Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 18.04.2019 року мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 12.07.1985 року, від спільного життя мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду з даним позовом є те, що сімейне життя з відповідачем не склалось, через втрату взаємного почуття любові, поваги, допомоги і підтримки, розбіжності поглядів на життя та ведення спільного господарства, вже тривалий час вони не підтримують сімейно - шлюбні відносини, шлюб носить формальний характер, тому просила його розірвати. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив залишити за ним судові витрати. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти розлучення не заперечує, просила залишити прізвище « [PERSON] ». Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.06.2011 року у відділі ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 497, від шлюбу мають дочку - [PERSON] , [INFO] , втратили взаєморозуміння, почуття любові та довіри один до одного, протягом тривалого часу сімейно - шлюбні стосунки не підтримують, сім`я розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам, що підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами. Отже, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу між сторонами підлягає до задоволення, оскільки вони мають стійке волевиявлення щодо його розірвання, а примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатив при подачі позову судовий збір в розмірі 768,40 грн. ( а.с.1) та заявив клопотання про залишення судових витрат за ним.

Outcome: approved