Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] які були придбані за грошові кошти в розмірі 16000 гривень на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.2015 року. Вказаний житловий будинок дерев'яний загальною площею 35,1 кв.м, житловою - 16,3 кв.м , разом із надвірними будівлями та спорудами перебував у власності [PERSON], який отримав дане домоволодіння у спадок після своєї тітки [PERSON], на підставі рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15.06.2012 року справа №1810/1690/12 , яке набрало законної сили 17.07.2012 року, яким було визнано право власності в порядку спадкування на даний будинок за [PERSON] Нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу сторони домовилися до кінця 2015 року, але по закінченню даного строку, від нотаріальної реєстрації вищезазначеного договору купівлі-продажу домогосподарства [PERSON], всіляко ухиляється від його посвідчення, пояснюючи це відсутністю коштів та браком часу на необхідне переоформлення земельної ділянки та житлового будинку з надвірними спорудами. Тому він просив визнати дійсним договір купівлі - продажу та визнати за ним право власності. Учасники справи в судове засідання не з'явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивач вказав, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач та третя особа проти задоволення позову не заперечує. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. З договору купівлі продажу (розписки) (а.с.9), вбачається що 10.08.2015 року [PERSON], отримав від [PERSON], кошти в розмірі 16 000 грн., за житловий будинок з надвірними спорудами, до складу яких входять: житлового будинку літ. «А» дерев'яного , загальною площею -35, 1 кв. м, житловою - 16 ,3 кв. м. - вартістю 20 792 грн.; веранди дощатої літ. «а» вартістю - 4 704 грн.; літньої кухні цегляної літ. « Б»- вартістю 6 748 грн; сараю цегляного літ. «В» вартістю 3 701 грн.; огорожі дошки літ.« № 1-2» вартістю 651 грн.,, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Таким чином між сторонами було укладено договір купівлі-продажу даного майна. Позивач посилається на те, що при укладенні договору [PERSON], зобов'язувалася оформити нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу у строк до кінця 2015 року, але належним чином не оформив. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивачка зі свого боку виконала взяті на себе зобов'язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняла його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON], права власності на спірне майно.

Outcome: approved