Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, з 03.06.2009 року він перебував у шлюбі з відповідачкою. Сторони мають спільних дітей: синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалась через різні погляди на сімейні відносини та обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей, відсутність взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові, поваги і довіри оди до одного. Протягом двох років спільно не проживають. Також зазначає, що ними досягнуто згоду щодо утримання та виховання дітей, які будуть проживати з відповідачкою. Проте, одночасно з вимогою про розірвання шлюбу позивач просить стягнути з нього на користь відповідачки аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1700 грн. на кожну дитину щомісячно; визначити місце проживання дітей з відповідачкою та встановити режим побачень з дітьми. В судовому засіданні позивач позов в частині вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримав просив його задовольнити; від позовних вимог про визначення місця проживання дітей та встановлення режиму побачень з дітьми відмовився, про що подав відповідну заяву. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та просила його задовольнити, при цьому пояснила, що разом з позивачем вона проживає з 2004 року. Діти проживають разом з нею, їх у неї ніхто не забирає. Має бажання змінити прізвище на дошлюбне - [PERSON]. Позов про стягнення аліментів не подавала, сторони домовились про утримання дітей позивачем в добровільному порядку, він сплачує на кожну дитину по 1700 грн. щомісячно. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, з 03.06.2009 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а. с. 8). Від спільного життя сторони мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 9,10). Проте, як встановлено судом, шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 2012 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, не бажає примирятися. Діти проживають з матірю, що не заперечувалося сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Таким чином суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливо, сторони не проживають разом з 2012 року, інших доказів сторонами не надано, тому шлюб сторін може бути розірваним. Крім цього, в судовому засіданні позивачем подано заяву про відмову від позовних вимог про визначення місця проживання дітей та встановлення режиму побачень з дітьми, оскільки діти проживають з відповідачкою і спору з приводу цього не має. . Згідно п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Тому суд, враховуючи відмову позивача від позову в частині, приходить до висновку, що провадження в частині вимог про визначення місця проживання дітей та встановлення режиму побачень з дітьми підлягає закриттю. Позивачу необхідно роз'яснити, що у відповідності до ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі закриття провадження по справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих же самих підстав не допускається, наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Що стосується позовних вимог про стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання дітей, то суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, неповнолітні діти проживають з відповідачкою, позивачем щомісячно на їх утримання сплачуються грошові кошти в розмірі 1700 грн. на кожну дитину. За таких обставин, суд приходить до висновку по відсутність спору між сторонами щодо утримання дітей. Крім цього, позовні вимоги позивача про стягнення з самого себе аліментів на користь відповідачки позбавлені юридичного обґрунтування, тому задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, ст.ст. 105, 110, 112, 115, 180 СК України,

Outcome: approved