Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 14.03.2008 р. у розмірі 222 838,92 грн., що виникла станом на 26.04.2017 р., мотивуючи свої вимоги тим, що 14.03.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступник якого ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено кредитний договір № 10-29/5701 з [PERSON], якій надано грошові кошти у розмірі 133 270,0 грн., строком до 12.03.2013 р. у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 8,88 % річних. Кредит надавався відповідачу на купівлю автотранспортних засобів. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує, просить його задовольнити, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 14 березня 2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступник якого ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено кредитний договір № 10-29/5701 з [PERSON] Відповідно до п. 1.1 даного договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 133 270,0 грн., зі сплатою 8,88 процентів річних, на купівлю автотранспортних засобів, а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених Кредитним договором. Відповідно до п 3.3.9. Кредитного договору Позичальник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями, визначеного в п. 1.1.1. цього Договору. 14 липня 2009 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту № 10-29/5701 від 14.03.2008 р. 20 червня 2017 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості, однак в добровільному порядку останній умови договору не виконав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було надано відповідачці кредитні ресурси в повному обсязі, однак, на відміну від позивача, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, остання, отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом сплати відсотків не виконала. У зв'язку з чим, станом на 26.04.2017 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 222 838 грн. 92 коп., з них: заборгованість за кредитом - 114 294,94 грн.; заборгованість за відсотками - 80 534,91 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 16 915,64 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 11 093, 43 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає закону та умовам договору. Згідно ст. 257 ЦП України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. (справа № 6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду по розгляду цивільних і кримінальних справ №7 від 07.02.2014 р. внесені зміни і доповнення у постанову Пленуму № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. В даній постанові зміни стосувались застосування строку позовної давності у кредитних правовідносинах, так зазначено, що положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», де вказано, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, стосується поза судового порядку вирішення спору. У зв'язку з цим для застосування строку позовної давності у судовому порядку необхідна заява відповідача про застосування строку позовної давності в порядку ст.267 ЦК України. Відповідно до ст.267 ч.3 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачка, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судові засідання не з'явилася, заяву про застосування строку позовної давності, в т.ч. поштою та через канцелярію суду, не подала. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 342,58 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved