Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09 жовтня 2014 року ТОВ «Ключове рішення» є власником квартири [ADDRESS]. Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало проживання у ньому [PERSON] Позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останній вказані вимоги не виконав. Тому позивач просить суд виселити відповідача з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення, зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою та стягнути судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, 09 жовтня 2014 року між ТОВ «Ключове рішення» та [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діє ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] /а.с. 5-6/. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за ТОВ «Ключове рішення», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 7/. 22 грудня 2014 року на адресу відповідача позивачем було направлено письмову претензію про добровільне звільнення приміщення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку, однак відповідачем вимоги були проігноровані та нерухомість не була передана у вільне користування позивачу /а.с. 8-10/. За відомостями відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, наданих 16 лютого 2015 року, відповідач [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі /а.с. 33/. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом встановлено, що позивачу на законних підставах на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджено матеріалами справи, але відповідач в добровільному порядку не бажає звільнити спірну квартиру та знятися з реєстраційного обліку. Таким чином, відповідач порушує права позивача як власника квартири, так як позивач не може вільно розпоряджатися належним йому майном. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо виселення та знаття з реєстраційного обліку відповідача з квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved