Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселені. Мотивуючи позовні вимоги, вказує, що за заповітом йому [PERSON] заповідав кватиру [ADDRESS] . Факт чинення перешкод підтверджують свідки. Оскільки позивач не має можливості користуватися цим приміщенням, то просить позов задовольнити. Сторона відповідача не скористалася правом на відзив, в судове засідання не прибула. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Заслухавши сторону, допитавши свідків, проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні відносини, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З матеріалів справи вбачається, що згідно до свідоцтва про спадщину за\~ заповітом від 25.02.2020 виданого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської нотаріальної контори Дмитруком С.Д. спадкоємцем зазначеного в заповіті майна\~ [PERSON] , 1955 року народження, який помер [INFO] , є\~ - [PERSON] , а спадщина на яку видано свідоцтво\~ складається з\~ кватири [ADDRESS] (а.с.17). У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності кватира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.15). У відповідності до змісту довідки №225/64.3-в від 02.10.2018 виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади м. Івано-Франківська Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 12) 02.10.2018 [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання на підставі рішення суду.\~ Зміст свідчень допитаних під присягою в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] зводиться до того, що відповідач чинить перешкоди позивачу. На основі з`ясованих обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Розподіл судових витрат слід провести, згідно до ст. 141 ЦПК України з урахуванням підтверджуючих документів. На підставі наведеного та

Outcome: approved