Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості за кредитом у розмірі 192706,13 грн. та суму сплаченого судового збору. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного кредитного договору № R53112299790B від 17.07.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 50000 грн. з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 29,5 % на рік з кінцевим терміном повернення не пізніше 17.07.2015 року. Відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість за кредитом з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції становить 192706,13 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судові засідання не з'являвся, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Відповідно до договору № R53112299790B від 17.07.2012 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (надалі - ПАТ «ВТБ Банк») зобов'язалося надати [PERSON] кредит у сумі 50000 грн. за умови щомісячної сплати процентів за користування кредитом у розмірі 29,5 % на рік з кінцевим терміном повернення не пізніше 17.07.2015 року. Відповідно до п. 3.9 цього договору кредит надається шляхом безготівкого перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжних засобів № [NUMBER] у Бессарабському відділенні ПАТ «ВТБ Банк». Днем видачі кредиту вважається день безготівкового перерахування коштів. Позивач повністю виконав взяті на себе зобов'язання щодо видачі кредиту, що підтверджується копією меморіального ордеру в матеріалах справи. Згідно з п. 7.1 договору у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, суму кредиту в зазначений договором строк не повернув, проценти за користування кредитом не сплачував. Враховуючи викладене, відповідач порушив істотні умови укладеного договору щодо здійснення платежів за користування кредитом. У зв'язку з цим виникла заборгованість перед позивачем, яка становить загальну суму у розмірі 192706,13 грн., що підтверджується відповідним розрахунком в матеріалах справи та складається з наступного: - 18490,59 грн. - поточна заборгованість за кредитом; - 30687,03 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; - 79,49 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; - 30193,10 грн. - прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом; - 105484,5 грн. - сума пені; - 826,15 грн. - сума 3% від прострочених платежів з повернення кредиту; - 906,77 грн. - сума 3% від прострочених платежів зі сплати процентів; - 2929,99 грн. - інфляційні втрати від прострочених платежів з повернення кредиту; - 3108,5 грн. - інфляційні втрати від прострочених платежів зі сплати процентів. 25.09.2014 року позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу про погашення заборгованості, яка була залишена відповідачем без задоволення. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов'язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання. на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved