Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що наказом командира військової частини [NUMBER] № 29 від 10.07.2017 року солдата [PERSON] було призначено на посаду номера обслуги 1 розрахунку 1 гаубичного артилерійського взводу гаубичної артилерійської батареї військової частини [NUMBER] , зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення. Однак, 17 жовтня 2017 року о 08 год. 00 хв. [PERSON] самовільно, без поважних причин, залишив територію військової частини та вибув до місця свого постійного проживання. За такі його дії вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2018 року останнього було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.408 КК України та призначено покарання у вигляді позбавленням волі зі звільненням від відбування покарання. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 07 листопада 2018 року № 229 [PERSON] звільнено з військової служби відповідно до підпункту «Е» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покращання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади). Зважаючи на те, що на момент виключення зі списків особового складу військової частини, за відповідачем [PERSON] рахувалось речове майно на загальну суму 4989,43 грн. строки носіння якого не вийшли, позивач просив стягнути з відповідача вартість вказаного майна. Представник позивача\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~однак, згідно поданої заяви просив суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] будучі належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився без поважних причин, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим, суд в силу ст. 280 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача,суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 10 липня 2017 року №29 солдата [PERSON] , призначеного наказом Першого заступника начальника Генерального штабу Збройних сил України (по особовому складу) від 04 липня 2017 року №130-РС на посаду номера обслуги 1 розрахунку 1 гаубичного артилерійського взводу гаубичної артилерійської батареї військової частини [NUMBER] , зараховано всі види забезпечення (а.с.7). Згідно вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.408 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавленням волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням на 2 роки (а.с.15). Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 07 листопада 2018 року № 229 солдата військової служби за контрактом [PERSON] , тобто відповідача, звільнено з військової служби відповідно до підпункту «Е» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покращання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади), а також було виключено його зі списків особового складу військової частини [NUMBER] . Крім цього\~даним наказом\~вирішено провести\~відрахування вартості\~обмундирування в\~сумі 4989,43\~грн.,\~обчислену пропорційно\~часу,\~що залишився\~до кінця\~строку носіння,\~про що\~свідчить довідка-розрахунок\~№ 46\~від 07.11.2018 (а.с.16-17). Згідно з ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави. Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» передбачено, що військове майно є державним майном, закріпленим за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна, зокрема, належить речове майно. Як встановлено в ході судового розгляду під час проходження служби відповідач у відповідності до вимог п. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», наказу Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту» забезпечувався форменим одягом за рахунок державних коштів. Відповідно до абз.7 п.4 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та в особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016 р. (зареєстровано в Мінюсті 26.05.2016 р. за № 768/28898) у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби. Також Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243 (чинним на час подання позовної заяви та звільнення відповідача), визначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ним службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України. Згідно з пунктів 2, 16 цього Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода заподіяна розкраданням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршення або зниження його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або залишкової виплати. Розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України. Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами. Дані норми кореспондуються із нормами чинного в даний час Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», що визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приймаючи до уваги, що за відповідачем, на час його звільнення з військової частини [NUMBER] рахувалося обмундирування строк носіння якого не закінчився, залишкова вартість якого складає 4989,43 грн., то воно підлягає стягненню з відповідача. Відтак, суд знаходить вимоги позивача обґрунтованими та такмим що підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved