Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану професійними захворюваннями та їх наслідками в сумі 130 000 грн. Позивач у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги зменшив та просив стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану професійними захворюваннями та їх наслідками в сумі 50 000 грн. Представник відповідача у письмовій заяві уточнені позовні вимоги, у розмірі 50000 грн., визнав, попереджений про наслідки визнання позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що починаючи з 07 липня 1980 р. позивач почав працювати підземним горноробочим у вугільній промисловості СРСР з повним робочим днем під землею (в шахті) в зокрема після проголошення незалежності України працював під землею тільки в шахтах об'єднання «Лисичанськвугілля», 23 жовтня 2017 р. позивача було звільнено на підставі наказу № 1004к від 23.10.2017 р. Шкідливі та небезпечні умови праці призвели до виникнення у позивача професійних захворювань, хронічна радикулопатія праворуч в стадії затихаючого загострення с статико динамічним порушенням та больовим синдромом, дифузний пневмосклероз першого та другого ступеню, стаж в шкідливих умовах - 32 роки 9 місяців. А, також в наслідок професійного захворювання позивачу встановлена ІІІ група інвалідності. Оскільки втрата працездатності спричинила позивачу фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, а також він працював в тяжких умовах під дією пилу та інших шкідливих умов у шкідливому середовищі, тому йому заподіяна моральна шкода, яку він просить відшкодувати за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 50000 грн. За період праці на ПАТ «Лисианськвугілля» тобто більш 36 років, згідно лабораторно-інструментальних досліджень запиленість повітря робочої зони з вмістом діоксину кремнію 6,0 % складала - 9,0 мг/мЗ протягом 94,3% часу робочої зміни при ГДК - 2 мг/мЗ, виробничий шум до 90 дБА при ГДК 10 д БА. Праця по гігієнічним умовам праці відносилася до 3 класу, 2 та 3 ступеня шкідливих умов праці, а це згідно Гігієнічної класифікації праці Гігієнічних нормативів ГН 3.3.5-3.3.8; 6.6.1-083 2001 р., затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 27.12.2001 року № 528 (№ 320), це, як правило, відноситься до легкого та середнього ступенів важкості (з втратою професійної працездатності в період трудової діяльності. Більшість свого трудового стажу позивач відпрацював на шахті «Мельнікова» (більш 36 років). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 19 січня 2018 року № 1/16 позивачу вперше встановлено професійні захворювання хронічна радикулопатія праворуч в стадії затихаючого загострення с статико динамічним порушенням та больовим синдромом, дифузний пневмосклероз першого та другого ступеню. Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 лютого 2018 р., причиною виникнення у позивача професійного захворювання став тривалий період роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого фактору пил переважно фібро генної дії, виробничий шум. Згідно висновку МСЕК № 781041 від 14.03.2018 р. позивачу встановлено третю групу інвалідності в наслідок професійного захворювання. Згідно висновку МСЕК № 024034 від 14.03.2018 р. позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 65 % безстроково, у зв'язку з професійним захворюванням. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, витягами з історії хвороби та із медичної карти стаціонарного хворого, медичного висновку про наявність професійного характеру захворювання, довідок МСЕК, які є належними та допустимими доказами згідно з положеннями статей 58, 59 ЦПК України. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже доведення, що йому завдано шкоди є встановленим. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 704,8 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved