Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, де просить позбавити відповідача права користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації, а саме квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.07.2016 року №612. Відповідач в даній квартирі значаться зареєстрованими, хоча фактично проживає на території Російської Федерації, та з 2000 року у вказаній квартирі не проживає і не з'являється, за комунальні послуги не сплачує, його особистих речей в квартирі немає. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми з володінням, користуванням, розпорядженням майна та вчинення інших дій на власний розсуд, тому позивач звернувся в суд за захистом своїх прав. [PERSON] посилається на ч.2 ст.405 ЦК України та просить з врахуванням того, що відповідач, як член сім'ї не користується житлом, визнати його втратившим право користування житловою квартирою. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечили проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено наступне. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.07.2016 року №612, позивачу належить на праві власності 1/3 частка квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Олександрійської міської ради від 27.04.1999 року згідно з розпорядженням виконкому Олександрійської міської ради від 27.04.1999 року №14475, право власності зареєстровано Олександрійським МБТІ 18.05.1999 року реєстр.№9904/84. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, станом на 18.07.2016 року, власником 1/3 частки квартири [ADDRESS], являється [PERSON] Згідно з договором купівлі-продажу від 13.11.2017 року №908 2/3 частки квартири [ADDRESS] належить [PERSON] Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 13.11.2017 року співвласником 2/3 частки квартири [ADDRESS] являється [PERSON] Згідно з актом КП «Житлогосп» від 12.09.2016 року №835 [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2000 року. Відповідно до довідки КП «Житлогосп» від 13.06.2017 року №382 [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS]. Таким чином, суд вважає встановленим, що з 2000 року відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS], що перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належною йому на праві приватної власності квартирою, відповідно до ст. ст.319, 383 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про визнання особи втратившим право користування жилим приміщенням, розглядається відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст., ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України.

Outcome: approved