Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, посилаючись на те, що Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року його поновлено на посаді начальника енергоінспекції Черкаського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 52160 грн. 40 коп. В порядку виконання вказаного рішення, згідно наказу директора Черкаського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» за номером 76/п від 16.09.2016 року його поновлено на посаді начальника енергоінспекції Черкаського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго». Цього ж дня, 16.09.2016, йому виплатили середньомісячну заробітну плату за один місяць в сумі 6275 грн. 25 коп. Але відповідно до вищевказаного рішення сума середньомісячного заробітку за один місяць повинна була виплачена негайно, тобто 15.09.2016. Відповідач прострочив виплату мені цієї суми на один день. Наказом № 271 від 31.10.2016 відповідач зобов'язав бухгалтерію виплачувати йому залишок середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу по 500 грн. помісячно до повного розрахунку, що є порушенням. На час видання вищевказаного наказу залишок середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу становив 45885 грн. 15 коп. В зв'язку з невчасним погашенням заборгованості і порушення відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України, він звернувся до виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року. На підставі його звернення державним виконавцем Центрального відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Фесенком Ю.М. 15 січня 2017 року відкрито виконавче провадження про примусове стягнення з Черкаського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» на мою користь 52160 грн. 40 коп. Наказом директора Черкаського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» від 25 січня 2017 року вирішено виплатити середньомісячний заробіток за робочий день 15 вересня 2016 року. Кошти за цей відпрацьований день в сумі 399 грн. 89 коп. він отримав тільки 2 лютого 2017 року. Того ж дня відповідач повністю виплатив залишок заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу, яка нарахована за рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року. Оскільки, відповідач не провів вчасно розрахунок, то вважає стягнути з останнього середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 35932 грн.72 коп., тому звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнив та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 15 вересня 2016 року по 02 лютого 2017 року в сумі 28 688,22 грн. та судові витрати в сумі 300 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що позивача було поновлено на роботу та 02 лютого 2017 року, Черкаським міським РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» в повному обсязі було сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року в справі № 712/722/16-ц позивача поновлено на посаді начальника енергоінспекції Черкаського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 52160 грн. 40 коп. В порядку виконання вказаного рішення, згідно наказу директора Черкаського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» за номером 76/п від 16.09.2016 року позивача поновлено на посаді начальника енергоінспекції Черкаського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго». Та 16.09.2016, виплачено середньомісячну заробітну плату за один місяць в сумі 6275 грн. 25 коп. Наказом № 271 від 31.10.2016 відповідач зобов'язав бухгалтерію виплачувати позивачу залишок середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу по 500 грн. помісячно до повного розрахунку, що є порушенням вимог ст. 116 КЗпП України, де вказано, що зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. На час видання вищевказаного наказу залишок середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу становив 45885 грн. 15 коп. 02 лютого 2017 року в порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач повністю виплатив позивачу залишок заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу, яка нарахована за рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, та ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими, слід звернути увагу на постанову Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144ц 13, де зазначено, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Середній заробіток за час затримки розрахунку складає в період з 15 вересня 2016 року по 02 лютого 2017 року. Час прострочення належних позивачу виплат складає 99 робочих днів. Його середньоденний заробіток на посаді начальника енергоінспекції Черкаського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» складав 289 грн. 78 коп., а середньомісячний становив 6375 грн. 19 коп. Розрахунок зроблений в рішенні Апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року. Таким чином розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 28688,22 грн. (99 днів х 289,78 грн. = 28 688,22 грн.) Суд вважає безпідставним заперечення відповідача щодо відсутності правових підстав для стягнення середнього заробітку у зв'язку з тим, що позивач був поновлений на роботі, а тому продовжилась дія трудового договору, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнутий рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 14.09.2016 в розумінні ст. ст. 94, 95КЗпП України є заробітною платою. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 1600 грн., а також на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 300 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved