Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.09.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1500 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 19,2% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Згідно із умовами договору банком було передано відповідачу кредитну картку зі строком дії до 09/10 року. У звязку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором за період з 31.08.2012 року по 31.08.2015 року відповідачка має заборгованість по відсоткам за договором № б/н від 10.09.2007 року у сумі 795,99 доларів США, що за офіційним курсом НБУ - 21,18 грн., складає 16859,07 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідачки [PERSON], а також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн.. В судове засідання представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в поданій до суду заяві просила позов залишити без розгляду. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору № б/н від 10.09.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1500 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 19,2 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Відповідно до рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 травня 2015 року по цивільній справі № 661/608/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, позивач 16 лютого 2015 року звертався до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором б/н від 10 вересня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] За умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 1500,00 доларів США у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 19,2 відсотків річних на суму залишку заборгованості. У звязку із невиконанням боржником зобовязань за вказаним договором, станом на 31.03.2014 року виникла заборгованість у розмірі 4159,75 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 1217,11 доларів США, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом 212,05 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 580,57 доларів США, а також штрафи 45,66 доларів США (фіксована частина) та 195,91 доларів США (процентна складова), які позивач просив стягнути з відповідача на його користь; судом було відмовлено позивачу у задоволенні позову. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.61 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530,631 ЦК України). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 травня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено у звязку зі спливом строків позовної давності, оскільки при укладенні кредитного договору сторони погодили, що строк виконання зобовязань в повному обсязі настає у вересні 2010 року, тобто в останній день місяця вересня 2010 року дати, зазначеної на картці [PERSON]; позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано 16.02.2015 року, тобто після спливу трирічного строку з дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 10.09.2015 року зазначене рішення було залишено без змін. Позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість по кредиту за період з 31.08.2012 року по 31.08.2015 року. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 травня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено, в тому числі в частині стягнення заборгованості за кредитом. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки, обставини, викладені у позовній заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, встановлені рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 травня 2015 року по справі № 661/608/15-ц, яке набрало законної сили, то вони доказуванню не підлягають. За таких підстав суд вважає за необхідне постановити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі ст. ст. 266, 267, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed