Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, вимоги якої підтримав у судовому засіданні та обґрунтовує тим, що вироком Зарічного районного суду від 04.08.2014 р. та ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30.10.2014 р. стягнуто з [PERSON] на його користь 7275 грн. витрат на правову допомогу та 7\~000 грн. моральної шкоди, загалом 14\~275 грн. З набрання, 30 жовтня 2014 р. чинності вироку Зарічного районного суду м. Суми у відповідача по справі виник обовязок сплати коштів у сумі 14\~275 грн. Свого обвязку, відповідач не виконав та коштів на користь позивача не сплатив. Заходи примусового виконання судового рішення, результатів не дали, тому на користь позивача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 6428 грн. 83 коп., та 3 % річних у розмірі 391 грн. 88 коп., за період (включно): 30 жовтня 2014 р. 28 вересня 2015 р. Проіндексовані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки на ньому лежить обовязок по повному відшкодуванню ним шкоди, а не 1,27 відсотків і навіть не 99,99 відсотків, адже зволікаючи з погашенням боргу, відповідач зводить нанівець стягнуті судами суми. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача 7807 грн. 91 коп. (6428 грн. 83 коп. втрат від інфляції, 391 грн. 88 коп. 3 % річних, судові витрати повязані з розглядом даної справи послуги спеціаліста в галузі права 500 грн. та судовий збір 487 грн. 20 коп.). Відповідач у судовому засіданні, позовні вимоги визнав частково, надавши заперечення по справі. Так відразу після постановлення вироку судом першої інстанції, ще до відкриття виконавчого провадження державним виконавцем, було розпочато процедуру добровільного відшкодування завданої шкоди. А після отримання реквізитів від державного виконавця, відповідач на рахунок самого позивача продовжував сплачувати заборгованість. Таким чином, всі розрахунки і доводи позивача не відповідають дійсності, адже ним було невірно вказані як строки початку не сплати заборгованості так і сама сума заборгованості. Відповідно довідки ГУ юстиції у Сумській області ВДВС Сумського міського управління юстиції від 02.11.2015 р. № 41-955, залишок заборгованості станом на 02.11.2015 р. по виконавчому документу становить 11824 грн. 99 коп. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що підлягають відмові. Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04.08.2014 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді одного року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 4\~500 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 7275 грн. /а.с.4-5/ Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30.10.2014 р., вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04.08.2014 р. відносно [PERSON] в частині вирішення цивільного позову змінено, збільшено суму стягнення з [PERSON] на відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] до 7\~000 грн. /а.с.6-7/. 05 жовтня 2014 р. Зарічним районним судом м. Суми видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 7\~000 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 7275 грн. /а.с.11/. 10.11.2014 р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виданим виконавчим листом № 591/731/14-к /а.с.12/. Відповідно довідки ВДВС СМУЮ від 02.11.2015 р. № 41-955, залишок заборгованості станом на 02.11.2015 р. по виконавчому документу становить 11824 грн. 99 коп. Згідно положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже факти, встановлені вироком суду, який набрав чинності, а саме факт спричинення шкоди відповідачем встановлено вироком суду і не підлягає доказуванню за даною справою. Відповідно до частини другої статті 625\~ЦК\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509\~ЦК\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення, стаття 625\~ЦК\~регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11\~ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія частини другої статті 625\~ЦК\~про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Дана позиція також викладена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 р. № 10-74/0/4-13 «Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України».

Outcome: dismissed