Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з даним\~позовом та просить виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.03.1994 року він є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі проживає та зареєстрована колишня дружина [PERSON] , відповідач у справі, шлюб з якою розірвано 10.09.2018 року. Проживати разом з відповідачем не може, оскільки їх спільне проживання є нестерпним. Крім того, він створив нову сім`ю та має намір проживати у своєму житлі. В разі його навідування у квартиру відповідач вчиняє сварки, псує та знищує його особисті речі, перешкоджає його приходу до квартири, позбавляє права користуватися та розпоряджатися його власністю. У квартиру навідуються сторонні особи. Всі спроби вирішити питання в добровільному порядку результатів не дали. Незважаючи на те, що відповідач має у приватній власності домоволодіння у м.Коростені, проживати в ньому не бажає, хоча частину своїх особистих речей, постільну білизну, меблі та побутову техніку з квартири вивезла. За своє проживання не здійснює в повному обсязі належну оплату, жодним чином не бере участі в утриманні квартири, її ремонті, чим завдає йому значних матеріальних збитків, зловживає своїми правами та позбавляє його права на користування належним на праві власності майном, тому просить суд захистити його права в судовому порядку. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові та відповіді на відзив, просив їх задовольнити.\~ Додатково вказав, що позивач фактично маючи у власності квартиру, вимушений проживати у іншому житлі, адже відповідач чинить перешкоди у користуванні його майном, хоча членом його сім`ї не являється, за комунальні послуги майже не сплачує, має у власності житловий будинок, який отримала у спадок, однак добровільно виселятися з квартири не бажає. Будь-яких угод про безоплатне користування жилим приміщенням не укладали, позивач згоди на проживання у його квартирі не надає. Відповідач та її представник [PERSON] позов не визнали, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просили у його задоволенні відмовити. В обґрунтування своїх заперечень також вказали, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивач пішов до іншої жінки, у них була усна домовленість щодо залишення її у квартирі поки навчається їх дитина, яка потребує матеріальної підтримки. Вона сплачує за комунальні послуги та будь-яких перешкод позивачу у користуванні його власністю не чинить. У житлі, що вона має у власності проживати не може, так як відсутній ремонт. Позивачем надана відповідь на відзив. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (сторони відповідача) свідчили про те, що відповідач жодних перешкод [PERSON] у користуванні спірною квартирою не чинить, до квартири він навідується. Відповідач залишилась проживати в квартирі після розлучення, а [PERSON] з квартири пішов сам. Вони мають спільних дітей, також відповідач має власне житло (будинок), яке вона отримала у спадок від матері. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. \~ \~ \~ \~Згідно ст.55\~Конституції України права\~і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від №1836 від 22.03.1994 р. У вказаній квартирі мешкає та зареєстрована відповідач у справі [PERSON] , яка вселилася в спірну квартиру, як член сім`ї власника дружина позивача [PERSON] .. 10.09.2018 року шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду. Дана квартира була постійним місцем\~проживання позивача,\~так як\~іншого житла\~він не\~має.\~В даний час, позивач тимчасово проживає за іншою адресою, створив нову сім`ю, однак має намір повернутися у свою квартиру. Всі спроби вирішити питання в добровільному порядку результатів не дали. Відповідач має власне житло - житловий будинок, який вона отримала у спадок після смерті матері, однак проживати в ньому не бажає, оскільки не закінчено в ньому ремонт. Вказані судом обставини сторона відповідача в судовому засіданні підтвердила. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, ратифікована\~Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст.1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Так, відповідно до ч.4 ст.41\~Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічні положення містить ст.321 ЦК України. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених\~Конституцією України та\~законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст.3\~ЦК України).\~ \~ \~ \~ \~Згідно положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз положень\~глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселилась у спірну квартиру\~\~в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, шлюб між ними розірвано, позивач згоди на її проживання у спірній квартирі не надає, відповідач має у приватній власності житловий будинок, який отримала у спадок, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2\~ст.406 ЦК України. Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), а також Верховним Судом у постанові від 14.08.2019 року в справі №702/101/18. З урахуванням наведене та аналізуючи норми закону, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають вирішенню відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved