Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], дійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем було досягнуто угоди щодо укладення договору купівлі - продажу вказаної квартири. В рахунок укладення договору позивачем неодноразово було передано відповідачу грошові суми у загальному розмірі 9750 доларів США та 100 грн. для отримання відповідачем всіх необхідних довідок для продажу квартири. Крім того, позивачу фактично передано у користування предмет договору та позивач переїхав до зазначеної квартири. Разом з тим, відповідач ухилився від укладення договору, що вимусило позивача звернутися до суду за захистом порушених прав. До початку розгляду справи по суті позивач змінив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача авансовий платіж на загальну суму 78000 гривень, сплачений їм у рахунок купівлі квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 09 вересня 2011 року вона передала відповідачу [PERSON] 6250 доларів США. Також, 09.09.2011 року позивачка передала відповідачу [PERSON] 750 доларів США, 27 вересня 2011 року - 2750 доларів США та 100 гривен, усього до 30 грудня позивач передала відповідачу 9750 доларів США та 100 грн., що еквівалентно 78000 тисячам гривень, які повинні були увійти в рахунок оплати вартості зазначеної квартири. Проте свої зобов'язання відповідач не виконав та договір купівлі продажу не відбувся, на вимоги повернути гроші відповідач не відреагував. Враховуючи, що відповідач ухиляється від повернення суми авансу, позивач вважає, що його права порушені, що стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Позивач пояснила, що мала намір придбати у відповідача квартиру. Вони домовилися про придбання квартири за 13 тис. доларів США. Оскільки вона не мала достатньо грошових коштів для оплати квартири одразу, а також необхідно було підготовити документи для продажу, вони домовилися з відповідачем, що грошові кошти будуть надані відповідачу частинами. За період з серпня до грудня 2011 року вона передала відповідачу 9750 доларів США, однак відповідач повідомила, що знайшла покупця на квартиру за більш вигіднішою ціною, тому запропонувала сплатити за квартиру 25 тис. доларів, або звільнити квартиру. Після цього вона звільнила квартиру відповідача в обумовлений строк. Зазначила, що в розписці відповідач власноручно зазначила про отримання від неї грошових коштів у сумі 6250 доларів США, 750 доларів США і 500 доларів, суми по 1тис. доларів та 250 доларів, а також загальна сума 9750 доларів та 100 грн. були написані нею, але ці гроші вона також передала відповідачу, хоча очевидців передачі не було. Просила стягнути на її користь з відповідача 78000 грн. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні. Свої заперечення обґрунтувала тим, що вона дійсно домовилася з позивачем про продаж квартири, але позивач не надала в обумовлений строк всю суму грошових коштів. Вона дійсно отримала від позивача гроші у сумі 6250 доларів США, 750 доларів США та 500 доларів США, що власноручно написала в розписці, проставила дату та підпис. Інших грошових коштів вона від позивача не отримувала і розписки на ці гроші не писала. Більш того, відповідач стверджувала, що отримані від позивача гроші є завдатком, а оскільки договір купівлі-продажу квартирі не відбувся з вини позивача, підстав для повернення отриманих в якості завдатку грошових коштів не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінки письмовим доказам по справі в їх сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. По справі судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 09 вересня 2011 року відповідач [PERSON] отримала від позивачки [PERSON] суму у розмірі 6250 доларів США, 27 вересня 2011 року відповідач отримала від позивачки ще 750 доларів США, а 30 грудня 2011 року - ще 500 доларів США, про що відповідач власноручно зазначила у розписці, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. (а.с.17) З пояснень сторін також встановлено, що зазначені грошові кошти були передані позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка належала на праві приватної власності відповідачу [PERSON], як це вбачається з інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно №1368463 від 19.03.2013 р. (а.с.34-35) З пояснень сторін також судом встановлено, що договору купівлі-продажу зазначеної квартири, або будь-яких інших цивільно-правових договорів стосовно квартири у встановленому діючим законодавством порядку між [PERSON] та [PERSON] не укладалося, що не заперечувалося сторонами. З постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 02.08.2012 року, вбачається, що 05.08.2012 р. до Київського РВ СМУ ГУ МВС України в АР Крим надійшла заява [PERSON], в якій остання вказала на шахрайське заволодіння громадянкою [PERSON] грошовими коштами у розмірі 9750 доларів США. В ході перевірки заяви з усних пояснень [PERSON], наданих ст. оперуповноваженому СКР Київського РВ СМУ по телефону, встановлено, що остання дійсно отримувала грошові кошти від позивачки [PERSON] за квартиру, але оскільки у [PERSON] не було достатньої суми грошей для придбання квартири, договір укладено не було, а отримані від [PERSON] грошові кошти вона поверне одразу, як буде така можливість. (а.с. 18) На даний час грошові кошти відповідачем [PERSON] не повернуті позивау [PERSON], що також не заперечувалося сторонами. Відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. З приписів ч.1 ст.570 ЦК України вбачається, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно вимог ч.3 ст.640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. З урахуванням зазначеного, приймаючи до уваги, що між позивачем та відповідачем не було укладено договору купівлі-продажу квартири у формі та порядку, визначеному законом, між ними не виникли договірні зобов'язання, а отже, отримана відповідачем від позивача грошова сума в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу квартири не може вважатися завдатком, у зв'язку із чим, на підставі ч.2 ст.570 ЦК України така грошова сума є авансом. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 2 ст.1212 ЦК України також передбачено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення зазначених приписів застосовується також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. (ч.3 ст.1212 ЦК України) Частиною 2 статті 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемний. Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] суми авансового платежу, підлягають задоволенню. Разом з тим, визначаючі суму авансу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що відповідачем не визнавалося факту написання нею розписки про отримання від позивача 2250 доларів США і 100 грн., а також факту отримання від позивача цієї суми грошових коштів. Позивач визнала той факт, що у розписці текст «1 тысяча долларов + 1 тысяча долларов + 250 долларов», а також текст «Итого 9 тыс 750 доларов и 100 грн» написаний був не відповідачем, а нею. Більш того, з розписки вбачається, що текст « 1 тысяча долларов + 1 тысяча долларов + 250 долларов», а також текст «Итого 9 тыс 750 доларов и 100 грн» за форматом не співпадає із загальним текстом розписки, не має дати передачі грошових коштів та підпису відповідача про їх отримання. Судом було відмовлено у допиті свідків з боку як позивача (її сина), так і відповідача (співмешканця), які могли б підтвердити факт передачі позивачем відповідачу грошових коштів, оскільки сторони повідомили, що цим свідками відомо про передані грошові кошти лише зі слів. Отже допит таких свідків є недоцільним. Таким чином, приймаючи до уваги, що належних та допустимих доказів отримання відповідачем від позивача 2250 доларів США (1 тис. + 1 тис. +250), а також 100 грн. суду не надано, в цій частині позов задоволенню не підлягає. З урахуванням зазначеного, виходячи із приписів ст.60, 61 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягненню з відповідача на користь позивача грошової суми у еквіваленті до національної валюти з урахуванням офіційного курсу НБУ на день розгляду справи у розмірі 59947,5 грн. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача судові витрати пропорційно задоволеній частині вимог у розмірі 599,48 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial