Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на несумісність характерів сторін та втрату ними взаємних почуттів, що притаманні подружжю, просив суд розірвати шлюб, що укладено між сторонами 16 жовтня 2007 року. Додатково позивач зауважив про те, що від такого шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, що на час розгляду справи судом проживає із відповідачем. Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач звернулася до суду з заявою у якій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Встановивши наведені обставини провадження та розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності сторін, на підставі наданих ними письмових пояснень та доказів. Так, проаналізувавши надані до суду письмові докази суд вбачає, що 16 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області було зареєстровано актовий запис №1852 від 16 жовтня 2007 року. Вказані обставини випливають зі змісту Свідоцтва про шлюб (бланк серії 1-ЖД №064415), оригінал якого долучено до матеріалів справи (а.с. 4). Згідно актового запису про народження № 406 вчиненого 23 грудня 2009 року Відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції, у сторін 29 листопада 2009 року народилася донька [PERSON]. Вказана обставина випливає зі змісту Свідоцтва про народження (бланк серії 1-ЖД №192153), копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 12). Відповідно до наданих позивачем пояснень та викладених обставин, що були визнані відповідачем, сторони прийшли до переконання про несумісність характерів та втрату ними взаємних почуттів що притаманні подружжю у звязку з чим з 2010 року сторони спільне господарство не ведуть та переконані у неможливості збереження між ними шлюбних відносин, що фактично припинені вже тривалий час. Відповідно до положень ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Так, подружжя яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Крім того шлюб розривається органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою одного із подружжя, якщо другий із подружжя визнаний безвісно відсутнім або недієздатним. У інших випадках питання про розірвання шлюбу, у якому подружжя має спільних дітей належить до компетенції суду: відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, без обмеження щодо наявності чи відсутності у подружжя спільних дітей. Вказані вище фактичні обставини свідчать про те, що сторони на час розгляду справи судом мають неповнолітню дитину, яка проживають з відповідачем, та позбавлені можливості розірвати шлюб у позасудовому порядку. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Виходячи з викладених обставин, враховуючи те, що надані сторонами заяви свідчать про дійсну волю сторін на розірвання шлюбу суд доходить висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, та необхідність задоволення вимог позову у повному обсязі. При цьому відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд, вирішуючи справу по суті має у своєму рішенні розподілити між сторонами судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею за розгляд вимоги про розірвання шлюбу судовий збір в розмірі 551,20 грн.,

Outcome: approved