Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом у якому просив суд ухвалити рішення, яким: розірвати між ним та відповідачкою шлюб, зареєстрований 01 травня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 462 . В обґрунтування пред`явлених вимог позивач послався на те, що 01 травня 2004 року між сторонами справи було укладено шлюб за актовим записом № 462 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у подружжя не склалося. Як подружжя, сторони мають різні погляди на сімейне життя, на взаємні права та обов`язки, ведення домашнього господарства. Наміру зберегти сім`ю позивач не має, сім`я розпалась остаточно, разом з відповідачкою позивач вже не підтримує подружніх стосунків, примирення між ними неможливо. При цьому позивач зазначив, що дочка залишається проживати з відповідачкою. Питання утримання доньки, порядку участі у вихованні та поділу майна подружжя будуть вирішуватись додатково. Крім того, у своєму позові позивач вказав, що на даний час сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні стосунки і він категорично заперечує проти примирення, вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам , як одного так і другого з подружжя та інтересам доньки. З посиланням на вищенаведене обґрунтування позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача підтримала пред`явлені позивачем вимоги та просила суд шлюб між сторонами розірвати. Представник відповідача не заперечувала проти розірвання шлюбу між сторонами, однак заперечувала проти обґрунтування позову та обставин на які позивач посилається у своїй позовній заяві. З приводу фактичних обставин та всупереч доводам, викладеним представником позивача у позовній заяві про розірвання шлюбу, представник відповідача зазначила, що позивач протягом значного часу систематично обманював та зраджував свою сім`ю. Так, позивач, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, мав приховані позашлюбні стосунки з іншою жінкою, яка працює разом з ним в одній компанії. Крім того, зазначила представник відповідачки, позивач також весь цей час таємно утримував іншу жінку та її дочку від попередніх позашлюбних стосунків. В той же час, позивач постійно жалівся відповідачці на свій поганий фінансовий стан, мотивуючи тим, що робота в нього дуже складна, і він постійно отримує штрафні санкції від свого керівництва. Але, як згодом виявилось, за повідомленням самого керівництва компанії, ніяких штрафних санкцій у позивача на роботі не було, навпаки, він виявився дуже заможною людиною. Таким чином, позивач фінансував іншу сім`ю, зокрема, оплачував дорогі відпочинки, купував дорогі речі, прикраси та машини за рахунок власної сім`ї, та продовжує це робити і надалі, в тому числі за рахунок власної малолітньої дитини. Крім того за цей час позивач змінив місце свого фактичного проживання та проживає за адресою: [ADDRESS] , де проживає разом з іншою сім`єю від попередніх позашлюбних стосунків. За таких виявлених фактичних обставин, враховуючи порушення позивачем моральних основ шлюбу, що проявилось у його зраді та веденні аморального способу життя, нехтуванні інтересами власної дитини та ухиленні від виконання своїх батьківських обов`язків, подальше збереження сім`ї є неможливим. Спільна малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , залишається проживати зі своєю мамою. Таким чином, представник відповідача просила суд врахувати при ухваленні рішення вказані вище обставини. Заслухавши думку представник сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01 травня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб за актовим записом № 462 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. У шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Сторони проживали однією сім`єю, проте як зазначає позивач, вони як подружжя тривалий час не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов`язків. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейні відносини відсутні. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141-142 ЦПК України судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає відшкодуванню на користь позивача, з яких: 384 грн. 20 коп. - стягненню з відповідачки та 384 грн. 20 коп. - поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved