Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у звязку з його навчанням у вищому навчальному закладі. Позов обґрунтовується тим, що в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] народився син-Чаплінський [PERSON], [INFO], який по даній справі виступає позивачем. На даний час він досяг повноліття, однак продовжує навчатись у Житомирському Державному університеті ім. Івана Франка. Його навчання проводиться на денній формі навчання, що не дає йому можливості влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] працює у ПАТ «Першотравенський завод електротехнічного фарфору» та одержує заробітну плату. З огляду на викладене, позивач вирішив звернутися за захистом своїх прав до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію Баранівського районного суду подав письмову заяву, справу просив розглядати без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог та не заперечував проти ухвалення рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надійшла заява про визнання відповідачем заявлених позивачем вимог, справу просив слухати без його участі, не заперечував проти ухвалення рішення. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.04.1999 року. (а.с. 4). Згідно довідки Житомирського державного університету імені [PERSON] від 28.03.2017 року №911 [PERSON] є студентом першого курсу денного відділення, державної форми фізико-математичного факультету. Закінчує навчання в червні 2020 року. (а.с. 5). Згідно довідки про доходи від 20.04.2017 року №15/78 відповідач дійсно працює охоронцем на ПАТ «Першотравенський завод електротехнічного фарфору» та отримує контрольований дохід. (а.с. 13). Окрім того, відповідач одружений та має на своєму утриманні ще двох неповнолітніх дітей, що підтверджується довідкою про склад сімї від 20.04.2017 року №777 виданої Першотравенською селищною радою. (а.с. 14). Отже, виходячи з характеру спірних правовідносин, суд, визначає норми матеріального права, які підлягають застосуванню. Так, якщо повнолітня дочка чи син продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення ними двадцяти трьох років (в даному випадку до 18 січня 2018 року) за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Вказане положення вбачається у змісті ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України. Частиною 3 статті 199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідності до частини 2 статті 199 Сімейного Кодексу України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової\~\~сукупності\~\~таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу, що відповідає приписам п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3. Таким чином, при вирішенні спору, суд приймає до уваги те, що відповідач перебуває у працездатному віці, працює та отримує контрольований дохід, не надав жодних доказів щодо свого незадовільного стану здоровя, проти позову не заперечував. Окрім того, суд приймає до уваги те, що [PERSON] перебуває на державній формі навчання, як наслідок за навчання не платить, але працювати та отримувати самостійний дохід він не має змоги, адже навчається на денному відділенні, як наслідок потребує матеріальної допомоги, адже процес навчання вимагає інших додаткових витрат які не повязані лиш із оплатою за навчання. Отже, виходячи із наведеного, зважаючи на те, що позивач наполягала на задоволенні позову, а відповідач його визнав та не заперечував про задоволення позовних вимог, суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу дитині, тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку. Окрім того, суд не бере до уваги посилання позивача на призначення аліментів не нижче «від 30 % прожиткового мінімуму громадян відповідного віку», адже законодавством не встановлено межі розміру аліментів, що мають стягуватися на утримання повнолітніх дітей, що продовжують навчатися на відміну від дітей, що не досягли вісімнадцяти років. В силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору щодо вимоги про стягнення аліментів, а тому,

Outcome: approved