Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке наразі змінило свою назву на акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі за текстом - Банк; АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 11 серпня 2009 року уклали кредитний договір без номеру. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що [PERSON] (далі за текстом - Відповідач) отримала кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначив у позові, що свої зобов`язання перед [PERSON] Банк виконав, надавши їй кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/ 70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом [PERSON] у заяві. Після отримання кредиту [PERSON] свої кредитні зобов`язання не виконала належним чином, в результаті чого у неї перед Банком станом на 18 лютого 2019 року утворилася заборгованість у сумі 104051,54 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 2815,28 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 94605,23 грн., заборгованості за пенею та комісією 1200 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 4931,03 грн., яку просять стягнути з відповідача на користь Банку, а також 1921 грн. судового збору. Представник позивача Савіхіна А.М. , діюча на підставі довіреності на а.с.19, у судове засідання не явилася, надала суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги Банку підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити; не заперечує проти розгляду справи з винесенням заочного рішення (а.с.3). Відповідач у справі, місце реєстрації якої за адресою, зазначеною в позові, підтверджено копією паспорту долученого до позову (а.с.18, зворот), викликалася в судове засідання на 23 квітня 2019 року рекомендованою поштою. Поштове відправлення повернулося без вручення адресату з позначкою листоноші «адресат відсутній». У зв`язку з зазначеним суд відповідно до вимог частини 11 статті 128 ЦПК України здійснив виклик відповідача у судові засідання 08 травня 2019 року і 20 травня 2019 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.33). Відповідач після оприлюднення оголошень про її виклик у судове засідання повторно не явилася, про причину неявки суд не повідомила, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи в її відсутність до суду не зверталася, відзив на позов не подала. З зазначених підстав суд розглядає справу у відсутність відповідача за наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, ненадання відповідачем відзиву на позов і заперечень проти позову, дослідивши письмові докази, вважає позов доведеним і таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, з анкети-заяви [PERSON] від 11 серпня 2009 року на а.с.10 судом встановлено, що 11 серпня 2009 року [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якої 11 серпня 2009 року отримала від Банку кредитну карту з грошовими коштами на ній. Згідно ст.ст.207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, де відображена воля сторін. 11 серпня 2009 року [PERSON] звернулася до позивача із заявою про видачу кредиту з видачею кредитної картки і встановленням кредитного ліміту у сумі 3300 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому [PERSON] підписала заяву, в якій зазначено, що вона ознайомлена з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, а також тарифами банку, та висловила згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, а також тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.10, зворот). Відповідно до п.5.5 Правил користування платіжною картою, за користування кредитом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/ 70/, з розрахунку 360 календарних днів у році (а.с.17). Відповідно до пунктів 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с.15). Відповідно до пунктів 6.6 У разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу Банку позичальник зобов`язався виконати зобов`язання з виконання кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди Банку (а.с.15). Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язався сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.15, зворот). Для вирішення даної справи застосуванню підлягають ст.ст.526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з аналізу яких вбачається, що зобов`язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов`язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов`язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином із застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Судом встановлено, що [PERSON] не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором без номеру від 11 серпня 2009 року, що складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів банку, у зв`язку із чим станом на 18 лютого 2019 року утворилася заборгованість у сумі 98620,51 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 2815,28 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 94605,23 грн., заборгованості за пенею та комісією 1200 грн. (а.с.7-9). Однак, вимоги позивача про стягнення одночасно із відповідача пені та штрафів, як це передбачено п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, не ґрунтуються на законі. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, пунктами 6.5, 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання боргових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно із п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів. Враховуючи однаковість підстав нарахування пені і штрафів та те, що вони є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З огляду на викладене вимоги позивача про стягнення штрафів, передбачених п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 4931,03 грн. (процентна складова), задоволенню не підлягають із зазначених підстав. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номеру від 11 серпня 2009 року в сумі 98620,51 грн. На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням основної вимоги задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат з відповідача, які сплачено Банком при подачі позову в сумі 1921 грн. (а.с.25). Підстави для застосування судом ч.1 ст.142 ЦПК України щодо розподілу судових витрат у даній справі відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial