Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та пояснили суду, що 24.04.2008 року [PERSON] уклав з виробничим кооперативом «Ківшовата Агро», правонаступником якого є відповідач по справі, договір оренди землі, згідно якого передав в оренду належну йому на підставі Державного акта на право приватної власності ЯА № 220504 від 09.11.2004 року земельну ділянку розміром 2,7720 га в тому числі 2,6578 га з кадастровим номером 3224481900:04:002:0038 в оренду на 5 років. 19.04.2011 року дану земельну ділянку згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 квітня 2011 року зареєстрованим в реєстрі за № 517 успадкував позивач [PERSON]. Після спливу строку дії даного договору оренди він звернувся до відповідача з приводу припинення договору оренди та передачі земельної ділянки у його власність. Проте відповідачем йому був виданий другий примірник договору оренди землі укладений 12.06.2012 року, зареєстрований Управлінням Держкомзему у Таращанському районі Київської області 29.12.2012 року, строк дії останнього становив пять років. Позивач стверджує, що не мав наміру продовжувати строк дії договору оренди земельної ділянки та не підписував даний договір оренди. Тому, просять суд визнати його (договір оренди від 12.06.2012 року) недійсним та стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача та його представника суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що 24.04.2008 року [PERSON] уклав з виробничим кооперативом «Ківшовата Агро» (правонаступником якого є відповідач по справі) договір оренди землі, згідно якого передав в оренду належну йому на підставі Державного акта на право приватної власності ЯА № 220504 від 09.11.2004 року земельну ділянку розміром 2,7720 га в тому числі 2,6578 га з кадастровим номером 3224481900:04:002:0038 в оренду на 5 років. 19.04.2011 року дану земельну ділянку згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 квітня 2011 року зареєстрованим в реєстрі за № 517 успадкував позивач [PERSON]. Після спливу строку дії даного договору оренди землі він звернувся до відповідача з приводу припинення даного договору та передачі земельної ділянки у його власність. Проте, відповідачем позивачеві був виданий другий примірник договору оренди землі укладений 12.06.2012 року і зареєстрований у Таращанському районному відділі Київської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 29 грудня 2012 року за № 322440004005739. Строк дії останнього становив пять років. Позивач стверджує, що не мав наміру продовжувати строк дії договору оренди земельної ділянки та не підписував його. Тому, просить суд визнати його (договір оренди від 12.06.2012 року) недійсним та стягнути з відповідача судові витрати. Згідно висновку експертів за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи за №4979/49/80/14-32 від 10.07.2014 року підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 12.06.2012 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Ківшовата Агро» в особі директора [PERSON], та зареєстрованого в управлінні Держкомзему у Таращанському районі Київської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 29 грудня 2012 року за № 322440004005739, виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON]. Вказані обставини встановлено з показань позивача та його представника, допитаних в судовому засіданні в якості свідків, матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивач в судовому засіданні довів обставини, на які він посилається на противагу відповідача. Судові витрати суд покладає на останнього.

Outcome: approved