Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь з відповідача суму боргу в розмірі 43200 дол. США по курсу НБУ на день ухвалення рішення суду. Позов обґрунтований такими обставинами. 10.10.2013 року позивач позичив відповідачу на його прохання грошові кошти в розмірі 43200 дол. США, у той час як відповідач зобов'язався повернути суму позики 10.11.2013 року, про що надав розписку. Відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, суму позики не повернув, уникає зустрічей з позивачем, на телефонні дзвінки не відповідає, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися за захистом свої прав до суду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судові засідання не зявлявся, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомляв, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено судом, 10.10.2013 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 43200 дол. США, у той час як відповідач зобов'язався повернути суму позики 10.11.2013 року, про що надав власноруч написану розписку від 10.10.2013 року. Оригінал розписки був досліджений у судовому засіданні. Відповідач свої зобовязання за договорами позики не виконав, суму позики не повернув в обумовлений сторонами термін. Сума боргу відповідача становить 43200 дол. США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення (2169,8655 грн. за 100 дол. США) становить 937381,89 грн. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов'язання із приводу надання позики, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved