Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 02.05.2017р. сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої він отримав легкі тілесні ушкодження, в звязку з чим з 02.05.2017р. по 19.05.2017р. проходив амбулаторне лікування. Шкоду його здоровю завдано джерелом підвищеної небезпеки автомобілем марки Ореl, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Останній рішенням суду визнаний винуватим в ДТП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована АТ «СК «АХА Страхування», яке в даному випадку зобов'язане відшкодувати йому як потерпілій особі шкоду, заподіяну його здоровю, в тому числі шкоду, повязану з вимушеною тимчасовою втратою працездатності. З метою отримання грошового відшкодування він звернувся до страховика із відповідними заявами, надавши всі необхідні документи. Однак, страхове відшкодування було виплачено йому не в повному розмірі - страховик виплатив лише страхове відшкодування витрат на лікування в розмірі 1920,06грн. та моральної шкоди в розмірі 96,00грн., без відшкодування середньої заробітної плати за час тимчасової втрати працездатності в розмірі 12362,76 грн., яка обчислюється шляхом множення його середньоденної заробітної плати за місцем роботи в ТОВ «ЗАХИСТ-ТЕХНО» (686,82грн.) на час тимчасової втрати працездатності (18 днів). Просить стягнути з відповідача страхове відшкодування матеріальної шкоди, повязаної з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 12362,76 грн. Ухвалою суду від 02.02.2018р. відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. 16.03.2018р. від відповідача - [PERSON] «СК «АХА Страхування» до суду надійшов відзив на позов, в якому він позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що ст.25 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає виключний перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, повязаної з тимчасовою втратою працездатності за підтверджений відповідним закладом охорони здоровя час. Відшкодування шкоди, повязаної з тимчасовою втратою працездатності, не може здійснюватись особі, яка на момент дорожньо-транспортної пригоди досягла пенсійного віку і відповідно до закону вже є непрацездатною. Позивач [PERSON], 27.07.1943р.н., є пенсіонером за віком, тому відшкодування йому шкоди, повязаної з тимчасовою втратою працездатності, не передбачено Законом. Крім того, тимчасова непрацездатність, яка триває безперервно від початку визначеного захворювання, травми тощо, засвідчується листком непрацездатності, який видається закладом охорони здоровя відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, які засвідчують непрацездатність громадян, затвердженої Міністерством охорони здоровя України №455 від 13.11.2001р. Позивач не надав доказів на підтвердження видачі йому листка непрацездатності, отже не довів самого випадку тимчасової непрацездатності. Просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі. 23.03.2018р. до суду від представника позивача адвоката [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача, в якому зазначено, що позивач [PERSON] має статус потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на отримання страхового відшкодування спричиненою його здоровю матеріальної та моральної шкоди, в т.ч., відшкодування неотриманих доходів за час втрати працездатності як працююча особа. Системний аналіз ст..25 вказаного закону свідчить, що одержувачем такого відшкодування є потерпіла/працююча особа. Жодних застережень щодо заборони здійснення стразового відшкодування втраченого заробітку за час тимчасової втрати працездатності особам, які досягли пенсійного віку і є непрацездатними в силу вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить. Тому посилання представника відповідача на відсутність законних підстав для виплати позивачу страхового відшкодування втраченого доходу за час тимчасової непрацездатності є незаконним та дискримінаційним. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснив, що на момент ДТП позивач [PERSON] працював на посаді директора ТОВ «ЗАХИСТ-ТЕХНО». У звязку з отриманими під час ДТП травмами, які є легкими тілесними ушкодженнями, він 18 днів перебував на амбулаторному лікуванні в лікарняних закладах, що підтверджується відповідними довідками. Чи видавались позивачу листки тимчасової непрацездатності йому як представнику наразі невідомо. За час тимчасової втрати працездатності розмір втраченого ним доходу становить 12\~362,76грн., виходячи із середньоденного заробітку 686,82грн., що підтверджується відповідною довідкою підприємства. Позивач в силу вимог Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є потерпілою особою і відповідно має право на виплату йому страхового відшкодування спричиненої матеріальної шкоди. Той факт, що він є пенсіонером, тобто непрацездатною особою за віком, в даному випадку не впливає на реалізацію Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов. Додатково суду пояснила, що з окремою заявою про виплату страхового відшкодування неотриманих доходів за час тимчасової втрати працездатності [PERSON] до страхової компанії не звертався. Він подавав заяви про виплату страхового відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди. Можливо йому надавались розяснення щодо здійснення усіх страхових виплат. Жодних належних документів для здійснення виплати сум, передбачених ст..25 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, листків непрацездатності тощо не надходило. Однак, в будь-якому разі, він не має право на отримання цих сум, оскільки є пенсіонером і відповідно непрацездатною особою. Законом не передбачено здійснення виплати неотриманих доходів за час тимчасової втрати працездатності особам, які вже є непрацездатними. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Однак відповідно до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV (далі Закон №1961-ІV) власники наземних транспортних засобів зобовязані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст.6 вказаного Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи (п.22.1 ст.22 Закону №1961-ІV ). Згідно з ст.23 Закону №1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Як передбачено ст.25 Закону №1961-ІV у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: -для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; - для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; - для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі. Суд встановив, що 02.05.2017р. о 14.12 год. в м.Запоріжжі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю позивача [PERSON], який керував транспортним засобом RAF, державний номер [NUMBER], та [PERSON], який керував автомобілем OPEL ASTRA, державний номер 64066НЕ. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16.05.2017р., яка змінена постановою Апеляційного суду Запорізької області від 04.07.2017р., винуватим в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за вищевказаним фактом ДТП, визнано [PERSON] (арк. 7-8,17-19). Вказані судові рішення набрали законної сили 04.07.2017р.. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яке набрало законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини, встановлені постановами Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16.05.2017р. та Апеляційного суду Запорізької області від 04.07.2017р., зокрема, чи мало місце ДТП та чи вчинено воно з вини [PERSON], не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, яка стосується цивільно-правової відповідальності за наслідки цих дій. Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована [PERSON] «СК «АХА Страхування» згідно з полісом АК №6072639 від 07.06.2016р., строк дії до 06.06.2017р. (арк. 9,56). 04.05.2017р. позивач [PERSON] як потерпіла особа повідомив страховика - «СК «АХА Страхування» про страховий випадок (арк. 73-74). Згідно довідки КУ «МКЛЕ та ШМД м.Запоріжжя від 26.06.2017р., [PERSON] 02.05.2017р. відвідав травмпункт, де був виставлений діагноз: Закритий перелам акроміального кінця лівої ключиці без зміщення (арк.20). Згідно довідки поліклінічного відділення КУ «Запорізька багатопрофільна клінічна лікарня №9» від 26.06.2017р., [PERSON] в звязку з травмою, отриманою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проходив амбулаторне лікування з 02.05.2017р. по 19.05.2017р. Діагноз: закритий перелам-вивих акроміального кінця лівої ключиці (арк.21). Згідно висновку спеціаліста №163 від 31.07.2017р. (вих. №171/А від 01.08.2017р.), в результаті проведення судово-медичного обстеження [PERSON] було встановлено, що отримане останнім тілесне ушкодження - закритий перелам-вивих акроміального кінця лівої ключиці кваліфікуються як легке тілесне ушкодження (арк.22-24). 06.09.2017р. позивач [PERSON] звернувся до [PERSON] «СК «АХА Страхування» з заявами щодо виплати страхового відшкодування майнової шкоди, спричиненої здоровю (арк.77-78). Згідно листа [PERSON] «СК «АХА Страхування» від 12.09.2017р. страховою компанією прийнято рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування витрат на лікування в розмірі 1920,06 грн. та страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 96,00 грн., які 13.09.2017р. перераховані останньому платіжними дорученнями (арк.79). Також судом встановлено, що [PERSON], 27.07.1943р.н., є пенсіонером за віком з 2003р. (арк..70). Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] є співзасновником та директором ТОВ «ЗАХИСТ-ТЕХНО» (арк.25-28). Відповідно до довідки ТОВ «ЗАХИСТ-ТЕХНО» №14 від 11.09.2017р., розмір заробітної плати [PERSON] як директора, нарахованої в березні 2017р., становить 20000,00грн, в квітні 2017р. 20522,38грн. Середньоденна заробітна плата складає 686,82 грн. (арк. 29). Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини даної справи, дослідивши надані сторонами докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що 02.05.2017р. з вини водія [PERSON] сталася ДТП, в результаті якої позивач [PERSON] зазнав ушкодження здоров'я у вигляді закритого переламу-вивіху акроміального кінця лівої ключиці, яке кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, у звязку з чим йому спричинена матеріальна та моральна шкода. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватої особи [PERSON] була застрахована відповідачем [PERSON] «СК «АХА Страхування», вказана подія визнана страховою компанією страховим випадком і відповідач в добровільному порядку виплатив позивачу страхове відшкодування витрат на лікування в розмірі 1920,06 грн. та страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 96,00грн. В той же час, між сторонами виник спір щодо здійснення відповідачем страхового відшкодування позивачу [PERSON] шкоди, повязаної з тимчасовою втратою ним працездатності, як це передбачено ст.25 Закону №1961-ІV. Вирішуючи цей спір, суд виходить з того, що сам по собі факт ушкодження здоровя внаслідок ДТП 02.05.2017р. та набуття позивачем [PERSON] статусу потерпілої особи відповідачем фактично не заперечується. Разом з тим, за змістом ст.25 Закону №1961-ІV страхове відшкодування не отриманих доходів виплачується страховою компанією потерпілому, який є працюючою особою, або особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, або непрацюючою повнолітньою особою, у випадку тимчасової втрати працездатності за відповідний час, який підтверджується закладом охорони здоровя. Відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13.11.2001р. № 455 (далі Інструкція №455), тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності (п.1.1), видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Згідно з п.1.3.1 Інструкції листок непрацездатності видається громадянам України, іноземцям, особам без громадянства, які проживають в Україні і працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних представництвах та консульських установах. Видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність здійснюється лікуючим лікарем (фельдшером) амбулаторно-поліклінічних закладів переважно за місцем проживання чи роботи при пред'явленні паспорта чи іншого документа, який засвідчує особу непрацездатного і тільки після особистого огляду хворого лікуючим лікарем (фельдшером), про що робиться відповідний запис у медичній карті амбулаторного чи стаціонарного хворого з обгрунтуванням тимчасової непрацездатності (п.1.6-1.8). Відповідно до п.2.1 п.2 вказаної Інструкції, у разі захворювання чи травми на весь період тимчасової непрацездатності до відновлення працездатності або до встановлення групи інвалідності медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) видається листок непрацездатності, що обраховується в календарних днях. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач обґрунтував позовні вимоги тим, що на момент ДТП 02.05.2017р. він працював директором ТОВ «ЗАХИСТ-ТЕХНО», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також довідкою вказаного підприємства №14 від 11.09.2017р. Однак, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимим доказами те, що на момент ДТП він дійсно працював директором ТОВ «ЗАХИСТ-ТЕХНО». Надана ним інформація з вказаного державного реєстру дійсно містить відомості про нього як директора товариства, однак не містить відомостей про дату формування інформації, у звязку з чим достовірно встановити чи займав позивач посаду директора саме станом на 02.05.2017р. неможливо. Надана ним довідка від 11.09.2017р. також не містить відомостей про період роботи та посаду позивача в зазначеному товаристві. Крім того, вона містить відомості про нараховану йому заробітну плату лише за березень-квітень 2017р. і не містить відомостей про заробітну плату за травень 2017р., що могло б свідчити про те, що він дійсно працював станом на 02.05.2017р. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту свого працевлаштування, якими можуть бути копія трудової книжки або копії наказів про призначення на посаду, довідка підприємства, позивач суду не надав. Крім того, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 02.05.2017р. у звязку з отриманою в ДТП травмою він перебував на амбулаторному лікуванні в поліклінічному відділенні КУ «Запорізька багатопрофільна клінічна лікарня №9» з 02.05.2017р. по 19.05.2017р., що підтверджується довідкою вказаного закладу від 26.06.2017р. Разом з тим, суд вважає, що позивач в порушення вимог ст.12,81 ЦПК України не надав суду належного та допустимого доказу, що у звязку з отриманою під час ДТП травмою він як працююча особа перебувала в стані тимчасової непрацездатності, а саме, листка непрацездатності, виданого закладом охорони здоровя відповідно до вимог Інструкції №455. Суд вважає, що саме такий листок є належним та допустимим доказом підтвердження факту тимчасової непрацездатності працюючої особи і є підставою для здійснення йому виплати не отриманого за час непрацездатності доходу. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, йому невідомо чи отримував позивач листок непрацездатності, чи надавав його потім на місце роботи на підтвердження поважності причин своєї відсутності, обліку робочого часу, отримання допомоги у звязку з тимчасовою втратою працездатності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Надану позивачем довідку поліклінічного відділення КУ «Запорізька багатопрофільна клінічна лікарня №9» від 26.06.2017р. про його знаходження на амбулаторному лікуванні у звязку з отриманою травмою з 02.05.2017р. по 19.05.2017р., суд не бере до уваги, оскільки вона є неналежним доказом на підтвердження факту та часу тимчасової непрацездатності працюючої особи, її видача не передбачена Інструкцією №455 і вона не замінює собою листок непрацездатності, а лише підтверджує факт звернення позивача до лікарні з приводу ушкодження здоровя і отримання відповідного лікування, що в даному випадку само по собі відповідачем не заперечується, оскільки ним добровільно здійснена виплата страхового відшкодування витрат на таке лікування. Ухвалюючи рішення, суд також виходить з того, що жодних належних документів про те, що він на час ДТП був працюючою особою, певний час не міг працювати і перебував в стані тимчасової непрацездатності, не отримав певний дохід, від чого фактично і залежить виплата страхового відшкодування шкоди за час тимчасової непрацездатності, позивач не подав і до страхової компанії, незважаючи на її розяснення, надані на його звернення. Таким чином, за вказаних обставин у відповідача не було підстав для виплати позивачу страхового відшкодування шкоди у звязкою з його тимчасовою непрацездатністю як працюючої особи відповідно до ст..25 Закону №1961-ІV в добровільному порядку і суд не знаходить підстав для його стягнення в судовому порядку. При цьому, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що відшкодування шкоди, повязаної з тимчасовою втратою працездатності, не може здійснюватись особі, яка на момент ДТП досягла пенсійного віку, оскільки пенсіонерами є непрацездатні особи. Суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки за змістом ст.1.3 Закону №1961-ІV потерпілими особами є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Жодних застережень щодо заборони виплати страхового відшкодування, передбаченого ст..25 вказаного Закону, особам пенсійного віку, Закон №1961-ІV не містить. В даному випадку істотним для отримання такого страхового відшкодування є те, що потерпілий від ДТП працює чи не працює, чи перебував в стані тимчасової непрацездатності через ушкодження здоровя, який дохід не отримав за цей час. Крім того, суд звертає увагу, що діючим в Україні законодавством не заборонено продовжувати працювати особі, яка досягла пенсійного віку і набула статусу непрацездатної особи саме в силу свого віку. При цьому, будь-яка працююча особа має право на соціальні гарантії, зокрема, передбачені Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», в т.ч. на отримання допомоги у звязку з тимчасовою втратою працездатності. В даному випадку тимчасова непрацездатність повязана з станом здоровя особи, а не з її віком, що, на думку суду, узгоджується з вимогами ст..25 Закону №1961-ІV, яка і передбачає виплату потерпілій особі страхового відшкодування доходу, який він не отримав за місцем своєї роботи за час тимчасової непрацездатності, повязаної з ушкодженням його здоровя. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed