Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, указуючи, що 04.01.2014 року померла [PERSON]З , яка за час свого життя, а саме 09.09.2008 року склала заповіт на його ім.*я, яким заповіла все належне їй майно. На момент смерті [PERSON] проживала разом із ним, позивачем, у квартирі [ADDRESS]. За час свого життя вона звернулася до виконкому Дніпропетровської міської ради із заявою про приватизацію цієї квартири, але не встигла її оформити на своє ім.*я за таких обставин. Раніше [PERSON] на підставі ордеру користувалася і проживала разом зі членами своєї сім*ї [PERSON]М та [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Згодом ця квартира була обміняна на спірну квартиру. Проте під час збору документів на приватизацію цієї квартири було з*ясовано, що відповідачі, ще до того як здійснити обмін спірної квартири, подали 06.07.1999 року до виконкому Дніпропетровської міської ради заяву про приватизацію даної квартири. 02.09.1999 року відповідачі обміняли спірну квартиру на квартиру [ADDRESS], яка знаходилась у користуванні [PERSON] А 13.09.1999 року, тобто через декілька днів після обміну квартирами , відповідачі отримали свідоцтво про право власності на житло на спірну квартиру. Вважаючи себе єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло № 28-14/99 від 06 липня 1999 року, видане на квартиру [ADDRESS] та зареєстроване в КП ДМБТІ в реєстровій книзі № 514п-1553-254 на ім*я відповідачів, оскільки останні не мали права приватизувати цю квартиру, здійснивши її обмін на іншу. Просив скасувати державну реєстрацію права власності на цю квартиру за відповідачами та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на цю квартиру. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]М підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими в судове засідання не з*явилися ( а.с.40,41,44). Представники третіх осіб в судове засідання також не з*явилися. Від Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори надійшов лист з проханням розглядати справи без участі їх представника ( а.с. 42). За згодою представника позивача, суд відповідно до статей 224-226 ЦПК України розглядає справу заочно, на підставі наявних доказів. З*ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі обмінного ордеру 005667 від 02.09.1999 року користувалася і проживала разом із членами своєї сім*ї [PERSON] і [PERSON] у квартирі [ADDRESS] ( а.с. 10). З 2008 року в даній квартирі разом із [PERSON] проживав позивач ( а.с. 68,69). 09.09.2008 року [PERSON] склала заповіт на ім *я [PERSON]О.( а.с. 9). 04.01.2014 року [PERSON] померла ( а.с. 8). Із оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи після смерті [PERSON]З убачається, що [PERSON]О у встановлений статтею 1268 ЦК України строк звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадкових прав відповідно до статті 1233 ЦК України. Проте постановою від 26.02.2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], оскільки право власності на цю квартиру зареєстровано за іншими особами (а.с.66). Інші особи за оформленням спадкових справ до нотаріуса не зверталися. В судовому засіданні встановлено, що свідоцтво про право власності на житло на указану квартиру на ім.*я [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровано за останніми 13.09.1999 року, тобто вже після отримання сім*єю [PERSON] обмінного ордеру на спірну квартиру і вселення в неї ( а.с.12). За змістом частини четвертої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» убачається, що право на приватизацію квартир ( будинків) державного житлового фонду одержують громадяни України, які постійно проживали в цих квартирах ( будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Приймаючи до уваги, що на час реєстрації та видачі відповідачам свідоцтва про право власності на спірну квартиру 12.09.1999 року , останні в ній не проживали, оскільки обміняли цю квартиру на іншу ( квартиру, в котрій проживала сім*я [PERSON]), вони не мали права на отримання її у власність шляхом приватизації. З огляду на це, суд приходить до висновку про необхідність визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло № 28-14/99 від 06 липня 1999 року, видане на квартиру [ADDRESS] та зареєстроване в КП ДМБТІ в реєстровій книзі № 514п-1553-254 на ім*я [PERSON] І, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та скасування державної реєстрації права власності на цю квартиру за відповідачами. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 20.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз*яснино, що в разі не передання квартири( будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли найма звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак фона не була розглянута в установлений строк або в її задоволені було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборони для передачі квартири наймачеві. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що за час свого життя [PERSON] зверталась із заявою про приватизацію цієї квартири, але ж відповідачі приватизували її без достатніх правових підстав, суд визнаючи недійсним свідоцтво про право власності на житло № 28-14/99 від 06 липня 1999 року, видане на квартиру [ADDRESS] та зареєстроване в КП ДМБТІ в реєстровій книзі № 514п-1553-254 на ім*я відповідачів, вважає можливим визнати право власності на цю квартиру за позивачем [PERSON] як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка не встигла оформити право власності на спірну квартиру за час свого життя.

Outcome: approved