Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини. 04 червня 2013 року близько 19 год. 00 хв. на 139 км автодороги Одеса-Рені, гр. [PERSON], керуючи автомобілем марки «Газ 2410», д/н [NUMBER], власником якого є [PERSON], порушив правила проїзду перехресть, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 липня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України за скоєння зазначеної ДТП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави. При зіткненні, автомобіль «Mercedes», який належить позивачу - [PERSON], отримав значні технічні ушкодження. Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження від 09.07.2013 року, по визначенню суми матеріальної шкоди власнику автомобіля [NUMBER], велечина матеріальних збитків, завданих пошкодженням даного автомобіля, становить 15388 грн. 00 коп., вартість проведення цього дослідження становить 600 гривень, що підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру № 104 від 20.09.2013 року, витрати [PERSON] на правову допомогу складають 3000 грн. Крім того, позивач вважає, що внаслідок цього ДТП, йому також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з ушкодженням власності автомобіля та неможливості протягом тривалого часу користуватися ним за призначенням, порушенням нормальних життєвих звязків, погіршенням стосунків в сімї, погіршенням сну, нервовістю. Розмір відшкодування моральної шкоди позивач визначив у 15000 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, але направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність з підтриманням вимог позову щодо відповідача [PERSON] та залишенням без розгляду вимог щодо відповідача [PERSON], оскільки йому стало відомо, що вказана особа не є власником автомобіля, яким керував [PERSON] Також просив в разі неявки відповідача [PERSON], винести рішення при заочному розгляді справи та стягнути з останнього матеріальну та моральну шкоду в сумі заявленого позову та всі судові витрати, повязані з розглядом справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, однак вважається належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, заяв до суду з проханням відкласти розгляд справи не надсилав. Тому, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, в порядку ст.224 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина друга вказаної статті передбачає, що збитками є: 1)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). В силу ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, настання відповідальності в даному випадку передбачає наявність складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу, завдання збитків та причинний звязок між порушенням права та збитками. Статтею 23 ЦК України передбачено відшкодування й моральної шкоди особі внаслідок порушення її прав. Пункт 3 частини другої зазначеної статті вказує, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При подачі позову, позивач керувався саме вказаними нормами закону, посилаючись на те, що згідно копії постанови Татарбунарського районного суду від 03.07.2013 року, відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України з накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень за те, що він 04 червня 2013 року о 19 год. 10 хв. на а/д Одеса-Рені, керуючи автомобілем [NUMBER], порушив правила проїзду перехресть, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження. (а.с.8) Згідно копії висновку № 104 автотоварознавчого дослідження по визначенню суми матеріальної шкоди власнику автомобіля [NUMBER] від 09 липня 2013 року, вартість матеріальних збитків, завданих пошкодженням автомобіля, складає 15388 грн. 35 коп.(а.с.11-23). До вказаного висновку долучено експертний висновок (калькуляція) №104 про встановлення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу від 24.06.2013 року (а.с.24-25); протокол огляду транспорту від 20.06.2013 року, в якому зазначені розбиті та деформовані, а також такі, що не підлягають відновленню деталі на автомобілі [NUMBER], належному [PERSON], після ДТП (а.с.26). Копією квитанції до прибуткового касового ордера № 104 від 20.06.2013 року підтверджується оплата позивачем витрат в сумі 600 гривень за виготовлення ПП [PERSON] висновку по встановленню вартості матеріального збитку на автомобілі [NUMBER] (а.с.27). До вказаного документу долучено копію свідоцтва №67, виданого [PERSON], яким підтверджується його кваліфікація судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз, дійсного до 28.11.2014 року (а.с.28) та копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] 11.01.2006 року (а.с.29). Копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ №610313(а.с.30), підтверджується, що [PERSON] є власником автомобіля марки Mercedes-Benz 312 D, реєстраційний № [NUMBER]. Копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ №907368(а.с.57), підтверджується, що [PERSON] є власником автомобіля марки Газ-2410, реєстраційний № [NUMBER]. Зазначені докази підтверджують факт спричинення матеріальної шкоди [PERSON] відповідачем по справі та надають позивачу право вимоги її відшкодування та відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім того, як передбачено ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] 04.06.13 року, близько 19 год. 00 хв. на 139 км автодороги Одеса-Рені, на законних правових підставах, керуючи автомобілем [NUMBER], власником якого є [PERSON] (а.с.57), порушив правила проїзду перехресть, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. За наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного за фактом ДТП за участю водіїв [PERSON] та [PERSON], постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 03.07.2013 року, [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу (а.с. 8). Це рішення набрало чинності, відповідач його не оскаржував, однозначно свідчить про наявність вини останнього у вчиненні 04.06.2013 року ДТП та спричиненні шкоди позивачу. Розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначено позивачем у межах фактично понесених та документально підтверджених витрат у сумі 15388 грн. 35 коп. вартості відновлювального ремонту транспортного засобу (а.с.11-23) та 600 гривень за виготовлення експертом автотоварознавчого висновку по визначенню вартості матеріального збитку (а.с.27). Тому вказані вимоги, на думку суду, є обгрунтованими та законними, та підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Крім того, враховуючи те, що внаслідок ушкодження вищезазначеного майна позивач переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобіля, [PERSON] має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. Однак, суд вважає, що розмір морального збитку в сумі 15000 гривень, який просить стягнути з відповідача позивач, є завищеним та не відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та моральних страждань, які він зазнав. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості. Тому, з урахуванням всіх обставин справи, ступеня вини відповідача, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути зменшений до суми 3000 гривень і стягнутий з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 379,40 грн.(229,40 грн. + 150 грн.). Що стосується витрат на правову допомогу, то згідно ст.84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільного та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних справ. Додатком до цієї постанови встановлено, що розмір компенсації витрат, повязаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Виходячи з аналізу змісту ст.ст. 84,88 ЦПК України судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. В матеріалах справи відсутні обчислення витрат на правову допомогу з розрахунку 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати особи, яка надає правову допомогу за годину її роботи, що унеможливлює визначити обґрунтованість зазначених позовних вимог, а тому в цій частині вимоги позову задоволенню не підлягають.

Outcome: partial