Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача на його користь 94 000,00 грн. (девяносто чотири тисячі) несплаченої суми позики по договору позики від 21 вересня 2015 року, з яких: 47000,00 грн. (сорок сім тисяч гривень) несплачена сума позики та 47000,00 грн. (сорок сім тисяч гривень) сума штрафу за прострочку повернення позики. Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що 21 вересня 2015 року відповідач у справі, згідно договору позики від 21 вересня 2015 року отримала у нього безпроцентну позику в сумі 47000,00 грн. строком на тридцять днів, тобто до 21 жовтня 2015 року. Про отримання коштів відповідач надала позивачеві власноручно заповнену та підписану розписку датовану 21 вересня 2015 року. Після предявлення позивачем письмової вимоги про негайне повернення позики, яке відповідач отримала особисто під розписку 01.08.2016 року, в передбачений договором тридцятиденний термін з моменту предявлення вимоги про повернення кошти в сумі 47000 грн. не повернула, отже прострочила виконання зобовязання з 31 серпня 2016 року. На прохання позивача про добровільну сплату та неодноразові звернення з приводу дотримання умов договору відповідач відмовилася повернути йому кошти та по даний час не вживає ніяких заходів щодо погашення заборгованості за позикою. В звязку з простроченням строку повернення позики згідно умов договору, а саме його п. 6.1 відповідач зобовязана сплатити однократну суму штрафу від простроченої суми боргу, а саме 47000,00 грн., тому [PERSON] звернувся до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просить їх задоволити. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Вона пояснила, що працювала в магазині позивача [PERSON] разом з його зятем, з 18 травня 2015 року. В магазині проводилась інвентаризація та було встановлено недостачу на суму 47000,00 грн. в звязку з чим [PERSON] примусив її написати розписку на цю суму. Акт про інвентаризацію не складався та нею не підписувався. До правоохоронних органів відповідач з приводу примушення до виконання цивільно правових зобовязань не зверталася, будь яких доказів на підтвердження своїх слів надати суду не може. Представник відповідача [PERSON] просить в задоволенні позову відмовити, вважає, що вимоги позивача не доведені доданими ним доказами. Суд, розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши покази свідка [PERSON], дослідивши представлені докази приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що 21 вересня 2015 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого [PERSON] надав відповідачеві [PERSON] позику в сумі 47000,00 грн. (а.с.3). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобовязаний виконувати договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно п. 4.1 вказаного договору термін надання позики позичальнику визначається з моменту отримання ним коштів після підписання цього договору і становить тридцять днів. Відповідач суму позики отримала 21 вересня 2015 року, що підтверджується копією розписки про отримання коштів за договором позики (а.с.4). Вказане спростовує покази свідка [PERSON], яка пояснила, що грошей в такій сумі [PERSON], яка є її донькою, постійно проживала з нею, додому не приносила, вона вважає, що вказана сума «повішена» на неї за недостачу під час її роботи в магазині. Окрім того свідок [PERSON] підтвердила факт отримання листа - попередження про необхідність повернення коштів та передачу його своїй доньці. Таким чином, строк виконання зобовязання за вказаним договором для відповідача [PERSON] настав 21 жовтня 2015 року. Відповідно до п. 6.1 договору позики відповідач у разі прострочки повернення позики більше пяти днів позичальник сплачує позикодавцю штраф в однократному розмірі простроченої суми боргу. Відтак, сума штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача складає 47000,00 грн. Позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] 19.07.2016 року надсилався лист з вимогою про повернення позики та стягнення штрафу за договором, що підтверджується копією листа та поштового відправлення (а.с.5,6). Вказаного листа відповідач отримала 01.08.2017 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та відстеження пересилання поштових відправлень (а.с.7.8), проте вказаної заборгованості не сплатила. Оскільки відповідач не виконала умов договору та боргу в розмірі 47000,00 грн. не повернула, тому вказана сума підлягає стягненню з неї на користь позивача в повному обсязі. Крім того стягненню підлягає сума штрафу передбачена п. 6.1. договору позики від 21 вересня 2015 року в розмірі 47000,00 грн., а всього 94000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 940,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved