачу 15 000 доларів США, а починаючи з 2010 року сплатив ще 4 200 доларів США, при цьому решту суми відповідач зобов'язався сплатити протягом наступних півтора року. 17 червня 2011 року відповідач власноруч склав боргову розписку, де зазначив, що він зобов'язується до 01 листопада 2011 року повернути позивачу по справі решту суми в розмірі 15 800 доларів США. Станом на день реєстрації позовної заяви в суді, відповідач не виконав зазначені зобов'язання шляхом сплати позивачеві всієї суми боргу. Вказані обставини справи встановлені дослідженими судом матеріалами справи. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (ч.3 ст. 202 ЦК України). Правочин має вчинятись у формі встановленій законом (ч.4 ст. 203 ЦК України). Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з ч 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. 4 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд вважає, що письмове зобов'язання відповідача від 17.06.2011 року, що підтверджується виданою відповідачем позивачеві розпискою підтверджують укладення договору позики між сторонами, оскільки відповідають вимогам ст. 1047 ЦК України, а відтак за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань виникають правові наслідки передбачені ч. 1 ст. 1048, ч 1 ст. 1049, ч.1 ст. 1050 ЦК України. Відповідач не надав суду будь-яких доказів того, що він виконав свої зобов'язання належним чином за вказаним договором позики та повернув грошові кошти позивачеві. Таким чином, відповідач не виконав вимоги ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача неповернутих грошових коштів в сумі 183 280 (сто вісімдесят три тисячі двісті вісімдесят)грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат з відповідача по відшкодуванню судового збору в сумі 1832 (одна тисяча вісімсот тридцять дві)грн. 80 коп. підлягають згідно ст.88 ЦПК України задоволенню.

Outcome: approved