Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, в якій зазначає, що йому на підставі свідоцтва про право власності від 25.02.2000 року № [NUMBER] належить 1/4 частка в квартири [ADDRESS] . Інші 3/4 частини кв. [ADDRESS] , належить також йому на підставі договору дарування від 18.10.2017 року, реєстраційний номер 2141. Відповідно до даного договору його мати - [PERSON] , подарувала йому належну їй 1/2 частину квартири, з якої: 1/4 частина належала їй на праві власності на житло, а інша 1/4 частина - відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, а його батько подарував належну йому 1/4 частину квартири, яка належала йому на праві власності на житло. Позивач також зазначає, що у належній йому квартирі на даний час зареєстрована його друга дружина - [PERSON] , [INFO] , та його дочка від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Дочка в даній квартирі не мешкає з січня 2017 року та з її слів, мешкає у м. Дніпро, вулиця , номер будинку та номер квартири йому не відомо. На його прохання знятися з реєстраційного обліку у належній йому квартирі, остання повідомила, що не бажає в добровільному порядку подавати заяву про зняття її з реєстраційного обліку. Позивач вказує, що його дочка останнім часом з ним перестала спілкуватися взагалі, її місце перебування йому не відомо. У зв`язку з тим, що відповідачка залишається зареєстрованою у належній йому квартирі, він не має змоги оформити компенсацію за користування електроенергією та опаленням, як працівнику вугільного підприємства, оскільки для цього потрібно надати довідку про відсутність у інших зареєстрованих у квартирі осіб такої пільги. Розпорядженням № 43 від 18.03.2019 року підтверджується факт того, що він працював на підприємстві вугільної промисловості, у зв`язку з чим, має пільги на компенсацію за користування електроенергією та опаленням. Відповідачка ж ані знімається з реєстрації місця проживання, ані не надає йому довідки про свої доходи та довідку про відсутність пільг, передбачених для отримання компенсації. У зв`язку з чим, позивач просить суд позбавити права користування житловим приміщенням -кв. [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання, сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви залишити за ним, справу розглядати без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явивcя, однак у позовній заяві просив розглядати справу без його участі, зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 3-6). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 24-26, 31-33), та відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с. 30),причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов та заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не подала, у зв`язку з чим, зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло, виданого 25.02.2000 року Міжміським колективним госрахунковим бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області (а.с. 11), договором дарування 3/4 частки квартири від 18.10.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Надтокою З.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2141 (а.с. 12-13) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 26.07.2017 року (а.с. 14). Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 13.02.2018 року Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, батьками відповідача [PERSON] , [INFO] , є батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої 16.07.2019 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, відповідач [PERSON] , як дочка власника квартири [PERSON] , зареєстрована в кв. [ADDRESS] (а.с. 16). З актів № 191 від 01.02.2018 року та № 1070 від 16.07.2019 року, виданих управителем багатоквартирного будинку КП «ТЖКП» видно, що відповідач [PERSON] , 1997 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не мешкає за вказаною адресою з січня 2017 року по теперішній час (а.с. 17, 18). Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З огляду на викладене, позивач є власником спірної квартири та може здійснювати своє право на власний розсуд. З позовної заяви встановлено, що позивач позбавлений можливості оформити компенсацію за користування електроенергією та опаленням, як працівнику вугільної промисловості, оскільки для цього потрібно надати довідку про відсутність у інших зареєстрованих в квартирі осіб такої пільги. З матеріалів справи встановлено, що позивач працював на ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджується розпорядженням про звільнення № 43 від 18.03.2019 року ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (а.с. 15). На підставі ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до правових позицій, викладених у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є членом сім`ї позивача, зареєстрована в спірній квартирі, але в ній не мешкає з січня 2017 року, тобто не мешкає в ній без поважних причин понад рік, дана квартира на праві власності належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло та договору дарування 3/4 частки квартири,позивач не має можливості вільно розпоряджатися, користуватися та отримувати пільги на вказану вище квартиру, а тому відповідач позбавлений права користуватися житловим приміщенням. Згідно з ч. 3 ст. 41, ч. 2 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, у відповідності до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved