Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач не сплачує за комунальні послуги та квартплату, внаслідок чого утворилась значна заборгованість. Уточнивши в ході розгляду справи позовні вимоги, мотивував їх тим, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Вказаний будинок перебуває на обслуговуванні ТОВ «Новобудова» і останнє в період з листопада 2004 року по даний час виконує функції з утримання будинку та прибудинкової території, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами (власниками) житлових приміщень будинку за надані комунальні послуги. Відповідач не виконує свої обов'язки передбачені ст. 64-68 ЖК України, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість по утриманню будинку та прибудинкової території за період з 01.06.2011 року по 31.10.2013 року у розмірі 22041 гривня 23 копійки. Відповідач відмовляється сплачувати вказану заборгованість, а тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Також позивач з посиланням на правила статті 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми, що в конкретному випадку становить 1547 гривень 11 копійок. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд ухвалити рішення, яким позов задовольнити повністю. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Новобудова» суму боргу, яка становить 22041 гривню 23 копійки, 1547 гривень 11 копійок суму трьох процентів річних від простроченої суми та 229 гривень 40 копійок судового збору. Представник відповідача та відповідач [PERSON] в судовому засіданні з посиланням на письмові заперечення просили суд ухвалити рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру видане 28 березня 2002 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації власником трьохкімнатної квартири [ADDRESS] є [PERSON] З довідки форми № 3 за № 583 виданої 31 липня 2013 року вбачається у що у квартирі [ADDRESS] крім відповідача [PERSON] мешкають ще три особи. Суд не бере до уваги та ставиться критично до тверджень [PERSON] про те, що між ним та відповідачем не укладалося договорів про надання житлово-комунальних послуг. Таке твердження [PERSON] спростовується наявними у матеріалах справи укладеним між сторонами спору договором про надання житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території від 01 лютого 2006 року з додатками, договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 01 лютого 2006 року з додатками, укладеним , оскільки з матеріалів Також судом враховується та обставина, що у тексті заперечень на позов, [PERSON] зазначав що ним не оспорюється наявність між ним та відповідачем укладених договорів з приводу надання житлово-комунальних послуг. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що відповідач не в повному обсязі сплачував за надані послуги, що призвело до виникнення у нього заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 10, ст. 13 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та п. 7 Правил користування житловим приміщенням, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року за № 572, власники приватизованих квартир зобов'язані сплачувати плату за утримання будинків та прибудинкової території у тому ж самому порядку, що і квартплату. З матеріалів розрахунку заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 червня 2011 року по 31 березня 2013 року та рахунку попередження з роздруківкою розрахунку заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 червня 2011 року по 31 жовтня 2013 року(період з врахуванням збільшення розміру позовних вимог) вбачається, що розмір заборгованості у відповідача [PERSON] - власника квартири [ADDRESS] за утримання будинку та прибудинкової території і комунальні послуги складає 22041 гривню 23 копійки. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Як уже зазначалося судом, матеріалами справи та поясненнями сторін достовірно встановлено, що між сторонами спору укладалося договори на обслуговування з утримання будинку та прибудинкової території, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами (власниками) житлових приміщень будинку за надані комунальні послуги, і в той же час сторонами спору не оспорюється та визнається факт надання і отримання таких послуг. Відповідачем [PERSON] та його довірителем не надано будь-яких посилань та відповідно доказів на факт неотримання таких послуг та/або їх отримання у неповному обсязі або неналежної якості. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, оцінюючи зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а отже, оскільки відповідач не відмовлявся від послуг ТОВ «Новобудова», споживали послуги у вказаний період, то з нього підлягає до стягнення сума боргу за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території та житлово-комунальні послуги у розмірі суми пред'явленої до стягнення. Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача з приводу того, що розрахунки надані позивачем є невірними та такими, що не відповідають дійсності. Крім таких тверджень представника позивача та його довірителя, які зазначені останніми в ході розгляду справи у формі міркувань та припущень, такі жодним доказом не підтверджуються. З урахуванням того факту, що судом взято за основу доведені належними доказами розрахунки заборгованості [PERSON] за спожиті ним послуги, суд вважає, що останній намагається у такий спосіб заперечити суму боргу, хоча будь-якими належними і допустимими доказами на підтвердження таких обставин перед судом не оперує. Доказів того, що відповідач звертався з претензіями з приводу наявності таких обставин на адресу обслуговуючої організації суду не надано. Будь-яких інших розрахунків, які б надали суду можливість дійти висновку про відсутність заборгованості [PERSON] та його представником не надано. Крім того відповідачем не було надано суду доказів, а саме квитанцій, чеків, інших розрахункових документів, які підтверджували б наявність розрахунків з боку відповідача у повному обсязі за здійснені ТОВ «Новобудова» послуги по утриманню будинку та прибудинкової території у період з 01 червня 2011 року по 31 жовтня 2013 року. Аналізуючи заперечення [PERSON] з приводу того, що ТОВ «Новобудова» не є виконавцем послуг, а тому неправомірно нарахувало суму боргу і відповідно не мало права на нарахування таких, суд вважає необхідним зазначити, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 липня 2012 року у цивільній справі за позовом ТОВ «Новобудова» до [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «Новобудова» про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії встановлено, що саме ТОВ «Новобудова» здійснює утримання житлового будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] та надає послуги мешканцям будинку відповідно до Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року. Цим же рішенням, судом встановлено що ТОВ «Новобудова» при здійсненні нарахувань відповідачу вартості послуг застосовані у відповідності до вимог діючого законодавства і тарифи за житлово-комунальні послуги та утримання будинку і прибудинкової території є економічно обґрунтованими, а також з посиланням на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України та конституційним поданням 56 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень частини першої, другої, третьої, четвертої статті 18, частини третьої статті 133, частини першої, другої, третьої статті 140, частини другої статті 141 Конституції України, статті 23, пункту третього частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу», статей 12, 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 10, 13, 16, пункту другого розділу VІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», статей 8, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування»(справа про особливості здійснення виконавчої влади та місцевого самоврядування у місті Києві) від 25 грудня 2003 року встановлено що твердження [PERSON] про те, що розпорядження Київської міської державної адміністрації згідно яких нараховувалась плата за житлово-комунальні послуги не були зареєстровані в органах юстиції, а тому не підлягають застосуванню - є безпідставними і спростованими. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини і постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Інші заперечення [PERSON] з приводу пред'явлених до нього вимог, судом не беруться до уваги, як такі що не ґрунтуються на вимогах закону, жодними належними і допустимими доказами не підтверджені та спростовані дослідженими судом в ході розгляду справи доказами наданими сторонами спору. В той же час вирішуючи питання про можливість стягнення з відповідача [PERSON] суму трьох процентів річних від простроченої суми, суд вважає таку вимогу можливою до задоволення в межах одного року, оскільки на погляд суду, виходячи з буквального тлумачення норми статті 625 ЦК України, зазначена норма передбачає відповідальність(різновид штрафної санкції) за невиконання грошового зобов'язання, а тому на такі правовідносини поширюється строк позовної давності в один рік, у зв'язку з чим судом приймається до уваги заява про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, поданої [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з таких міркувань, суд вважає вірно розрахованою суму трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 661 гривня 24 копійки. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України, стягнувши з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 229 гривень 40 копійок.

Outcome: partial