Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 02.11.2015 року, в якій просив суд визнати його брата [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування предявлених вимог посилається на те, що в квартирі [ADDRESS], яка є неприватизованою, значаться зареєстрованими він, його брат [PERSON] та їх батько [PERSON] Оскільки його брат з жовтня 2013 року в зазначеному житловому приміщенні не проживає з жовтня 2012 року та по теперішній час, його особисті речі відсутні, його фактичне місцезнаходження нікому не відоме, на зв'язок він не виходить, позивач вимушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за нього, що ставить його в скрутне матеріальне становище, в той час як в добровільному порядку відповідач знятись з реєстраційного обліку не бажає, у звязку з чим позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 04.07.2016 року позовні вимоги в частині зняття особи з реєстраційного обліку, визнання позивача уповноваженим наймачем квартири залишено без розгляду. Позивач в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просив суд справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, в контексті ст.76 ЦПК України вважається повідомленим належним чином, причини неявки суду не відомі. Треті особи [PERSON] та представник Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, в судове засідання не зявились, однак кожен окремо подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, заперечення проти задоволення позовних вимог з їх боку відсутні. Зі згоди позивача відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалив постановити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що в житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №24 КОМ ДІС «НОВА КОМ» від 28.10.2015 року (а.с.4). Квартира перебуває в комунальній власності виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, уповноваженим наймачем визначений [PERSON] відповідач у справі. Як вказував позивач, що в ході судового розгляду не спростовано, [PERSON] є його рідним братом. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між наймачем житла та членом його сімї, у звязку з чим регулюються ст.71 ЖК УРСР. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 71 ЖК УРСР\~передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім'ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сімї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому. Обовязковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до положень ст.72 ЖК УРСР, ст.7 Закону України\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця\~\~ проживання в Україні»\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили. При цьому, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Як вбачається з акту з місця проживання від 28.09.2015 року, [PERSON] за адресою: вул. Одеська 36/1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, не проживає з жовтня 2012 року та по теперішній час (а.с.5). Оскільки відповідач в житловому приміщенні, яке перебуває в користуванні позивача, не проживає, дійсне його місцезнаходження не відоме, а його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні квартирою, обмежуючи його майнові права, через що він вимушений сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, що негативно впливає на його матеріальний стан, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення з визнанням [PERSON] втратившим право користування квартирою №1 по вул. Одеська буд.36 в м. Кривому Розі.

Outcome: approved