Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог посилається на то, що він є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування від 25.03.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В., реєстровий номер 59. Відповідачка є падчекрою позивача, яка була зареєстрована за адресою спірного домоволодіння [ADDRESS] , однак починаючи з 2001 року в спірному будинку не проживає. Позивач зазначив, що відповідачка не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, її особистих речей в домі не має, однак в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знялась. Перешкод в користуванні спірним домоволодінням з боку позивача не чинилось. Оскільки відповідачка не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] року, а її реєстрація за вказаною адресою чинить перешкоди в користуванні та розпорядженні спірним домоволодінням, тому позивач просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явився надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Правом надання відзиву на позов відповідачка не скористалась, тому суд вважає можливим зі згоди позивача, провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Суд, дослідив докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування від 25.03.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В., реєстровий номер 59. Відповідачка є падчеркою позивача, яка була зареєстрована за адресою спірного домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 906747 від 11.06.2019 року, виданою Головою квартального комітету №5 Гудковою Л.І. (а.с. 7,8), згідно якої зазначено, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але не мешкає з 2001 року. Факт непроживання та відсутності речей відповідачки [PERSON] , [INFO] за адресою спірного домоволодіння [ADDRESS] підтверджується актом обстеження будинку [ADDRESS] (а.с.9), складеним Головою квартального комітету №5 Гудковою Л.І. в присутності позивача та двох свідків [PERSON] , [PERSON] яким зазначено, що при обстеженні будинку [ADDRESS] , [PERSON] з 2001 року в будинку не проживає, особистих речей не виявлено. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382, 380 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідачка [PERSON] не проживає більше року в спірному домоволодінні [ADDRESS] , що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, тому суд вважає за необхідне визнати її такою, що втратила право користування житлом в будинку [ADDRESS] . Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі розміром 768,40 грн.

Outcome: approved