Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, просив встановити факт, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. У підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, позивачу на праві власності належить Ѕ частина квартири [ADDRESS], яка дісталась їй в порядку сспадкування після смерті батька, [PERSON], та бабусі, [PERSON]. Інша частина квартири належала [PERSON], яка є колишньою дружиною її батька. 30.03.2009 року померла [PERSON]. З липня 2003 року по теперішній час позивач проживає в вище зазначеній квартирі. Також з позивачем проживала до дня своєї смерті спадкодавець [PERSON], з якою позивач проживала однією сімєю та за якою постійно доглядала, вела спільне господарство. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на Ѕ частину вищезазначеної квартири. Позивач просила суд встановити факт проживання однією сімєю її разом зі спадкодавцем [PERSON], з 2003 року по час відкриття спадщини 30.03.2009 року та визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої 30.03.2009 року. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не зявився, надала суду заяву, в якій просила суд справу розглядати без її присутності, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без участі представника, прийняти рішення згідно чинного законодавства. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вислухав пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилась 01 квітня 1982 року, батько [PERSON], мати [PERSON]. Прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб від 10 серпня 2012 року. Відповідно до Свідоцтва про право власності від 04 січня 2000 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням № 4/15-200, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 458п за реєстровим № 783-396, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу від 05 вересня 2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 17 серпня 2006 року помер [PERSON], про що видано свідоцтво про смерть [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2012 року визнано за [PERSON] право власності на ј частину квартири № 74 по проспекту імені газети «Правда», будинок № 77 в м. Дніпропетровську, в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого 17 серпня 2006 року. Визнано за [PERSON] право власності на ј частину квартири № 74 по проспекту імені газети «Правда», будинок № 77 в м. Дніпропетровську загальною площею 46,0 кв.м., в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого 17 серпня 2006 року. [PERSON] померла 11 липня 2018 року. 03 квітня 2006 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину квартири [ADDRESS]. Постановою Державного нотаріуса від 06 грудня 2018 року сторонам по справі відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, що належить [PERSON], померлій 30 березня 2009 року в звязку з тим, що сторонами по справі не надано доказів фактичного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не подано заяви про прийняття спадщини, оформлені належним чином в строк до 6-ти місяців, також не надано до нотаріальної контори документи, які підтверджують ступень споріднення між сторонами та померлою [PERSON]. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку відсутні, що підтверджено копією спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі СК) сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 , якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. У п. 21 вищевказаної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства. Згідно вимог ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Поняття сім'ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов'язкової ознаки сім'ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім'я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім'ї. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Зазначений правовий висновок висловив Верховний Суд в своїй постанові від 07 лютого 2018 року, справа № 127/1765/16-ц. Згідно п. 4.4 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., факт проживання спадкоємця однією сім'єю із спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідно до Акту про постійне проживання, виданого Головою правління ОСББ «Слобожанський 77» [PERSON] з липня 2003 року і по теперішній час проживає за адресою: [INFO]. Разом з нею проживала [PERSON], [INFO], яка померла в 2009 році. Ведення спільного господарства позивачем зі спадкодавцем [PERSON], яка приходилась їй мачухою, підтверджено поясненнями свідків. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного терміну, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права власності. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Таким чином, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, факти, викладені в заяві, ніким з учасників справи не заперечуються, заява про встановлення факту проживання однією сім'єю породжує юридичні наслідки для позивача, оскільки надає право на спадщину, для встановлення факту проживання однією сім'єю законом не визначено іншого, окрім судового порядку, а встановлення вказаного факту потрібне заявниці для прийняття спадщини, у судовому засіданні, знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] та [PERSON] були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, тобто проживали однією сім'єю. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки позивач, як спадкоємець четвертої черги спадщину прийняла, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем, вимоги позивача про визнання за нею права власності на Ѕ частину спірної квартири є законними та обґрунтованими. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved