Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 31 284,07 доларів США, що є еквівалентом 870 573 гривень 10 коп. та суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.10.2018 року позивач передав відповідачу кошти у розмірі 29 900 доларів США у борг. На підтвердження отримання грошових коштів, [PERSON] надав [PERSON] розписку від 19.10.2018 року, згідно якої відповідач підтверджує отримання у борг зазначену суму коштів. Позичені у позивача грошові кошти, згідно до розписки, відповідач зобов`язується повертати частинами, а саме з 01.02.2019 року до 30.08.2019 року - 8000 доларів США, з 02.03.2019 року до 30.03.2019 року - 6500 доларів США, з 03.04.2019 року до 20.04.2019 року - 6500 доларів США, з 20.04.2019 року до 15.05.2019 року - 4000 доларів США, з 18.05.2019 року до 30.05.2019 року - 2500 доларів США, з 02.08.2019 року до 15.08.2019 року - 2400 доларів США. Однак, станом на 21.12.2020 року [PERSON] грошові кошти не повернув. Позивач звертався до останнього із листом-вимогою від 12.11.2020 року та просив протягом трьох банківських днів з моменту отримання зазначеного листа-вимоги повернути борг особисто або на картковий рахунок [PERSON] . Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав лист-вимогу 17.11.2020 року, проте у встановлений у вимозі строк грошові кошти повернуті ним не були, відповіді на зазначений лист не отримано. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням договору позики, а саме порушенням відповідачем строку повернення грошових коштів за розпискою, позивач просить про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми, розмір яких становить 1 384,07 доларів США, що станом на 21.12.2020 року становить 38 515,90 грн. Відтак, враховуючи вищевказані обставини, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 31 284,07 доларів США, в тому числі 29 900 доларів США - борг згідно розписки від 19.10.2018 року, 1 384,07 доларів США - 3% річних та суму сплаченого судового збору. Суддею Франківського районного суду м.Львова відкрито провадження у справі 17.02.2021 року та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 14.04.2021 року закрито підготовче провадження, справи призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача та позивач на судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Просять задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого відношення до позову не направив, хоча про дату час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані суду докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.10.2018 року [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти у сумі 29 900 тисяч доларів США, що стверджується розпискою, що міститься в матеріалах справи. [PERSON] зобов`язується повертати частинами, а саме з 01.02.2019 року до 30.08.2019 року - 8000 доларів США, з 02.03.2019 року до 30.03.2019 року - 6500 доларів США, з 03.04.2019 року до 20.04.2019 року - 6500 доларів США, з 20.04.2019 року до 15.05.2019 року - 4000 доларів США, з 18.05.2019 року до 30.05.2019 року - 2500 доларів США, з 02.08.2019 року до 15.08.2019 року - 2400 доларів США. Відповідно до листа-вимоги від 12.11.2020 року до [PERSON] , [PERSON] вимагав повернути протягом трьох банківських днів з дня отримання зазначеного листа грошові кошти у розмірі 29 900 доларів США. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] отримав лист-вимогу 17.11.2020 року, проте у встановлений у вимозі строк грошові кошти повернуті ним не були, відповіді на зазначений лист не отримано. Згідно з розрахунком ціни позову з урахуванням 3% річних від простроченої суми боргу, [PERSON] повинен сплатити [PERSON] 1 384,07 доларів США, що відповідно до офіційного курсу гривні щодо долара США, встановленого НБУ станом на 21.12.2020 року становить 38 515,90 грн. Враховуючи, що відповідач борг не повернув, позивач звернувся з позовом до суду та у порядку ч.2 ст.1047 ЦК України представив вказану розписку. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В силу вимог ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правових позиціях Верховного Суду України, викладених у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ № 6-50цс16, № 6-1967цс15. За правилом ч.ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В даному конкретному випадку договір позики (розписка) - борговий документ, який укладений між позивачем та відповідачем у справі на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та який наявний у позивача, свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З ст. 530 ЦК України вбачається, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який момент. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виконання зобов`язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 ЦК України). Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на день подання позову, а саме 24.12.2020 року, загальна сума заборгованості [PERSON] становить 31 284,07 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 870 573,10 грн. Вивчивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, оскільки відповідач не виконав зобов`язання. Судові витрати слід стягнути із відповідача, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved