Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 19.09.1996 року між АБ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», та відповідачем був укладений договір № 22-04-96. Згідно з договором Банк надав позичальнику кредит у розмірі 72 000,00 грн., зі сплатою 32 % річних, на строк 2 роки, з 19.09.1996 року по 19.09.1998 року. Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Банк свої зобов'язання виконав, тоді як позичальник умови договору порушив, що призвело до виникнення заборгованості. Станом на 08.05.2015 року заборгованість становить 5 475 830,79 грн., що складається з: заборгованості за кредитом у сумі 72 400,00 грн., сума пені/неустойки - 4 926 820,00 грн.; сума індексації - 436 141,87 грн.; 3 % річних - 40 468,92 грн. У зв'язку з невиконанням умов договору, позичальнику направлявся лист, який був залишений ним без відповіді. Банком пропущено строк звернення до суду з даним позовом з поважних причин, оскільки лише у серпні 2015 року уповноваженою особою ФГВФО було виявлено прострочену заборгованість відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення чи про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. В суді встановлено, що між позивачем та відповідачем 19.09.1996 року був укладений договір № 22-04-96, згідно якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 72 000,00 грн., зі сплатою 32 % річних, на строк 2 роки, з 19.09.1996 року по 19.09.1998 року. Оскільки, кредитний договір діяв з 19.09.1996 року по 19.09.1998 року, до даних правовідносин застосовується Цивільний Кодекс Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. ст. 161, 162 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 179 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання. Неустойкою (штрафом, пенею) може забезпечуватися лише дійсна вимога. Кредитор не вправі вимагати сплати неустойки (штрафу, пені), якщо боржник не несе відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання (стаття 210 цього Кодексу). Відповідно до ст. 214 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з ростроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем слідує, що заборгованість за кредитом становить станом на 08.05.2015 року 5 475 830,79 грн., що складається з: заборгованості за кредитом у сумі 72 400,00 грн., сума пені/неустойки - 4 926 820,00 грн.; сума індексації - 436 141,87 грн.; 3 % річних - 40 468,92 грн. Відповідно до ст. 71 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 74 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Відповідно до ст. 75 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до ст. 80 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. По даній справі позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором, строк якого скінчився 19.09.1998 року, тоді як до суду звернулися 09.09.2015 року. Оскільки строк позовної давності встановлений у три роки, то позовні вимоги не підлягають задоволенню через пропуск строку позовної давності. Доказів поважності його пропуску стороною позивача не надано. Посилання представника позивача на ст. 267 ЦК України є безпідставним, та таким, що не відповідає законодавству України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed