Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що [INFO] помер його батько. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Заповіту на належне майно не має. Позивач стверджує, що він є спадкоємцем першої черги за законом, тоді як дружина спадкодавця, відмовились від спадщини на користь свого сина, позивача по справі. З метою оформлення своїх спадкових прав, позивач звернувся до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Гуменюк А.М. із заявою про прийняття спадщини. Але позивач отримав від нотаріуса лист відмову, з підстав того, що позивач не надала оригіналів правовстановлюючих документів на спадковий будинок. У зв'язку з цим позивач змушена звернутись с даним позовом до суду. Позивач у підготовче судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, на позові наполягає (а.с. 65). Відповідач у судове засідання не з'явилась, але надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала в повному обсязі(а.с. 64). Відповідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданий Біляївським міськрайонним ВДРАЦС Головного територіального управління, актовий запис № 244 (а.с. 5). Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок с господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці площею 0,14 га. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюк А.М. з метою оформлення свої спадкових прав, але позивач отримала лист № 351/02-14 від 21.09.2018 року, яким їй було відмовлено у видачі свідоцтва з підстав того, що позивач не надав оригіналів правовстановлюючих документів на спадковий будинок, а також відсутня інформація щодо вищезазначеного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 11). Відповідно довідки виданої Нерубайською сільською радою № 02-17-1142 та № 02-17-1142 від 27.09.2018 року вказано, що згідно запису в погосподарській книзі [ADDRESS], особовий рахунок [NUMBER] житловий будинок та закріплена земельна ділянка 0,14 га. за адресою: [ADDRESS] відповідно до Рішення Нерубайської сільської ради № 326-VII від 27.06.2017 року) належить [PERSON] (а.с. 13, 14). Разом з позовною заявою, позивач звернувся до суду з клопотанням витребування доказів (а.с. 21). Ухвалою Біляївського районного суду від 17.10.2018 року, заяву задоволено та витребувано у приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області А.М. Гуменюк за адресою: [ADDRESS], копію спадкової справи № 62901508 після смерті [PERSON], померлого [INFO] (а.с. 59). Згідно довідки Нерубаської сільської ради № 4218 від 27.08.2018 року громадянин [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], до дня смерті [INFO] (а.с. 41). Так, згідно довідки Нерубайської сільської ради № 4217 від 27.08.2018 року за адресою: [ADDRESS], на день смерті [PERSON] зареєстровані та проживають наступні громадяни: [PERSON], [INFO] - дружина померлого; [PERSON], [INFO] - син померлого; [PERSON], [INFO] - онука померлого, [PERSON], [INFO] - онука померлого (а.с. 42). В матеріалах спадкової справи № 62901508 заведеної після смерті [PERSON], наявна заява [PERSON], про відмову від належної їй частки спадщини (а.с. 36), яка являється дружиною спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 31.08.1967 року(а.с. 39). Згідно зі ст. 1258 та 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. На підставі ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні справ щодо визнання права власності в порядку спадкування суди мають брати до уваги той факт, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважтися. При таких обставинах позов є обґрунтованим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved