Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до ПАТ «Маріупольський дослідно-експериментальний завод», зазначивши, що з 20.11.2000 року по 06.03.2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, який не провів із ним повний розрахунок при звільненні. Двічі він звертався до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, проте розрахунок з ним так і не був проведений, тому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 05.12.2014 року по день ухвалення рішення суду із розрахунку, що середня заробітна плата за один день складає 133,94 грн., як встановлено попередніми рішеннями суду. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позові, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про розгляд справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст. 6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини та основних свобод» від 04.11.1950 року, ратифікованою згідно із Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і відкритий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом. Згідно із статтею 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 20.11.2000 року по 06.03.2014 року перебував у трудових відносинах в ПАТ Маріупольський дослідно-експериментальний завод», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. Згідно з вимогами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Наявність факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі вбачається з наданих суду копій заочних рішень Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 30.05.2014 р. та 05.12.2014 р., якими було стягнуто заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні по 05.12.2014 р. (а.с.3-4,9). Також відкриті виконавчі провадження з примусового виконання зазначених рішень (а.с.5,6). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Суд, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку із ним по заробітній платі при його звільненні, та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, вирішує питання про розмір стягуваної суми, виходячи з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з пунктом 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Заочним рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 30.05.2014 р., яке набрало законної сили, встановлено, що середня заробітна плата позивача за один день складає 133,94 грн. на підставі відповідної довідки, наданої відповідачем. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З ухвалення останнього рішення Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 05.12.2014 р. по день ухвалення даного рішення (з 06 грудня 2014 року по 18 березня 2015 року) відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу на грудень 2014 р.- березень 2015 р. минуло 70 робочих днів (18 днів - грудень, 20 днів - січень, 20 днів - лютий, 12 днів - березень). Отже, сума середнього заробітку за період з часу затримки розрахунку із позивачем при звільненні 06 грудня 2014 року по 18 березня 2015 р. становить 9375,80 грн. (70 днів х 133,94 грн. = 9375,80 грн.). Таким чином, суд встановив, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду складає 9375,80 грн. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати якого, відповідно до закону, звільнений позивач.

Outcome: approved