Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позов, свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.05.2014 р. він надав відповідачу у боргу грошові кошти у сумі 27000 грн., строком до 20.06.2014 р., про що була складена відповідна розписка. У позасудовому порядку вирішити спір з відповідачем не вдалося, вказаний борг відповідач не повернув. Просить суд: стягнути з відповідача на його користь суму боргу у сумі 83145 грн. 19 коп. з яких: основний борг - 27000 грн.; індекс інфляції 51800 грн. 04 коп.; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 4345 грн. 15 коп.; стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи - через публікацію повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів, при заочному розгляді. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.05.2014 р. позивач [PERSON] надав у позику відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 27000 грн., строком до 20.06.2014 р., про що була складена відповідна розписка. Відповідач [PERSON] кошти у сумі 27000 грн. позивачу [PERSON] не повернув. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача грошові кошти у сумі 27000 грн. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Відповідно до розрахунку індексу інфляції та трьох відсотків річних, долученого до позовної заяви, сума інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення суми боргу у сумі 27000 грн. становить: індекс інфляції 51800 грн. 04 коп.; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 4345 грн. 15 коп. Враховуючи вищевикладене, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 83145 грн. 19 коп. з яких: основний борг - 27000 грн.; індекс інфляції 51800 грн. 04 коп.; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 4345 грн. 15 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 831 грн. 46 коп.

Outcome: approved