Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником банківської картки № 5168 7572 9328 2556, відкритої у відділенні банку м. Одеси. 14 вересня 2015 року її було повідомлено за допомогою смс-повідомлення про призупинення операцій за зазначеною карткою та без зазначення причин таких дій. У результаті розгляду заяви позивача банком було надано відповідь, що питання буде розглянуте на протязі 30 днів. Таким чином діями ПАТ КБ «Приватбанк» обмежено право власника рахунку на порушено вимоги законодавства, що завдало їй моральної шкоди. Фактична крадіжка грошей та натяки на неіснуюче відношення до тероризму стало причиною виникнення психотравматичних факторів, що спричинили негативні емоції і переживання, а також призвели до страждань. Позивач втратила душевний спокій, багато часу витрачено на оформлення відповідних документів, і як негативний результат все це вплинуло на реалізацію стосунків позивача та намірів. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 58\~523, 74 грн. безпідставно утримуваних коштів та 20\~000 грн. завданої моральної шкоди. Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачем на адресу позивача було направлено запит щодо надання документів, які підтверджують походження грошових коштів, які надійшли на рахунок № 5168********2556 за період з 01 січня 2015 року по 14 вересня 2015 року. В свою чергу позивачем зазначених документів надано не було, тобто банк діяв в межах визначених законодавством та підстави для стягнення грошових коштів відсутні. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.\~\~\~\~\~\~Згідно\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст.\~3\~та\~627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. За\~ст. 632 ЦК України\~ціна договору встановлюється за домовленістю сторін, тобто вільною. Як встановлено в судовому засіданні, рахунок № 5168757293282556 відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» належить [PERSON] та доступний залишок коштів рахунку складає 58\~523, 74 грн. /а.с. 51/ З метою перевірки походження грошових коштів, які надійшли на вищевказаний рахунок за період з 01 січня 2015 року по 14 вересня 2015 року, банком на адресу позивача було направлено запит щодо надання документів про походження коштів. В звязку з відсутністю зазначеної інформації банк зупинив обслуговування рахунку № 5168757293282556. На звернення позивача, банк повідомив про неможливість задоволення вимог в звязку з відсутністю документів, що підтверджують походження грошових коштів /а.с.46-47/. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідност.11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Нормою ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Згідно п. 7.7, 7.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності. За поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності. Положеннями п.п.1.3.2.13 Умов та правил надання банківських послуг відповідача, останній має право відмовитися від здійснення розрахункових операцій по рахунку клієнта в разі виникнення мотивованих підозр відносно використання банку для проведення незаконних операцій. Як вбачається з матеріалів справи, банк не надав обґрунтованих доказів та мотивованих підозр відносно використання банку для проведення незаконних операцій, але рахунок позивача весь цей час був заблокований. Таким чином, судом встановлено наявність порушення з боку відповідача свого зобов'язання. Крім того, відмовляючи повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст. 1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. З огляду на те, що неправомірні дії з боку відповідача в судовому засіданні доведені, вимоги позивача про стягнення з відповідача належні їй грошових коштів у сумі 58\~523, 74 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розяснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичної особи моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію ЗУ «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Однак, правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди, у випадку їх порушення, законом не передбачено. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial