Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства, в якій зазначає, що 15 березня 2016 року померла [PERSON], яка є матірю малолітньої [PERSON], [INFO]. Запис про батька дитини в свідоцтві про народження виконано відповідно до\~ст. 135 СК України. Позивач вважає себе біологічним батьком дитини, але юридично оформити стосунки з [PERSON] за її життя він не встиг, так як остання раптово захворіла і померла, а він в цей час був одружений з іншою жінкою. Разом з тим, він бажав народження дитини, забирав її з пологового будинку, надавав матеріальну допомогу та систематично відвідував, але на момент реєстрації народження доньки він перебував поза межами України, тому [PERSON] зареєструвала дитину як мати одиначка. Після смерті [PERSON] опікуном дитини призначена її сестра [PERSON] Позивач бажає виховувати свою дитину самостійно, у звязку з чим змушений звернутися до суду з позовом про визнання батьківства.\~\~ Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, зазначивши, крім викладеного у позові, що з [PERSON] він познайомився у АР Крим, де вони працювали на той час та мешкали у одному гуртожитку, між ними склалися близькі стосунки. Завагітнівши [PERSON] повернулася до своїх батьків у с. Велика Білозерка і чекала народження дитини. Коли народилася донька позивач забрав їх з пологового будинку, допомагав матеріально, систематично відвідував. У 2016 році [PERSON] захворіла та раптово померла. Після смерті [PERSON] відповідач та її рідні стали уникати спілкування з позивачем, оскільки не бажають, щоб він забирав доньку. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що її сестра [PERSON] за життя не розповідала хто є батьком дитини. Разом з тим, відповідач не заперечувала, що [PERSON]М забирав її сестру з новонародженою дитиною з пологового будинку та в подальшому відвідував їх. Відповідач просить відмовити у позові застосувавши строк позовної давності, передбачений ст. 129 СК України. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Великобілозерської районної державної адміністрації Запорізької області [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що вимоги, які викладені в позовній заяві, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. За ст. 20 Сімейного кодексу України, до вимог, що випливають із сімейних правовідносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених, зокрема ч.2 ст. 129 цього Кодексу. Посилання відповідача на ч.2\~ст.129 Сімейного кодексу України\~щодо застосування позовної давності в один рік, стосується спору про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини. До вимог, заявлених в позовній заяві позивачем, відповідно до\~\~ст.128 Сімейного кодексу України,\~позовна давність не застосовується, а тому заява відповідача про застосування позовної давності до вказаних правовідносин задоволенню не підлягає. Частиною 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На підставі ст. 3 Європейської конвенції про правовий статус дітей, народжених поза шлюбом, від 15.10.1975 року, ратифікованої Україною 14.01.2009 року, встановлено, що батьківство стосовно кожної дитини, народженої поза шлюбом, може бути підтверджене або встановлене шляхом добровільного визнання або за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, дитина має право, наскільки це можливо, знати своїх батьків і право на їх піклування. За ч. 2\~ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається, зокрема, за рішенням суду. Нормами ч. 1, ч. 2\~ст. 128 СК України та п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~ст. 126 цього Кодексу\~, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1\~ст. 135 цього Кодексу. Згідно з п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~відповідно до ст.\~213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства ( материнства) в органах РАЦС. Так, судом встановлено, що [PERSON] народилася 15 квітня 2015 року у м. Кам»янка-Дніпровська Кам»янсько-Дніпровського району Запорізької області. Згідно свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобілозерського районного управління юстиції у Запорізькій області 24.04.2015 року, її матірю є [PERSON], а батьком записаний [PERSON] (а.с.26). За інформацією Великобілозерського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.75), відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON], [INFO], були внесені відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Мати дитини [PERSON] померла 15 березня 2016 року (а.с.27). За розпорядженням голови Великобілозерської районної державної адміністрації №117 від 12.04.2016 року, опікуном дитини-сироти [PERSON], [INFO], призначено [PERSON] (а.с. 28). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною бабусею малолітньої [PERSON] та матірю померлої [PERSON] Протягом 2007-2015 років її донька [PERSON] працювала і мешкала у АР Крим. Завагітнівши донька повернулася додому, але не розповідала хто є батьком її майбутньої дитини. Після народження дитини позивач неодноразово відвідував її доньку у с. Іванівка Кам»янсько-Дніпровського району. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є рідною сестрою померлої [PERSON] Завагітнівши сестра казала їй, що батьком майбутньої дитини є чоловік на імя «Діма». Вперше позивача вона побачила на дні народження племінниці, коли [PERSON] виповнився один рік, але їй особисто позивача ніхто не представляв, як батька [PERSON]. Згідно з висновком експерта № 265 від 25.20.2016 року за результатами судової молекулярно-генетичної експертизи, встановлена біологічна спорідненість між [PERSON] та [PERSON]. Ймовірність підтвердження біологічної спорідненості складає 99,9992% (а.с.69-72). Крім того, у судовому засіданні оглянуті оригінали фотознімків, на яких, за твердженням позивача, зображений він разом з донькою [PERSON] під час її відвідування у різні періоди, що не заперечується відповідачем (а.с.4-5) Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, судом встановлено, що докази, що містяться в справі, підтверджують батьківство\~[PERSON] відносно [PERSON], [INFO], тому суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved