Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що він має з відповідачкою спільну дитину, яка проживає разом з нею. За рішенням суду з нього на корись відповідачки на утримання їх дитини стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини від його доходу. Посилаючись на те, що відповідачка витрачає стягнуті на утримання дитини аліменти не за цільовим призначенням, позивач просить зменшити розмір аліментів до 1/6 частини його доходів. Відповідачем подано зустрічний позов із вимогами про збільшення розміру аліментів до 1/3 частини доходів позивача. В обґрунтування вимог зустрічного позову, позивач посилається на погіршення стану здоров`я дитини, у зв`язку із чим ростуть витрати на утримання дитини. Позивач і його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з викладених у заяві підстав; щодо вимог зустрічного позову, перечили та просили відмовити в його задоволенні як необґрунтованого. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили щодо заявлених вимог та пояснили, що відповідач витрачає аліменти на утримання дитини; зустрічний позов просили задовольнити з викладених у ньому підстав. Також, відповідачкою надано відзив на позов у якому вона вказала на обставини щодо утримання дитини та хвороби останньої. Вислухавши вступне слово сторін і їх представників та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. Як вбачається із змісту довідки № 43023 від 20.06.2019 року державного виконавця, судовим наказом судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2017 року стягнуто із позивача на користь відповідача на утримання їх дитини аліменти в розмірі 1/4 частини усіх доходів щомісячно (а.с. 21 - 22). Наведену обставину сторони в судовому засіданні не заперечили і не оспорили. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного. Згідно із нормою статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також, норма частини другої статті 186 СК України, на яку посилається позивач, передбачає, що у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Натомість, під час розгляду справи по суті в судовому засіданні не встановлено нецільового витрачання аліментів відповідачем. Зокрема, додані до позову та надані суду під час розгляду справи письмові документи, а саме: заява позивача від 08.07.2019 року про контроль за цільовим витрачанням аліментів, лист Васильківської РДА № 623/12.140 від 05.12.2019 року, акт обстеження умов проживання від 13.06.2019 року, довідки і листи Калинівського НВК № 87 від 18.05.2018 року, № 130 від 29.10.2019 року, № 155 від 23.12.2019 року, № 139 від 07.11.2019 року і № 153 від 23.12.2019 року та виписки із банківських карток, - не підтверджують факту нецільового витрачання аліментів відповідачем (а.с. 10, 11, 12, 13, 14, 23, 24 - 25, 26). Тобто, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, факт нецільового витрачання аліментів відповідачем, не підтверджено відповідними доказами. Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину нецільового витрачання аліментів відповідачем. У зв`язку з цим, наведені за змістом позовної заяви доводи позивача щодо нецільового витрачання аліментів відповідачем, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними фактичними доказами. Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. При цьому, у суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні стороною позивача її процесуальних прав і виконання обов`язків щодо доказів. Отже, під час розгляду справи в судовому засіданні, судом не встановлено існування передбачених нормою частини другої статті 186 СК України підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки позивачем не доведено перед судом факту нецільового витрачання аліментів відповідачем. Одночасно, суд враховує зміст отриманої відповідно до положень статті 93 ЦПК України заяви свідка [PERSON] , яка містить ствердну відповідь відповідача на запитання № 10 позивача щодо витрачання аліментів на дитину (а.с. 156 - 157). Стосовно вимог зустрічного позову, суд погоджується із запереченнями представника позивача щодо підстав зустрічного позову та відповідного посилання відповідача на норми сімейного законодавства. Так, обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, відповідач посилається на норму статті 192 Сімейного кодексу України, вказуючи на погіршення стану здоров`я дитини, як на «інший випадок, передбачений СК України». При цьому, погіршення стану здоров`я дитини сторін дійсно підтверджується доданими до зустрічної позовної заяви медичними документами (а.с. 69, 70 - 71, 72, 73). Однак, суд зважає на норму частини першої статті 185 СК України, відповідно до якої, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, в силу наведеної норми спеціального закону, хворобу дитини слід вважати особливою обставиною, яка викликала додаткові витрати на дитину. Як наслідок, витрати на дитину, що пов`язані із її хворобою, не є іншим випадком для зміни розміру аліментів, що передбачений статтею 192 Сімейного кодексу України, як вважає позивач. Таким чином, у врахуванням вимог наведених норм законодавства та встановлених судом обставин щодо правовідносин сторін, суд приходить до висновку про відсутність підстав для змини розміру аліментів як у бік збільшення, так і у бік зменшення. За таких обставин, в задоволенні первісного і зустрічного позовів слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed