Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він перебував у шлюбі з [PERSON], який було розірвано 26.03.2010 року. Зазначає, що в період шлюбу зареєструвались приватними підприємцями та сумісно вели сімейний бізнес у сфері послуг та з роздрібної торгівлі. У 2007-2010 роках, шляхом укладення 18.10.2007 року від імені [PERSON] договору про спільну діяльність вирішили побудувати кафе, що знаходиться у цокольному поверсі будинку №152 по пр. Сенявіна у м. Херсоні. Відповідно до п. 2.1.3 договору про спільну діяльність 05.03.2008 р. вказана нерухомість зареєстрована на фізичну особу підприємця - [PERSON] в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації, як обєкт незавершеного будівництва, який як позивач зазначає, вважали майном що було придбано у спільну сумісну власність подружжя. 11.04.2008 між банком «Факторіал Банк» та ФОП [PERSON] укладено іпотечний договір № С0029349 08/ДІ, посвідчений приватним нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1732, за яким обєкт незавершеного будівництва - двохповерховий будинок з напівпідвалом, розташований за адресою: м. Херсон, пр. Адмірала Сенявіна, 152 передано в іпотеку банку. На передачу вказаного майна в іпотеку позивачем було надано нотаріально посвідчену заяву-згоду від 11.04.2008 року про те, що він дав згоду на передачу в іпотеку обєкта незавершеного будівництва двохповерхового будинку з напівпідвалом, розташованого за адресою: Херсон, пр. Адмірала Сенявіна, 152, оскільки на момент придбання цього майна вони знаходились в зареєстрованому шлюбі. 26.09.2011 [PERSON] здійснила державну реєстрацію вказаного майна, завершеного будівництвом обєкта - кафе, та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20.09.2011 року №433. В подальшому ТОВ «Енергоінвестресурс», як продавець, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (з відкладною умовою) від 11.04.2008 року та договору про відступлення права вимоги від 14.11.2013 року без згоди позивача на продаж спірного майна, уклало договір купівлі-продажу нежилих приміщень - кафе від 30.12.2013 року з [PERSON] На думку позивача, під час укладення сторонами оспорюваної угоди занижено дійсну ринкову вартість продажу нерухомого майна. Пунктом 2.1 договору купівлі-продажу визначено вартість кафе в cумі 182503,00 грн. Разом з тим, Звітом про незалежну оцінку вбудованих нежитлових приміщень загальною площею 378,9 кв.м. цокольного поверху універсального магазину з кафе, розташованого за адресою: м. Херсон, пр. Адмірала Сенявіна 152, виконаний ПП «Приватна консалтингова фірма «Експерт» визначено ринкову вартість вказаного нерухомого майна, станом на 15.05.2015 з урахування ПДВ та яка складає 3370694 грн. Отже, ціна договору купівлі-продажу є нижчою від ринкової варто нежитлових приміщень, що призводить до зменшення податкових надходжень до державного бюджету згідно Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», зменшення бази оподаткування податком на додану вартість. Позивач та відповідач після розлучення не змогли дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема кафе. Позивач зазначає, що [PERSON] не заперечувала проти поділу вказаного майна в рівних долях, про що свідчить договір про поділ майна подружжя від 25.06.2012 року. Позивач стверджує, що оскільки спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, та було продано ТОВ «Енергоінвестресурс» на підставі договору купівлі продажу від 30.12.2013 року без його згоди як співвласника, то просить суд визнати недійсним даний договір купівлі-продажу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Не заперечував проти розгляду справи у відсутності відповідачів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду подав заперечення проти позовних вимог, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні за необґрунтованості. Відповідачі [PERSON], ТОВ «Енергоінвестресурс» та приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилися про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином (ст. 74 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе вирішити спір без участі осіб, що у судове засідання не зявились, із урахуванням пояснень позивача та письмових заперечень відповідача [PERSON] та на підставі наявних в матеріалах справи даних та доказів. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З свідоцтва серії 1-КГ №048716, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції в м. Херсоні 16.09.2011 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 20.04.2010 року. 25.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ майна, в якому зазначено, що кожному з сторін даного договору переходить по ? частині кафе, загальною площею 378,9 м.кв., розташованого за адресою: м. Херсон, пр. Адмірала Сенявіна 152. Договір нотаріально не посвідчений. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За таких обставин, даний договір не може слугувати як доказ у справі. 04 вересня 2013 року Суворовський районний суд м. Херсона розглянув справу №668/3318/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя і прийняв рішення, яким відмовив позивачу в визнанні права власності на 1/2 частину кафе, розташованого за адресою: м. Херсон, проспект Сенявіна 152, корпус 1, загальною площею 378,9 кв.м. Вказане рішення ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 04.12.2013 року і ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.03.2014 року залишено без змін. В ухвалі від 04.12.2013 року по справі №668/3318/13-ц апеляційний суд Херсонської області зазначив наступне: «Як встановлено з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2002 року по 26.03.2010 року. При цьому в рішенні суду про розірвання шлюбу встановлено обставину, що сторони більше ніж за рік до подачі заяви про розірвання шлюбу (грудень 2009 року) разом не проживали, тобто з 2008 року (а.с.52). У вересні 2011 року [PERSON] отримала свідоцтво на право власності на нерухоме майно - універсальний магазин з кафе, літ. А, загальною площею 1384,8 кв.м., що розташоване за адресою: м. Херсон, проспект Сенявіна 152, корпус 1 (а.с.110)... В матеріалах інвентарної справи на спірний об'єкт (а.с.72-75) є оригінал акту готовності об'єкта до експлуатації від 16.05.2011 року, де строк закінчення будівельно - монтажних робіт зазначено квітень 2011 року, тобто через 2 роки після того, як сторони припинили шлюбні відносини і через 1 рік 1 місяць після того, як шлюб між ними було розірвано за рішенням суду. За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що цокольне приміщення універсального магазину з кафе, літ. А, яке розташоване за адресою: м. Херсон, проспект Сенявіна 152, корпус 1 не можна вважати спільною сумісною власністю подружжя. ... Укладення між позивачем та відповідачкою договору про поділ майна правового значення не має, оскільки він, у відповідності до вимог ст. 69 СК України не посвідчений нотаріально, а мирова угода без дати укладення не визнана судом в установленому законом порядку.» Таким чином, на цей час існує судове рішення, що набрало законної сили, в якому встановлена та обставина, що [PERSON] не був співвласником нерухомого майна, яке було відчужено за спірним договором купівлі-продажу. 11 квітня 2008 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та [PERSON] була укладена генеральна угода №С_00293/49_08, згідно якої останньому був відкритий кредитний ліміт в сумі 99 000,00 доларів США. В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань за вказаною угодою, 11 квітня 2008 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК») і [PERSON] був укладений іпотечний договір №С_0029349_08/Д1, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку банку обєкт незавершеного будівництва універсальний магазин із кафе готовністю 22%, який розташований за адресою: м. Херсон, проспект Сенявіна 152, корпус 1. Вказаний договір посвідчений 11 квітня 2008 року [PERSON] приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1732. Також, 11 квітня 2008 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та [PERSON] був укладений договір про задоволення вимог Іпотеко держателя (з відкладальною умовою), згідно якого [PERSON], передала, а банк прийняв право продажу нерухомого майна, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором №С 0029349 08/ДІ, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем 11.04.2008 р., в забезпечення виконання умов Генеральної угоди №С_0029349_08 від 11.04.2008, укладеної між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та [PERSON]. Вказаний договір посвідчений 11 квітня 2008 року [PERSON] приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1734. 16 травня 2011 року [PERSON] отримала акт готовності обєкта до експлуатації №1 (універсальний магазин з кафе, розташований за адресою: м. Херсон, пр. Сенявіна 152, корпус 1), що підтверджується копією цього акту. 26 вересня 2011 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно, що підтверджується копією свідоцтва. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про іпотеку» передача в іпотеку обєктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований обєкт незавершеного будівництва. Обтяження обєкта незавершеного будівництва іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Таким чином, після завершення будівництва введений в експлуатацію обєкт (універсальний магазин з кафе, розташований за адресою: м. Херсон, проспект Сенявіна 152, корпус 1, загальною площею 1384,8 кв.м.) залишився предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору №С_0029349_08/ДІ від 11.04.2008 року, укладеного між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та [PERSON]. 19 лютого 2013 року Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» звернулося до [PERSON] з вимогою про усунення порушення, в якій вимагало сплатити заборгованість за Генеральною угодою №С_00293/49_08 від 11.04.2008 року в 30-денний строк. В даному документі також було зазначено, що у разі невиконання предявленої вимоги ПАТ «ФІДОБАНК» розпочне процедуру звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки. 01 жовтня 2013 року [PERSON] склала письмову заяву, в якій зазначила, що вона не заперечує проти продажу предмета іпотеки (цокольного поверху універсального магазину з кафе, площею 378,9 кв.м., а також 1, 2, 3 поверхів універсального магазину з кафе, площею 1005,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Херсон, проспект Сенявіна Адмірала, будинок 152, корпус 1 ) будь - якій третій особі. Право продажу надається будь-якій особі, яка буде іпотеко держателем за іпотечним договором №С_0029349_08/ДІ від 11.04.2008 року на момент продажу вищезазначеного майна. 26 листопада 2014 року [PERSON] склала письмову заяву, в якій вдруге зазначила про можливість продажу предмета іпотеки особою, яка буде іпотекодержателем за іпотечним договором №С 0029349 08/ДІ від 11.04.2008 року на момент продажу вищезазначеного майна. Вказана заява посвідчена [PERSON] приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за реєстровим номером 5974. 14 листопада 2013 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «Енергоінвестресурс» укладений договір про відступлення прав вимог, згідно якого до останнього перейшли, зокрема, права кредитора за генеральною угодою №С_00293/49_08 від 11.04.2008 року, а також всі права іпотекодержателя за іпотечним договором №С_0029349_08/Д1 від 11.04.2008 року та договором про задоволення вимог Іпотекодержателя від 11.04.2008 року. 30 грудня 2013 року між ТОВ «Енергоінвестресурс» і [PERSON] укладений договір купівлі-продажу нежилих приміщень в порядку статті 38 ЗУ «Про іпотеку», згідно якого останній купив (прийняв у власність) частину літ. «А» - цокольний поверх універсального магазину з кафе, що знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Херсон, проспект Сенявіна Адмірала, будинок 152, корпус 1, загальною площею 378,9 кв.м. Вказаний договір посвідчений 30 грудня 2013 року [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1381. Згідно з 4.5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Відповідно до п.п.1-3, 5,6 ч.1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Статтею 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. За викладеного вище і у відповідності до наведених норм матеріального та процесуального права, суд вважає що доводи позивача про недійсність договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладеного 30.12.2013 року між ТОВ «Енергоінвестресурс» та [PERSON] не обґрунтовані та приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, у звязку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed