Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом, право власності на 13/25 частин житлового будинку та господарських будівель, розташованих за адресою: Одеська область, [ADDRESS], мотивуючи тим, що приватним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із тим, що право власності на спадкове майно не зареєстровано в установленому законом порядку, а також в Договорі про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 15.03.1960 року за р № 2-1823 адреса частки будинку, яка успадковується, зазначена як [ADDRESS] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечує. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору «Про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» від 25.03.1960 року [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 600 кв.м., яка розташована за адресою: Одеська область, [ADDRESS] Відповідно до архівної довідки № 8-П від 20.05.2014 року, наданої КУ «Ізмаїльський архів», вулиці, яке йде паралельно вулиці Христо Ботєва з північної сторони дати назву вулиці Лізи Чайкіної. Рішенням Ізмаїльського міського народного суду Одеської області від 16.09.1986 року домоволодіння по [ADDRESS] в м. Ізмаїлі Одеської області було поділено між [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки від 02.06.2014 року, наданої КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] являється власником 13/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, [ADDRESS], згідно рішення Ізмаїльського міського суду від 16.09.1986 року. Житловий будинок з надвірними спорудами побудований у 1963 році є завершений будівництвом та відповідно до висновку КП «Ізмаїльське МБТІ» від 06.01.2010 року про технічний стан зазначеного об'єкту нерухомості, останній не підлягає прийняттю в експлуатацію. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.03.1998 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради Одеської області, [PERSON] помер [INFO] року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 13/25 частин житлового будинку та господарських будівель, розташованого за адресою: Одеська область, [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфіменко М.Д. 17.03.1998 року, [PERSON] заповів усе його майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось - [PERSON]. Осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на час відкриття спадщини мешкав разом зі спадкодавцем [PERSON], що підтверджується будинковою книгою на будинок [ADDRESS] в м. Ізмаїлі Одеської області, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] від 13.05.2014 року за № 170/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із тим, що право власності на спадкове майно не зареєстровано в установленому законом порядку, а також в Договорі про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 15.03.1960 року за р № 2-1823 адреса частки будинку, яка успадковується, зазначена як [ADDRESS] Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved