Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він являється власником квартири, розташованої за адресою : [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, однак з 2010 року за місцем реєстрації не проживає, витрати по утриманню майна не несе, її особистих речей в квартирі не має, що підтверджено актом, який був складений депутатом Побузької селищної ради в присутності свідків . Просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою : [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, до початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, згоден на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення, яке повернулось на адресу суду, про причини неявки суду не повідомила, відзив не подала . Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши заяви сторін та матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником квартири, розташованої за адресою : [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 09.06.1995 року, ( а.с-7-8) . Як вбачається з копії домової книги житлового будинку № 20 кв. 17 вул..Першотравнева, смт. Побузьке Голованівського району Кіровоградської області, - відповідач [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 20.02.2007 року,( а.с-41-44), однак з 2010 року за місцем реєстрації не проживає, витрати по утриманню майна не несе, її особистих речей в квартирі не має, що підтверджено актом, який був складений депутатом Побузької селищної ради в присутності свідків ( а.с.-46) . Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За нормами ст. 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР), громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР). Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач втратила право користування житловою квартирою позивача та добровільно не знялась з реєстрації. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із заявлених вимог, позивачем не заявлено вимогу щодо стягнення судових витрат з відповідача, а тому судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved