Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з Держави Україна в його користь 1 000 000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями судді Личаківського районного суду м.Львова. Позов мотивовано наступним. Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 23.01.2015р. відмовлено у відкритті провадження у справі за його позовом до Апеляційного суду Львівської області та Держави Україна. Вважає дану ухвалу завідомо неправосудною. Оскільки ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.04.2015р. вищевказана ухвала скасована, вважає, що Личаківським районним судом м.Львова завдано йому моральну шкоду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Подав заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Представники відповідача в судове засідання не прибув. Дослідивши докази, суд відмовляє в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно звертався до Личаківського районного суду м.Львова з позовом та ухвалою судді даного суду від 23.01.2015р. йому відмовлено у відкритті провадження. Дана ухвала оскаржена позивачем та 28.04.2015р. Апеляційним судом Івано-Франківської області скасована. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що на підставі ст.56 Конституції України, на яку покликається в своєму позові позивач, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в тому числі майнової та моральної шкоди також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними. В той же час, ухвала Личаківського районного суду м.Львова від 23.01.2015р. не визнана завідомо неправосудною, а тому, твердження позивача з цього приводу є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Крім того, як роз'яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Так, позивач, не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, оскаржив її до апеляційної, а потім і касаційної інстанції. Слід врахувати і те, що відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Однак, позивач не скористався наданим йому Цивільним процесуальним кодексом правом, в судове засідання не прибув та не подав іншим чином жодних доказів підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а суд в судовому засіданні не здобув. З огляду на зазначене, а також те, що відшкодування моральної шкоди не може слугувати позивачу джерелом для збагачення, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу матеріальної моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed