Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідач відповідно до вимог Закону України «Про міліцію» та наказу від 14.05.2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України», проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2013 року по 06.05.2014 року. У 2013 році був зарахований курсантом першого курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» до Одеського державного університету внутрішніх справ. Був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання та присвоєно звання «рядовий міліції», про що свідчить витяг з наказу від 15.08.2013 року № 117 о/с. Відповідно до Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», наказу МВС України від 14.05.2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України», між Одеського державного університету внутрішніх справ, з одного боку, та Головним управлінням МВС України в АР Крим, з іншої сторони, та [PERSON] був укладений Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ. Згідно з п. 2.1 даного Договору Університет зобов'язаний забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, працевлаштуванням випускника (згідно з персональним розподілом) після закінчення повного курсу навчання та одержання відповідної кваліфікації. Особа, яка навчається, в свою чергу, згідно з п. 2.3 даного Договору зобов'язана виконувати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня, сумлінно ставитися до навчання, оволодіти теоретичними знаннями і практичними навичками, сучасними методами роботи з обраної спеціальності, не допускати порушень службової та навчальної дисципліни, складати іспити, заліки, проходити практику та стажування, передбачені навчальними планами і програмами, виконувати навчально-методичні вимоги науково-педагогічного складу, виконувати правила внутрішнього розпорядку університету, дотримуватися вимог законодавства України та нормативно-правових актів з питань проходження служби в ОВС. 06.05.2014 року курсант першого курсу [PERSON] звернувся до керівництва Університету з рапортом про звільнення за власним бажанням. Відповідно до наказу Одеського державного університету внутрішніх справ від 06.05.2014 року № 52 о/с відповідач був відрахований з Університету за власним бажанням та звільнений з органів внутрішніх справ України. Таким чином, він не виконав умови Договору, а саме п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.6 п. 2.3, а також порушив п. 3 Договору, в якому передбачені підстави на відшкодування витрат на підготовку, а саме дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни. Відповідно до «Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Згідно нормативно-правовими актами на курсанта [PERSON] з 15.08.2013 року по 05.05.2014 року МВС України через Університет фактично витрачалися бюджетні кошти. Так, згідно з розрахунком вартості утримання курсанта, відповідач повинен відшкодувати витрати на суму 11 064,01 грн., які затрачено на його утримання в Університеті. Оскільки, відповідачем в добровільному порядку кошти на відшкодовано, звернулися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та задоволення позовних вимог, щодо ухвалення заочного рішення, в разі неявки відповідача в судове засідання, на підставі наявних у справі документів не заперечував. В судове засідання відповідач не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача по доказам, наданим стороною позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що [PERSON] відповідно до вимог Закону України «Про міліцію» та наказу від 14.05.2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України», проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2013 року по 06.05.2014 року. У 2013 році [PERSON] був зарахований курсантом першого курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» до Одеського державного університету внутрішніх справ. Був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання та присвоєно звання «рядовий міліції», про що свідчить витяг з наказу від 15.08.2013 року № 117 о/с. 06.05.2014 року [PERSON] звернувся до керівництва Університету з рапортом про звільнення за власним бажанням. Відповідно до наказу Одеського державного університету внутрішніх справ від 06.05.2014 року № 52 о/с відповідач був відрахований з Університету за власним бажанням та звільнений з органів внутрішніх справ України. Таким чином, він не виконав умови Договору, а саме п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.6 п. 2.3, а також порушив п. 3 Договору, в якому передбачені підстави на відшкодування витрат на підготовку, а саме дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни. З наданих до матеріалів справи встановлено, що витрати на утримання [PERSON] в період з 15.08.2013 року по 05.05.2014 року, складають 11 064,01 грн. Пунктом 2.3.6 Договору передбачено, що в разі відрахування з інституту чи звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення навчання і встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. 3 договору, [PERSON] зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Постановою кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313 затверджено Порядок відшкодування особам витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ. Однією із підстав відшкодування витрат є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчання. Сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовуються у порядку, визначеному законодавством. Пунктом 6 Постанови КМ № 313 та п. 4.4 Договору передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, пов'язані з її навчанням, ця сума стягується у судовому порядку. Оскільки, відповідач не виконав умови договору, він має відшкодувати на користь позивача вартість навчання в сумі 11 064,01 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 243,60 грн., і дані кошти відповідач має сплатити позивачу. Підсудність даної справи визначена Апеляційним судом м. Києва згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved