Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідачки\~\~ про визнання договору недійсним та визначення розміру аліментів, обгрунтовуючи вимоги тим, що укладений між позивачем та відповідачкою договір про утримання дітей не відповідає вимогам діючого законодавства Украйни, а саме - на момент укладення договору про утримання дітей, він мав стабільно високий дохід, працюючи моряком за кордоном, однак на даний час у нього не має можливості працевлаштуватись за професією та сплачувати відповідно до договору суму у розмірі 1000 доларів США на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Також позивач просив визначити аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень щомісячно на їх утримання шляхом перерахування на картковий рахунок відповідачки, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітей. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги і обґрунтування позову підтримала, просила суд задовольнити позов повністю. Відповідачка та її представники [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечували, звернувши увагу, що саме з ініціативи позивача був укладений договір про утримання дітей, до січня місяця 2015 року він його виконував та перераховував грошові кошти за курсом в національній валюті на картковий рахунок, та в подальшому припинив виплати, звернувся до суду з даним позовом, витрачаючи при цьому на власні потреби значні кошти, подорожуючи за кордон, купуючи дорогоцінності своїй подрузі, відвідуючи дорогі ресторани, не надаючи жодної допомоги дітям. \~\~\~\~\~\~\~\~ Заслухав пояснення представників сторін та відповідачку, допитавши свідка [PERSON], дослідив матеріали справи, суд прихойшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 08.10.2006 року по червень 2014 року, Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 16.06.2014 року, що набрало чинності 27.06.2014 року, шлюб між сторонами був розірваний . Від шлюбу у сторін народилися сини [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO], що підтверджується\~\~ свідоцтвами про народження дітей серія I-ЖД № 039002 від 09.10.2006 року та відповідно серія I-ЖД № 072586 від 21.03.2007 року. 18.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюбний договір (а.с.8). У той же день між сторонами був укладений договір про утримання дітей, у відповідності до п.2 договору про утримання дітей від 18 березня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] (а.с.7): «батько дітей зобовязується надавати на утримання дітей аліменти за домовленістю сторін у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США щомісяця шляхом перерахування на картковий рахунок матері». Відповідно до ч.1 ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. У відповідності до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При укладені сторонами спірного договору, сторони не передбачили грошовий еквівалент у гривні, а лише зазначили розмір аліментів у валюті, що суперечить вимогам ст.524 ЦК України, згідно якої зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовій еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно положень ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства,його моральним засадам. За загальним правилом ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.13, 5 та ч.6 ст.203 цього Кодексу. Матеріали справи не містять докази невідповідності чинному законодавству інших умов договору про утримання дітей, однак предметом договору та його основною умовою є саме визначення розміру аліментів на утримання дітей в іноземній валюті. Аналізуючи норму закону, на яку посилається позивач, у сукупності зі встановленими у судовому засіданні обставинами, суд прийшов до висновку про наявність суттєвого порушення, яке є підставою для визнання договору недійсним, а саме визначення розміру аліментів в іноземній валюті без визначення еквіваленту в національній валюті гривні, тому вимоги в частині визнання договору недійсним підлягають задоволенню. При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на ту обставину, що відповідачка перешкоджає йому у можливості спілкування з дітьми, оскільки жодного належного і допустимого доказу на підтвердження таких обставин суду не надано. Щодо вимог про призначення аліментів та визначення їх розміру, суд виходить з наступного. Діти сторін проживають з відповідачкою та знаходяться на її утриманні, відповідач з січня місяця 2015 року аліменти не сплачує, незважаючи на звернення відповідачки. Відповідно до\~ст.180-183 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері),\~або у твердій грошовій сумі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з\~ ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Порядок відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника передбачений статтею 187 СК України, а саме: один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Така заява може бути ним відкликана. Оскільки діти проживають та перебувають на утриманні відповідачки, саме вона має звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів та вимагати встановлення певного їх розміру з наданням доказів отримання відповідачем відповідних доходів. Аналогічні вимоги з наданням доказів відповідачка має право заявити і щодо додаткових витрат на утримання дітей, їх лікування, розвиток здібностей тощо, що передбачено статтею 185 СК України. Разом з тим, відповідачкою зустрічні позовні вимоги не заявлялись, тому надані нею та її представниками докази щодо розміру доходів позивача, можливості утримувати дітей та надавати кошти у передбаченому умовами договору розмірі, у тому числі й пояснення допитаної у судовому засіданні свідка [PERSON] щодо суттєвих витрат позивача на свої потреби, наявність у нього іншої жінки і витрачання на неї коштів, не стосуються предмету спору та не можуть вважатися належними у розумінні ст.58 ЦПК України, та судом до уваги не приймаються. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Outcome: partial