Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що квартира за адресою [ADDRESS] 19 червня 1982 року була надана [PERSON] - батькові позивача. відповідно до ордеру. На даний час квартира не приватизована. [INFO] батько помер, тому позивач звернувся до комунальних установ з метою оформлення особових рахунків на своє ім`я. Йому було відмовлено, так як відсутні згоди всіх зареєстрованих осіб у даній квартирі. Позивач зазначає, що відповідач не проживає у вказаній квартирі та не цікавиться нею. Позивач звертався до відділку поліції з метою розшуку відповідача. Проте місце його знаходження не вдалося встановити. В судове засідання позивач не з`явилась, надав до суду заяву, де наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, відзив на позов суду не надав, але надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та про не заперечення проти задоволення позову. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає встановленими наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ордеру [NUMBER] від 19 червня 1982 року квартира [ADDRESS] була видана [PERSON] та родині, яка на той час складалась з п`яти осіб. А саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Відподіно до довідки від 13 квітня 2018 року № 740, виданої КП « Жилкомсервіс», дільниця № 1 за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні всі перелічені особи там зареєстровані ( дата формування 31 серпня 2018 року). [PERSON] відповідно до свідоцтва про смерть помер [INFO] . Згідно листа КП « Жилкомсервіс» від 05.09.2018 року надіслана відповідь на звернення [PERSON] щодо питання оформлення особових рахунків щодо комунальних послуг. З висновку за фактом звернення [PERSON] щодо розшуку [PERSON] від 03 вересня 2018 року Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області вбачається, що [PERSON] не має іншого житла, мешкає дей прийдеться, у нього відсутні спілкування з братом [PERSON] , та стосунки не дружні на тлі бажання брата виписати його з квартири. Суд критично ставиться до « Акта о непроживании», наданого позивачем, як доказ. Вказаний « Акт» не містить дати його складання, що унеможливлює встановити суду з якого саме часу відповідач не мешкає за вказаною адресою. Крім того акт містить як друкований так і рукописний тексти, що також унеможливлює розуміння судом, що саме відбувалось при складання вказаного акту, акт наданий у копії. Джерело походження вказаної копії суду не відоме. Інших переконливих доказів щодо непроживання тривалий час відповідача у вказаній квартирі суду не надано. Більш того, суд розцінює позицію позивача, як зловживання своїми правами, які не не пропорційні втручанню в особисті права відповідача. Тобто позивач ставить питання щодо переоформлення особових рахунків комунальних послуг шляхом позбавлення права на житло відповідача, що поза розумним сумнівом є порушенням права відповідача на житло. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік (ст.405 ЦК України). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням (ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. №1382-IV). З аналізу вказаних обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed