Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким,\~що втратив\~право користування жилим приміщенням за адресою: Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Матросова, буд. 17, кв. 17, посилаючись на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Панютинської селищної Ради депутатів трудящих Лозівського району Харківської області від 21 лютого 1977 року №4/1 він є квартиронаймачем вищезазначеної квартири. В даній квартирі окрім нього зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON] Однак син з 2005 року в спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, будь-які інші витрати по утриманню житла не несе, особистих речей та майна, яке йому належить в квартирі немає. 28 січня 2019 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов, але [PERSON] відзиву так і не надав. Третя особа-Виконавчий комітет Панютинської селищної ради Лозівського району Харківської області також своїх пояснень на позов не надав. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] є квартиронаймачем квартири, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Матросова, буд. 17, кв. 17, що підтверджується архівним витягом із позачергового рішення виконавчого комітету Панютинської селищної Ради депутатів трудящих Лозівського району Харківської області від 21 лютого 1977 року №4/1 (а.с.7). В квартирі, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Матросова, буд. 17, кв. 17 зареєстровані: квартиронаймач [PERSON], [INFO], син квартиронаймача [PERSON], [INFO], дружина квартиронаймача [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Управління благоустрою територій» Лозівської міської ради Харківської області» за №3 від 11.01.2019 року (а.с.8). З 2005\~року [PERSON]\~у спірній\~квартирі не\~проживає, особистих речей та майна, яке йому належить в квартирі немає, участі у сплаті комунальних платежів не приймає, благоустроєм квартири не займається. Факт не проживання відповідача по справі за адресою: Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Матросова, буд. 17, кв. 17 підтверджується актом обстеження домоволодіння по факту проживання (не проживання) осіб, складеним працівниками Панютинського старостинського округу та за підписами сусідів 11 січня 2019 року (а.с.9). Неодноразові усні вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання, членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу\~України» розяснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сімї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку. Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі за місцем реєстрації не проживає більш ніж шість місяців, житлове приміщення звільнив з власної волі, але знятися з реєстрації не бажає, ніяких претензій до позивача щодо спірної квартири не має, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved