Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» борг за невиконання умов кредитного договору № Г95.105.70405 від 11.07.2008 року у розмірі 1756,01 грн та судовий збір у сумі 229,40 грн. В обґрунтування заявлених вимог покладався на те, що згідно кредитного договору № Г95.105.70405 укладеного 11.07.2008 року між ПАТ «Плюс Банк» правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] остання отримала кредит в розмірі 2 300 (дві тисячі триста) гривень строком на 12 місяців із сплатою за користування кредитом 20,90% річних. Однак, умови договору позичальником порушені, зобов'язання нею не виконуються, щомісячні платежі не вносяться у термін, передбачений кредитним договором. Останній платіж платником здійснено 20.10.2010 року. Станом на 15.10.2013 р. заборгованість [PERSON] згідно кредитного договору становить 1756 (одна тисяча сімсот п'ятдесят шість) гривень, 01 коп. Представник позивача Семенюк С.Я. в судове засідання не з'явилась, надіслала на адресу суду клопотання від 16.12.2013 року вих. № 12.2-05/103520 в якому просила суд проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та вважає, що подані докази є достатніми для розгляду справи по суті. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомила. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що кредитний договір між ПАТ «Плюс Банк» та [PERSON] було укладено 11.07.2008 року на строк 12 місяців, тобто до 11.07.2009 року. Тому вважає, що 11.07.2012 року згідно ст. 257 ЦПК України закінчився трирічний строк позовної давності. Крім того [PERSON] станом на 11.07.2009 року виконала повністю всі зобов'язання згідно кредитного договору. У зв'язку з цим просив застосувати до даних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити повністю виходячи з наступних підстав. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 11.07.2008 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] дійсно був укладений кредитний договір № Г95.105.70405 згідно якого остання отримала кредит на поточні потреби в розмірі 2 300 (дві тисячі триста) гривень строком на 12 місяців, тобто до 11.07.2009 року із сплатою за користування кредитом 20,90% річних. Позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконав, а саме 11.07.2008 року видав кошти у сумі 2300,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж 103,51 грн, що підтверджується копією ордера - розпорядження № 1 про видачу кредиту. Таким чином, відповідач отримала кошти, а відтак, зобов'язана була належним чином виконувати умови кредитного договору. Одним із безпосередніх обов'язків відповідача [PERSON] за кредитним договором є відповідно до укладеного графіку, копія якого міститься у матеріалах справи щомісячними платежами повертати кредит та сплачувати відсотки і комісію за користування ним, а також сплатити пеню (неустойку) в разі прострочення виконання зобов'язання. Проте, кредит відповідачем не повертався згідно графіку та не сплачувалися відсотки за користування ним. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Так судом встановлено, що згідно довідки розрахунку заборгованості станом на 15.10.2013 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем з основної суми кредиту становить 147 (сто сорок сім) гривень 15 коп. У відповідності до ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від боржника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено законом. Тому, згідно розрахунку заборгованість відповідача за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом складає 223 (двісті двадцять три) гривні 09 коп. Крім того, судом встановлено, що у відповідності до п. 2.5. кредитного договору у разі порушення позичальником строків сплати платежів по кредиту більше ніж на 60 днів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції ( пеню) в розмірі 0,5% від простроченої суми кредиту за кожень день прострочки.. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № Г95.105.70405 від 11.07.2008 року розмір пені розрахованої за прострочення сплати кредиту за період з 15.10.2012 року по 15.10.2013 року та становить 205 (двісті п'ять) гривень 77 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] віндикаційних витрат в сумі 1180 (одна тисяча сто вісімдесят) гривень 00 коп., то суд приходить до переконання, що такі не підлягають до задоволення, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, так як позивачем не доведено та не надано жодного переконливого доказу, що дані витрати дійсно були ним понесені, з чого складаються дані витрати та чим вони підтверджуються. Крім того суд проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази та нормативно - правові акти, які стосуються початку та перебігу строку позовної давності прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення вищезазначеної суми заборгованості, яка складається з простроченого боргу у сумі 147,15 грн, прострочених процентів 221,00 грн, строкових процентів 2,09 грн, та пені 205, 77 грн не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Так згідно ст. ст. 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. П. 1.2 кредитного договору № Г95.105.70405 від 11.07.2008 року передбачено, що кредит надається позичальнику строком на 12 місяці, тобто включно по 11.07.2009 року. Таким чином позикодавцю (позивачу) про порушення відповідачем умов кредитного договору, зокрема, прострочення термінів повернення боргу, стало відомо станом на 12.07.2009 року, тобто на наступний день після кінцевого терміну повернення кредиту тому саме з цього дня розпочався перебіг строку позовної давності та закінчився 12.07.2012 року. З даним позовом позивач ПАТ «Ідея Банк» звернувся в суд через чотири роки тільки 18.10.2013 року. У відповідності до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі вище наведеного, враховуючи той факт позивач звернувся до суду з пропуском загального трирічного терміну позовної давності щодо стягнення основної суми боргу і процентів, не просив поновити строк звернення до суду та не надав суду обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин для пропуску строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості, не навів підстав які б свідчили про переривання строку позовної давності, а представник відповідача [PERSON] заявив клопотання про застосування до даних правовідносин строку позовної давності суд приходить до обґрунтованого висновку, що в задоволені позовних вимог ПАТ «Ідея Банк» про стягнення заборгованості в сумі 1756,01 грн. слід відмовити з підстав пропуску терміну позовної давності. Крім цього судом враховане, що згідно п. 5.2 кредитного договору цей договір набуває чинності з дати його укладання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. При цьому суд вважає, що положення цього пункту не можна вважати таким, що сторони домовилися про збільшення строку позовної давності (ст.259 ЦК України) - сама по собі умова договору про його дію до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем не може розглядатися як установлення строку дії кредитного договору, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Outcome: dismissed