Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 29.04.2010 року у розмірі 34470 грн. 25 коп. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що до АТ КБ «ПриватБанк» звернулася відповідачка з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим останньою було підписано анкету-заяву № б/н від 29.04.2010 року. При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайтіwww.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме: «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайтіwww.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідачка. Виконання відповідачкою договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Відповідачці було відкрито кредитні рахунки та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15000 грн.. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином надав відповідачці кредит. Проте, відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором та станом на 21.09.2020 року у неї виникла заборгованість перед Банком у розмірі 34470 грн. 25 коп., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту\~- 24708 грн. 40 коп.; заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 1691 грн. 57 коп.; заборгованість за пенею 8070 грн. 28 коп. Оскільки відповідачка відмовляється добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором, позивач звернувся до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить розглядати у його відсутність і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 29.04.2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого відповідачка підписала «Анкету\~заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку» (а.с.16). Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, відповідачка висловила свою згоду на те, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, при цьому вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Проте, у вищевказаній «Анкеті\~заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку» відсутні відомості, з якими саме Умовами та Правилами була ознайомлена і погодилася відповідачка, підписуючи Анкету-заяву, відсутні умови кредитування, заява не містить даних про дійсне отримання відповідачкою кредиту. Відповідно до довідки б/н, між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким їй були надані кредитні картки: № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] (а.с.14). Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідачку, останній 02.06.2010 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 500 грн., після чого 06.11.2020 року кредитний ліміт відповідачці було збільшено до 600 грн.; 27.12.2010 року збільшено до 700 грн.; 09.04.2011 року збільшено до 800 грн.; 02.02.2013 року збільшено до 2000 грн.; 29.05.2017 року збільшено до 13000 грн.; 29.08.2017 року збільшено до 15000 грн.; 21.02.2019 року зменшено до 13823 грн. 79 коп.; 26.03.2019 року зменшено до 13163 грн. 79 коп.; 27.03.2019 року збільшено до 13170 грн.; 28.03.2019 року зменшено до 13170 грн. (а.с.15). Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 21.09.2020 року становить 34470 грн. 25 коп., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту\~- 24708 грн. 40 коп.; заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 1691 грн. 57 коп.; заборгованість за пенею 8070 грн. 28 коп. (а.с.13). Із матеріалів справи вбачається, що банком на підтвердження обґрунтування позову, крім розрахунку заборгованості, надано Виписку за договором № б/н станом на 23.09.2020 року по рахункам, відкритим на ім`я відповідачки, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачкою кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості (а.с.52-65), згідно чого позивачем обґрунтовано заборгованість за тілом кредиту у розмірі 24708 грн. 40 коп., яка підлягає стягненню з відповідачки. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 та заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату кредиту. Суд щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 приходить до наступного. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно положень\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що позивачем не було обґрунтовано підстави нарахування заборгованості за відсотками на прострочений кредит (зазначено: «ст.625» без будь-якого обґрунтування та розрахунку), а тому в стягненні відсотків нарахованих на прострочений кредит слід відмовити. Статтею 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідачка порушила зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Між тим, суд також критично оцінює доводи позивача про встановлення штрафних санкцій у вигляді пені, виходячи з наступного. Згідно ч. 1, ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона\~підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У заяві позичальника від 29.04.2010 року підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач,\~обґрунтовуючи право\~вимоги в\~цій частині,\~в тому\~числі розмір\~пені і\~порядок її\~нарахування,\~крім самого\~розрахунку кредитної\~заборгованості за\~договором від\~29.04.2010\~року,\~посилається на довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору (а.с.17-41). З анкети-заяви від 29.04.2010 року вбачається, що відповідачка виявила бажання оформити на своє ім`я «зарплатну картку», а не платіжку картку «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, а тому суд не приймає до уваги довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, підписану відповідачкою. Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви Витяг з Умов був доведений до відома відповідачки та вона ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості та зокрема саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період\~з часу виникнення спірних правовідносин (29.04.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19.11.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливий для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення заборгованості, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, що стосується заборгованості за нарахованою пенею у розмірі 8070 грн. 28 коп., суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «Приватбанк» зазначеної суми, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по її сплаті позивачу у анкеті-заяві від 29.04.2010 року. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої\~статті 1 Закону № 1023-XII\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону\~споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданого платіжного доручення № PROM0B1ZH8 від 30.09.2020 року (а.с.51), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2102 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачки підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1506 грн. 72 коп. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 24708 грн. 40 коп.*2102 грн./34470 грн. 25 коп.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial