Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки. У своєму позові, позивач просить суд визнати договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: 3-й провулок Травневий (3-й провулок Баглійський), 1Б-2, м. Дніпродзержинськ, площею 0,8514га, кадастровий номер: 1210400000:03:030:0154 для розміщення цеху по виготовленню сплавів, укладеним між Дніпродзержинською міською радою (ЄДРПОУ 24604168) та [PERSON] (ІДН [NUMBER]) на викладених в позові умовах, які відповідають типовому договору оренду землі. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 29.12.2010 року, [PERSON] став власником цеху по виготовленню сплавів за адресою: 3-й провулок Баглійський, 1Б-2, м. Дніпродзержинськ. На підставі права власності на нерухоме майно (рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 29.12.2010 року) [PERSON] 06.08.2014 року звернувся до Дніпродзержинської міської ради із заявою про надання в оренду земельної ділянки під розміщення цеху по виготовленню сплавів за адресою: 3-й провулок Баглійський, 1Б-2. Також, [PERSON] надав технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (право оренди), яку виготовлено на його замовлення ТОВ «Землеустрій». Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 31.10.2014 року №1122-56/VІ «Про набуття (припинення) прав на землю» [PERSON] надано в оренду земельну ділянку за адресою: 3-й провулок Баглійський, 1Б-2, м. Дніпродзержинськ, площею 0,8514га, кадастровий номер:1210400000:03:030:0154 для розміщення цеху по виготовленню сплавів. Зазначене рішення на сьогоднішній день не оскаржене і є чинним. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення міської ради є обовязковими для виконання. Відповідно до пунктів 6.1. зазначеного рішення, міська рада зобовязала землекористувача протягом шістдесяти днів з моменту прийняття рішення зявитися до департаменту комунальної власності та земельних відносин міської ради та у встановленому порядку укласти договір. Крім того, звернутися до відповідного органу для здійснення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки. Таким чином рішенням міської ради визначено строки та місце укладання договору оренди землі. Проте, на даний час [PERSON] не виконані умови рішення сесії, а саме: не укладено з міською радою договір оренди земельної ділянки та не пройдено державну реєстрацію такого договору, тобто [PERSON] користується земельною ділянкою без правових підстав. Крім того, [PERSON] не сплачується відповідна орендна плата, оскільки договір оренди землі [PERSON] не укладається, хоча земельна ділянка використовується для розміщення обєкту нерухомого майна. Такі дії відповідача є порушенням ст. 206 Земельного кодексу України, якою передбачено, що використання землі в Україні є платним. Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради на адресу [PERSON] направлявся лист з проектом договору оренди земельної ділянки за адресою: 3-й провулок Травневий (3-й провулок Баглійський), 1Б-2, м. Дніпродзержинськ, площею 0,8514га, кадастровий номер:1210400000:03:030:0154. Зазначений проект договору оренди був складений з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року №220 «Про затвердження Типового договору оренди землі». Але, зазначені листи [PERSON] були проігноровані. Таким чином відповідач порушує майнові права орендодавця Дніпродзержинської міської ради, користуючись земельною ділянкою без правових підстав не вносячи плату за користування земельною ділянкою. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягала у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судовому засіданні був відсутній. Про час і місце судового засідання повідомлені належним чином - у відповідності до вимог ст. 74,76 ЦПК України - шляхом оголошення в газеті, а також судовими повістками. Відповідач заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено: на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 29.12.2010 року, [PERSON] став власником цеху по виготовленню сплавів за адресою: 3-й провулок Баглійський, 1Б-2, м. Дніпродзержинськ, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (ар.с.17-18). Так, змістом статті 124 Земельного кодексу України, якою регулюється порядок передачі земельних ділянок в оренду, передбачено, що особа, яка бажає одержати земельну ділянку в оренду із земель державної чи комунальної власності, подає у відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування заяву (клопотання) у порядку, визначеному ст. 123 цього Кодексу. Тобто волевиявлення майбутнього орендаря щодо укладення договору оренди реалізується шляхом подання відповідної заяви. При цьому частиною першою вказаної норми встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. На підставі права власності на нерухоме майно [PERSON] 06.08.2014 року звернувся до Дніпродзержинської міської ради із заявою про надання в оренду земельної ділянки під розміщення цеху по виготовленню сплавів за адресою: 3-й провулок Баглійський, 1Б-2, та надав технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (право оренди), яку виготовлено на його замовлення ТОВ «Землеустрій» (ар.с.7-9). Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання надання земельної ділянки в оренду вирішується на пленарному засіданні ради сесії. Таким чином, виходячи з системного аналізу змісту ст.ст.116, 123, 124 Земельного кодексу України, ст. 6 Закону України «Про оренду землі» та п.34 ч.1 ст.26, ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» саме наявність рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки в оренду чинним земельним законодавством визначається в якості обов'язкової передумови подальшого укладення договору оренди земельної ділянки. Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 31.10.2014 року №1122-56/VІ «Про набуття (припинення) прав на землю» [PERSON] надано в оренду земельну ділянку за адресою: 3-й провулок Баглійський, 1Б-2, м. Дніпродзержинськ, площею 0,8514га, кадастровий номер:1210400000:03:030:0154 для розміщення цеху по виготовленню сплавів (арс.10). Відповідно до ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення міської ради є обовязковими для виконання. Відповідно до пунктів 6.1. зазначеного рішення, міська рада зобовязала землекористувача протягом шістдесяти днів з моменту прийняття рішення зявитися до департаменту комунальної власності та земельних відносин міської ради та у встановленому порядку укласти договір. Крім того, звернутися до відповідного органу для здійснення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки. Таким чином рішенням міської ради визначено строки та місце укладання договору оренди землі. Проте, [PERSON] не виконав умови рішення сесії, а саме: не уклав з міською радою договір оренди земельної ділянки та не пройшов державну реєстрацію такого договору, тобто [PERSON] користується земельною ділянкою без правових підстав. Крім того, [PERSON] не сплачується відповідна орендна плата, оскільки договір оренди землі [PERSON] не укладається, хоча земельна ділянка використовується для розміщення обєкту нерухомого майна. Такі дії відповідача є порушенням ст. 206 Земельного кодексу України, якою передбачено, що використання землі в Україні є платним. Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради на адресу [PERSON] направлявся лист (ар.с.11-12) з проектом договору оренди земельної ділянки (ар.с.13-14) за адресою: 3-й провулок Травневий (3-й провулок Баглійський), 1Б-2, м. Дніпродзержинськ, площею 0,8514га, кадастровий номер:1210400000:03:030:0154. Зазначений проект договору оренди був складений з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року №220 «Про затвердження Типового договору оренди землі». Але, зазначені листи [PERSON] були проігноровані. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року №220 «Про затвердження Типового договору оренди землі» (далі постанова № 220). З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, постанови № 220 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до п. 2.10 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. При цьому новий власник не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до законодавства. За змістом статті 377 Цивільного кодексу України та ст.120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином, виникнення права власності на обєкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки, що випливає з положень статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України. Законодавством у такому випадку передбачено лише перехід права користування. І це право необхідно оформити у поряду, який визначений земельним законодавством, тобто через оформлення технічної документації та прийняття міською радою рішення стосовно надання земельної ділянки власнику будівлі, споруди у користування (оренду) або у власність, а потім оформити договір оренди земельної ділянки або отримати свідоцтво про право власності. Таким чином, надання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності в оренду шляхом укладення відповідного договору здійснюється на підставі рішення ради, прийнятого за результатами розгляду заяви (клопотання) особи, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду, поданої відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі» та укладення договору оренду є обов'язком користувача земельної ділянки, якщо запропонований договір відповідає типовому договору. Відмова від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України. Як встановлено судом, проект договору оренди земельної ділянки, який був надісланий позивачем відповідачу, відповідає вимогам ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та типовій формі договору оренди землі, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.04 №220. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобовязання особи до укладення відповідних договорів). При вирішенні спору по даній справі суд враховує правову позицію викладену в Постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року по справі №6-110цс12, відповідно до якої зроблено висновок про те, що право особи на укладання договору, який відповідає вимогам типового договору підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії. Вищезазначена правова позиція в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Слід також зазначити, що згідно з частиною другою статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Направлений Відповідачеві проект договору оренди земельної ділянки розташованої за адресою: 3-й провулок Травневий (3-й провулок Баглійський), 1Б-2, м. Дніпродзержинськ, площею 0,8514га, кадастровий номер:1210400000:03:030:0154 для розміщення цеху по виготовленню сплавів (ар.с.13-14), повністю відповідає всім нормам законодавства та умовам типового договору і не суперечить законодавству. Відтак відповідач, продовжуючи користування земельною ділянкою і відмовляючись укладати договір з Дніпродзержинською міською радою Дніпропетровської області, порушує норми законодавства і право позивача, яке підлягає захисту шляхом визнання договору оренди земельної ділянки укладеним. Заперечень проти позову відповідачем не надано, тому оскільки відповідачем жодна з обставин, зазначених за текстом позовної заяви не оспорюється, їх наявність слід вважати доведеною. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved