Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що є сином [PERSON] та [PERSON] . Також в родині [PERSON] був брат позивача [PERSON] . До грудня 1988 року всі члени сієї проживали разом у квартирі [ADDRESS] квартира належала до відомчого житлового фонду державного підприємства «Придніпровська залізниця», де на той час працював батько позивача [PERSON] . Вказану квартиру 2 по [ADDRESS] за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства було надана сім`ї позивача для заселення. У грудні 1988 року за письмовою заявою батька позивача, уповноваженою особою наймодавця - начальником Дніпропетровського відділення Придніпровської залізниці [PERSON] була надана письмова вказівка у вигляді резолюції начальнику дистанції цивільних споруд [PERSON] про передачу в користування батькові позивача для покращення житлових умов квартири №1, що [ADDRESS] та приєднання квартири №1 до особового рахунку квартири [ADDRESS] за вказаною адресою. Батьки позивача отримали квартиру [ADDRESS] , в якості покращення житлових умов працівників Придніпровської залізниці, в родині яких було 4 особи, які мешкали разом у квартирі [ADDRESS] житловою площею 18,43 кв.м. Отримання вказаної квартири №1 документально було підтверджено тільки тим, що батькові позивача дозволили її зайняти і приєднати квартиру № [ADDRESS] до особового рахунку квартири [NUMBER] за вказаною адресою [ADDRESS] на квартиру не видавався. Нині квартира [ADDRESS] є ізольованим помешканням у житловому будинку, призначеним для постійного проживання у ньому, тобто повноцінною житловою квартирою. Але у відповідних органів відсутні правові підстави провести реєстрацію квартири [ADDRESS] на ім`я позивача, оскільки у нього відсутній ордер на вселення в спірне приміщення та договір найму житла. Позивач просив суд визнати за позивачем права користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] , та квартирою [ADDRESS] . Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, у наданому суду відзиву на позов просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що в розумінні вимог ст.ст. 39, 52 Житлового кодексу Української PCP заява про приєднання особового рахунку від 12.12.1988 року та довідка начальника Дніпропетровської дирекції залізничних перевезень Придніпровської залізниці від 23.10.2007 року не є законними підставами для вселення, оскільки не є ордером. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки у судове засідання не повідомив. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що батьку відповідача [PERSON] , який працював на Державному підприємстві «Придніпровська залізниця», що підтверджується даними трудової книжки на склад сім`ї : дружина [PERSON] , син - [PERSON] та син - [PERSON] , [INFO] була виділена в користування квартира [ADDRESS] загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 18,43 кв.м., що підтверджується, виданою начальником Дніпропетровської дирекції залізничних перевезень Придніпровської залізниці Ю.В.Тищенко довідкою 23.10.2007 року №ДН-30/11. У даній квартирі були відсутні відповідні житлові зручності у вигляді наявності водопостачання, каналізації, опалення. У зв`язку із цим сім`я [PERSON] була вимушена перебувати на обліку, як сім`я, що потребує поліпшення житлових умов. Пізніше у грудні 1988 році, з метою покращити умови проживання, за заявою батька відповідача - [PERSON] про приєднання до квартири [ADDRESS] , резолюцією начальника Дніпропетровського відділення Придніпровської залізниці [PERSON] . [PERSON] .. було надано розпорядження начальнику дистанції цивільних споруд [PERSON] , про передачу в користування заявнику [PERSON] квартири №1 житловою площею 24 кв.м., що знаходилась у сусідньому житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № ДН-30/11 від 23.10.2007 року. Окрім цього, згідно з даною довідкою №ДН-30/11 від 23.10.2007 року, виданою начальником Дніпровської дирекції залізничних перевезень Придніпровської залізниці Ю.Р. Тищенком, зазначено про відношення квартири [ADDRESS] до відомчого житлового фонду Придніпровської залізниці, у зв`язку із чим право на користування зазначеною житловою площею не було надано у вигляді ордеру на склад сім`ї. [INFO] помер [PERSON] , про що 26 листопада 1997 року складено відповідний актовий запис № 2093. [INFO] померла [PERSON] , про що 09 квітня 2008 року складено відповідний актовий запис № 645. Після смерті брата відповідача [PERSON] та батьків відповідача [PERSON] і матері [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] залишився зареєстрованим відповідач [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] , що підтверджується даними довідки про склад сім`ї №350 від 19.09.2016 року, виданою директором КП «Експрес» ДГС [PERSON] .Н.Майдан. Відповідно до наданих квитанцій про сплату комунальних послуг, судом встановлено наявність оплати комунальних послуг за період, починаючи з 2013 року по 2018 рік, що надавались для обслуговування квартири [ADDRESS] , до якої було приєднано квартиру [ADDRESS] , на відповідний особовий рахунок № [NUMBER] , які здійснювались ще матір`ю відповідача [PERSON] , а потім у подальшому самим відповідачем [PERSON] Дані факти досліджені судом та знайшли підтвердження на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2018 року (ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.397 Цивільного кодексу України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ст.398 Цивільного кодексу України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до ст.58 Житлового кодексу, єдиною підставою на вселення в житлове приміщення державного або громадського житлового фонду є ордер. Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до п.10 роз`яснень Верховного Суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)», у члена сім`ї наймача, включеного до ордера на заселення жилого приміщення, право користування останнім виникає у зв`язку із включенням до ордера, а не у зв`язку із вселенням у це приміщення. Крім того, згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Статтею 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Згідно до п. 4 ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного права з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщення, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Оцінивши надані докази сторонами, суд вважає, що відповідачем не надано допустимих та належних доказів, які б підтвердили неправомірне вселення позивача у квартиру [ADDRESS] . Також судом встановлено, що відповідач не оспорює правомірність вселення та користування сім`єю [PERSON] разом із дружиною [PERSON] , сином [PERSON] та сином [PERSON] , починаючи з 12.12.1988 року квартирою № [ADDRESS] загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 18,43 кв.м., до якої було приєднано спірну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 24 кв.м., шляхом виділення її у користування сім`ї позивача [PERSON] Суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими в частині права користування квартирою [ADDRESS] , доведеними та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки право користування позивача квартирою [ADDRESS] підтверджено реєстрацією позивача у вказаній квартирі. Витрати по справі відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає віднести за рахунок позивача.

Outcome: partial