Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, який мотивує тим, що 21 жовтня 2016 року відповідно до рішення Веселинівської сільської ради йому в приватну власність було передано земельну ділянку площею 0,0806 та. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та 0,0886 га. ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. 10.11.2016 року право власності на вказані земельні ділянки було зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Даними земельними ділянками позивач користується з 1991 року Між земельними ділянками позивача розташована земельна ділянка відповідача [PERSON]. Раніше дана земельна ділянка перебувала у власності [PERSON] безпосередньо через земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована по [ADDRESS], за домовленістю з бувшим власником, проходив прохід до земельної ділянки площею 0,0886 га. ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить позивачу. В даний час відповідач відповідача [PERSON] не дотримується вимог добросусідства і не дає можливості йому користуватися цим проходом, чинить різні перешкоди. Просить суд встановити постійний безоплатний земельний сервітут шляхом надання [PERSON] права проходу та проїзду транспортним засобом до земельної ділянки, площею 0,0886 та цільове призначенні для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яка належить на праві власності [PERSON], через: частину земельної ділянки загальною площею 0, 2500 га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка знаходиться по [ADDRESS], та належить на праві приватної власності [PERSON] вздовж площі 0,0078 га як зображено на Кадастровому плані з межами земельного сервітуту. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлений позов підтримали в повному обсязі. Відповідач в [PERSON] в судовому засіданні проти заявленого позову заперечила та пояснила суду, що прохід яким користувався позивач розташований на земельній ділянці, яка розташована в безпосередній близькості біля її будинку, на даній ділянці родючий ґрунт, вона оброблена та відповідач садить на ній городину. Разом з тим дальній край земельної ділянки нею майже не використовується, та в тій частині земельної ділянки вона згодна виділити позивачу проїзд до його земельної ділянки. Крім того відповідач зазначила, що раніше вона не заперечувала проти користування позивачем проходу, але через недобросусідське відношення позивача, вона заборонила користуватись земельною ділянкою, оскільки декілька разів ловила позивача на крадіжці городини, та через її ділянку позивач носить тваринну сечу, на свій город, та забруднює її городину. Вона декілька разів робила зауваження позивачу, проте він не змінив свого ставлення, тому вона вирішила загородити свою ділянку парканом з металевої сітки. На пояснення відповідача, позивач та його представник висловили репліку, що дійсно до земельної ділянки позивача площею 0,0886 га. цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] можливо дістатись через дальній край земельної ділянки відповідача, але для цього позивачу необхідно об'їжджати вулицю з іншого краю, та це незручно для позивача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1ст.61 ЦПК України). Згідност.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 3, 7ст. 319 ЦК України всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що 10.11.2016 року було зареєстровано право власності позивача на земельну ділянку площею 0,0806 га. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та 0,0886 га. ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Вказані земельні ділянки розташовані таким чином, що між ними розташована земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована по [ADDRESS], яка на підставі Державного акту на право власності на землю [NUMBER] належить відповідачу по справі [PERSON]. Згідно кадастрового плану земельна ділянка [PERSON] [NUMBER] межує з ділянками позивача [PERSON] по межам від В до Г та від З до А. відповідач заперечує поти надання позивачу сервітуту на користування її земельною ділянкою саме по цих межах, проте не заперечує проти сервітуту на користування її земельною ділянкою по межі від Г до Д. По даній межі також є можливість доступу до земельної ділянки позивача. До даної межі є вільний доступ з паралельної вулиці, яка є асфальтованою та зручною для під'їзду. Дана обставина підтверджується кадастровим планом земельної ділянки [PERSON] [NUMBER]( а.с. 20) та викопіюванням частини території Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області(а.с.24). У відповідністю зі ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно з ч. ч. 1, 3ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатацію ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнута домовленість про встановлення сервітуту та про його умови, відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України, позивач мав підстави для звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту. За змістом статті98 ЗК України, вказано, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до частини першої, другої статті 100 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Як вбачається із роз'яснень, викладених у пункті 22-2постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7,пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті401, пункт 6 частини першої статті406 ЦК) Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. При цьому слід враховувати, що з врахуванням вимог ст. ст.10,60 ЦПК України, закон вимагає саме від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки та він зобов'язаний довести, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом. Позивач не довів суду та не надав доказів що він захистити своє порушене право та задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, як встановлення права земельного сервітуту не може, також представником позивача не заявлялось клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи з метою з'ясування питання щодо необхідності встановлення земельного сервітуту, та чи не буде за таким варіантом встановлення земельного сервітуту порушено право власника земельної ділянки, оскільки земельний сервітут просить встановити безкоштовний, крім того в судовому засіданні було з'ясовано, що доступ та проїзд до земельної ділянки позивача можливий іншим способом запропонованим відповідачем, але позивача даний спосіб не влаштовує. Разом з тим, як зазначено раніше при встановленні сервітуту, суд має виходити саме з інтересів власника земельної ділянки та встановити сервітут найменш обтяжливим способом для власника земельної ділянки. Як зазначила в своїх поясненнях відповідач, земельна ділянка на яку позивач вимагає встановити сервітут, нею постійно використовується, разом з тим пропозиція запропонована відповідачем про накладення сервітуту на земельну ділянку по межі від Г до Д , буде для неї найменш обтяжливою, оскільки даною частиною ділянки відповідач майже не користується. З урахуванням даних обставин та обставин, визначених ст. 401 ЦК України, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, що відповідає засадам розумності та справедливості. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed