Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.12.2006 року у розмірі 12629,05 грн., яка складається з 11551,48 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, та штрафів - 500 грн. фіксована частина, та 577,57 грн. процентна складова, а також судові витрати. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного договору № б/н від 04.12.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 6200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 9.12 договору передбачено, що він діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же термін. Договір складається із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою. Станом на 29.10.2007 року відповідач мала заборгованість у розмірі 7878 грн. 88 коп. яку було стягнуто згідно судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси від 04.12.2008 року. Відповідач, на думку позивача, продовжує ухилятися від виконання зобовязання за договором, у зв'язку з чим заборгованість за кредитом станом на 30.11.2013 року становить 12629,05 грн. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти позову, подали письмові заперечення, та пояснили, що заборгованість відповідача перед позивачем була поступово погашена в повному обсязі, шляхом перерахування в процесі виконання наказу Малиновського районного суду м. Одеси від 04.12.2008 року в сумі 5157 грн. 74 коп., та шляхом зарахування 3000 грн. на карту 41499605330161233, що відповідало умовам п. 5 укладеного між сторонами договору. Таким чином, станом на 20.10.2011 року заборгованість була погашена в повному обсязі у сумі 8157 грн. 54 коп. Заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вивчивши висновок експерта, суд дійшов висновку, що позов задовольнити неможливо, зважаючи на такі обставини. Відповідно до договору № б/н від 04.12.2006 року Публічне акціонерне товариство [PERSON] «ПРИВАТБАНК» надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з п. 3.2 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткой клієнта, «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та Тарифами, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 9. 12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов'язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси від 04.12.2008 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 7878 грн. 88 коп. та судові витрати у сумі 54 грн. 39 коп. 20 жовтня 2011 року державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] винесено постанову № В-12/77 про повернення виконавчого листу, згідно якої, борг з [PERSON] стягнуто частково у розмірі 5157 грн. 74 коп. 19.09.2011 року відповідачем [PERSON] внесено на карту 4149605330161233 грошові кошти у загальній сумі 3000 грн, по 1500 грн. в два платежі, що підтверджується випискою по основній карті [PERSON] за період з 01.09.2011 р. по 30.11.2011 року. Загалом в зазначений період на вказану карту поступило 4010 грн. В звязку із тим, що із наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не здійснила своєчасне погашення заборгованості за судовим наказом, а здійснила його протягом декількох років у період дії кредитного договору та нарахування процентів за користування кредитом, а позивачем, зі свого боку не було надано розрахунку заборгованості відповідача із зазначенням формули розрахунку із врахуванням поетапного зменшення тіла основного боргу, на виконання ухвали суду від 8 жовтня 2014 року, судом було призначено у справі судову економічну експертизу. Відповідно до висновку № 155 судово-економічної експертизи від 18 серпня 2015 року, станом на 05.10.2011 року сума заборгованості [PERSON] по кредиту, комісії за видачу готівкових грошових коштів та по процентах за користування кредитними коштами складає переплату в розмірі 2588 грн. 26 коп. Станом на 20 лютого 2014 року сума повернення кредитних коштів складає 2742 грн. 46 коп., а сума нарахування процентів за користування кредитними коштами дослідженням не визначена, в звязку із тим, що станом на 05.10.2011 року сума заборгованості по кредиту, комісії за видачу готівкових грошових коштів та про процентах за користування кредитними коштами складає переплату в розмірі 2588 грн. 26 коп. Таким чином, сума заборгованості по кредиту, комісії за видачу готівкових грошових коштів та по процентах за користування кредитними коштами складає переплату в розмірі 5330 грн. 72 коп. ( 2588,06 грн. + 2742,46 грн.). В судовому засіданні за клопотанням представника позивача, експерт [PERSON] дала усні пояснення щодо свого висновку, які не суперечили висновку, були чіткими, послідовними та такими, що не суперечили матеріалам справи та діючому законодавству. Крім того, експертом [PERSON] розяснено в судовому засіданні, яким чином утворилася заборгованість відповідача [PERSON] в розрахунку заборгованості, наданого позивачем, незважаючи на те, що заборгованість [PERSON] склала переплату, з посиланням на неправильне нарахування заборгованості, закладене ще від самого початку в програму по нарахуванню заборгованості по кредитним договорам. Суд оцінює висновок судово-економічної експертизи від 18 серпня 2015 року як обґрунтований та такий, що не суперечить іншим матеріалам справи, та приймає його в якості належного та допустимого доказу. З огляду на викладене, в звязку із тим, що сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем складає переплату в розмірі 5330 грн. 72 коп., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «ПРИВАТБАНК» не є законними, обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Судові витрати судом розподіляються у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи міститься копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 31.07.2010 року про оплату [PERSON] 3000 грн. за проведення експертного дослідження, оригінал якої було досліджено в судовому засіданні. Так як витрати, повязані із проведенням судових експертиз, в розумінні ст. 79 ЦПК України є судовими витратами, суд вважає за необхідне стягнути витрачену [PERSON] суму на проведення судової економічної експертизи з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Outcome: approved