Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, в якій зазначає, що він з 11.07.1996 р. по 11.04.2019 р. працював на підприємстві - шахтах «Сташкова» та «Тернівська» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем під землею. Стаж роботи у шкідливих умовах праці є більшим за 19 років. 11.04.2019 р. він був звільнений з займаної посади за ч. 2 ст. 40 КЗпПУ у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Також, позивач зазначає, що у серпні 2019 року йому первинно сукупно було встановлено 55% втрати професійної працездатності, а 21.09.2020 р. повторно сукупно встановлено 55% втрати професійної працездатності (35% -радикулопатія, 15% - ХОЗЛ, 5% - туговухість), в зв`язку з чим, він перебуває на обліку та отримує страхові виплати в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Позивач вказує, що відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.08.2019 р., хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Все це призвело до: хронічного обструктивного захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфіземи легень першої-другої стадії), група В; легеневої недостатності другого ступеня; радикулопатії попереково - крижової L5, S1, та шийна С6, С7 з помірними статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом та ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) суглобів; нейросенсорної приглухуватості першого ступеня (з легким зниженням слуху). Крім того, позивач вказує, що він зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був звільнений з займаної посади за станом здоров`я, змушений пройти курс лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя він змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим, не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. Також, позивач зазначає, що при повторному переогляді 21.09.2020 р. міжрайонною профпатологічною МСЕК йому встановлено 55% втрати професійної працездатності та підтверджено третю групу інвалідності у зв`язку із професійним захворюванням, у зв`язку з чим, зазначено потребу у медикаментозному та стаціонарному лікуванні. Позивач вказує, що оскільки роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де він працював, тим самим порушивши ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань. Також, позивач зазначає, що право на відшкодування шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 60000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Виходячи з вимог ст. 274 ЦПК України, а також категорії та складності справи, ухвалою судді від 05.07.2021 р. прийнято та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 28-29). Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03.08.2021 р. відмовлено представнику відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Солодовник Ю.С. у прийнятті та об`єднанні в одне провадження зустрічної позовної заяви ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» до Головного управління держпраці у Дніпропетровській області, Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Тернівка» Тернівської міської ради», управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, [PERSON] про скасування акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.08.2019 р. з первісним позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «ДТЕКПавлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання (а.с. 96-97). Ухвалами Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07.09.2021р. та 10.09.2021р. у задоволенні заяви представника відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Солодовник Ю.С. про зупинення провадження у справі та про врегулювання спору за участю судді відмовлено (а.с. 163-164, 184-185). 02.08.2021 р. представник відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Солодовник Ю.С., понад строк встановлений судом, засобами електронного зв`язку надіслала до суду відзив на позовну заяву з додатками, надіславши його на електронну пошту позивача (а.с. 33-76, 95), однак суд враховує відзив представника відповідача при розгляді справи та вважає пропущений представником відповідача строк для подання відзиву в один день незначним порушенням. У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що [PERSON] на обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 11.07.1996 р. по 11.04.2019 р. перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», виконуючи на протязі всього періоду трудових відносин обов`язки з повним робочим днем під землею, у зв`язку з чим, має стаж роботи у шкідливих умовах праці понад 19 років. 11.04.2019 року був звільнений із займаної посади у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.08.2019 року, затвердженого т.в.о. начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, у нього виникло хронічне професійне захворювання (отруєння) у зв`язку з тривалою дією шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на його організм, недосконалістю технології механізмів, робочого інструменту. Причинами виникнення шкідливих факторів впливу пилу, шуму, фізичних навантажень, важкістю праці, що полягала у робочій позі вимушеній на колінах і ліктях, фізичних навантаженнях. Представник відповідача зазначає, що відомості викладені як в позовній заяві так і в акті розслідування причин хронічного професійного захворювання від 08.08.2019 р. не відповідають дійсності, оскільки 05.08.2019 р. відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 548-ПЗ «Про утворення комісії з проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) на підставі повідомлення ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 08/21-1518 від 26.07.2019 р. про хронічне професійне захворювання (отруєння) у [PERSON] , підземного гірника очисного забою 5 розряду дільниці з видобутку вугілля № 7 ВСП «Шахтоуправління Павлоградське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» утворено комісію та зобов`язано провести розслідування причин виникнення професійного захворювання встановленого за медичним висновком [PERSON] та скласти акт відповідно до пунктів 117-119 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 р. за № 337. На виконання вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, головою комісії була складена «Програма заходів з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння)», яка була розрахована на період розслідування з 05.08.2019 р. по 16.08.2019 р.. При цьому у заходах визначених програмою питання про проведення розслідування з причин виникнення хронічного захворювання голова комісії встановила строки щодо подання відомостей про фактичні умови праці на працівника в строк до 08.08.2019 р, а питання про необхідність проведення додаткових досліджень та взяти в них участь, строк визначила до 05.08.2019 р., що вказує на формальність зазначеної програми, оскільки не маючи ще жодних відомостей щодо умов праці (повинні надатися до 08.08.2019 р.) ні медичних документів (досліджуються протягом розслідування), тобто в перший день утворення комісії. Аналогічна ситуація і по пунктам 13, 14 Програми заходів розслідування, оскільки не провівши оцінку умов праці та фактичного виконання особою обов`язків - комісія в термін до 05.08.2019 р. (перший день створення комісії) вже повинна встановити осіб, які порушили законодавство про охорону праці і взяти в них письмові пояснення. Також, представник відповідача зазначає, що в матеріалах розслідування відсутні будь-які письмові підтвердження щодо виконання належним чином зазначеної Програми заходів, а саме протоколи засідань комісії або будь-які інформаційні довідки щодо виконання членами комісії встановлених заходів Програмою. Крім цього, факт формального проведення комісією розслідування також підтверджується і датою складення та підписання акту розслідування 08.08.2019 р.. При цьому, комісією не було належним чином виконано п. 7 Програми заходів з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), а саме не проведена належна оцінка умов праці. Оскільки жодного засідання комісією з розслідування причин виникнення професійного захворювання у [PERSON] проведено не було, так як для проведення оцінки умов праці, в яких працював [PERSON] було взято за основу лише відомості зазначені в трудовій книжці та атестацію робочого місця, відповідно до якої за Картою хронометражних спостережень робочого дня начальника підземної дільниці час знаходження під дією шкідливих умов праці становить 6,42 години за зміну, але за період з 2013 року по 2019 рік [PERSON] не відпрацював жодного року за встановленим нормативом, а тому більшу частину робочого часу не знаходився під впливом шкідливих факторів. Окрім того, представник відповідача зазначає, що вищезазначені обставини не були досліджені та оцінені комісією з розслідування причин виникнення професійного захворювання у [PERSON] , що вказує на неналежне виконання п. 7 Програми заходів з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння)» та Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 р. за № 337. Таким чином, зазначене вище вказує на недоведеність тверджень позивача в позовній заяві про відшкодування шкоди внаслідок професійного хронічного захворювання, що він працював повний робочий день в шахті під впливом шкідливих факторів. Також, не була витребувана та досліджена первинна медична документація позивача та не проведено співставлення відображеного стану здоров`я [PERSON] в картках проходження ним щорічного періодичного огляду з даними амбулаторної картки, у відповідності до яких останній не мав жодних скарг на стан свого здоров`я та визнавався кваліфікованою медичною комісією здоровим та придатним до роботи. Окрім цього, представник відповідача зазначає, що під час розслідування причин виникнення професійного захворювання комісія з розслідування не зазначила супутніх діагнозів, при тому, що у медичному висновку Укрпоммед НДІ м. Кривий Ріг зазначено, що згідно з виписок з амбулаторної карти позивача вбачається встановлення йому діагнозу люмбалгія ще з 2008 р.. Тобто комісією складено акт розслідування причин виникнення професійного захворювання формально без дослідження первинної медичної документації. До того ж, представник відповідача, вважає, що [PERSON] надавалася некваліфікована медична допомога або він сам симулює стан свого здоров`я. Крім того, представник відповідача вказує, що оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а висновку лікаря-психолога, яким переконливо підтверджується факт спричинення позивачеві моральної шкоди, в доказах позивача не міститься, то і підстав для задоволення позову не має. Також, позивачем не доведено, що внаслідок саме протиправних дій ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» йому спричинено моральну шкоду, оскільки як вбачається з довідки про фактичне перебування його в підземних умовах під впливом шкідливих факторів, то зазначений вплив за часом його знаходження не є тривалим. Крім того, в період з 07.05.2018 р., а саме переведення на підставі особистої заяви позивача з посади начальника дільниці підземної на гірничого робітника очисного забою останній по день свого звільнення користувався відпустками та відпрацював лише 35 годин під впливом шкідливих факторів. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачем не надано довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги первинного МСЕК, з якого можливо б було встановити час виникнення правовідносин, а також не надано доказів про відсутність його звернення щодо стягнення моральної шкоди з відповідача чи Фонду соціально страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Також, глибина фізичних та моральних страждань позивача вбачається лише станом на сьогодення згідно з твердженням позивача у своїй позовній заяві, де зазначено про необхідність лікування, але первинних доказів, що він належним чином виконує медичні рекомендації позивач не надає, а факти, викладені у виписках спростовуються як результатом періодичних медичних оглядів, так і даними про відсутність наданих на підприємство листків непрацездатності, так і відповідних медичних висновків про необхідність створення відповідних умов праці. У зв`язку з чим, представник відповідача просить визнати довідку МСЕК від 21.09.2020 р. № 230930, якою повторно встановлено 55% професійної втрати працездатності неналежним доказом набуття позивачем права на відшкодування моральної шкоди та відмовити позивачеві у задоволенні позову до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди. 04.08.2021р., у строк встановлений судом, позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив з додатками, надіславши на електронну пошту представнику відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Солодовник Ю.С. (а.с. 101-106). У відповіді на відзив позивач зазначив, що з відзивом представника відповідача не погоджується, посилаючись на те, що він понад 19 років працював на підприємстві - шахтах «Сташкова» та «Тернівська» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем під землею. Оскільки роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де він працював, тим самим порушивши ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, то це в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань. Крім того, [PERSON] вказує, що в позовній заяві він чітко зазначив, про те, що з встановленням йому 55% втрати професійної працездатності він зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був змушений пройти курс лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач [PERSON] вважає, що посилання представника відповідача на те що, відомості викладені в акті розслідування причин хронічного професійного захворювання [PERSON] від 08.08.2019 р., а саме: те, що комісією не враховані спуски у шахту, не зазначені супутні діагнози, не витребувана та не досліджена первинна медична документація [PERSON] , не проведено співставлення відображеного стану здоров`я [PERSON] в картках проходження ним щорічного періодичного медичного огляду з даними амбулаторної карти, - не відповідають дійсності, є необґрунтованими, надуманими стороною представника відповідача, оскільки з даним актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08.08.2019 року він згоден, вважає його законним та складеним у відповідності до чинного законодавства, ним не оскаржувався, а тому є чинним та складено у відповідності до Додатку 21 до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ від 17.04.2019 р. № 337. Також, зазначає, що посилання представника відповідача, на те, що після виписки з лікарні від одного лікаря із задовільним станом, він знов звертався до лікаря у короткий проміжок часу та йому надавалася некваліфікована медична допомога або він сам симулював стан свого здоров`я, є лише суб`єктивною думкою представника відповідача та не може бути допустимим доказом по справі у відповідності до ст. 78 ЦПК України, оскільки йому довідкою МСЕК встановлено декілька діагнозів: радикулопатія, ХОЗЛ та туговухість, що потребує постійного лікування у лікарів окремого вузького профілю. Крім того, зазначає, що доводи представника відповідача, з приводу того, що ним не доведено те, що внаслідок протиправних дій відповідача йому спричинено моральну шкоду, не відповідають дійсності, так як це суперечать п.п. 13, 17, 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08.08.2019 року, де чітко зазначені причини виникнення його хронічного професійного захворювання та наявність шкідливих умов праці. Також, доводи представника відповідача з приводу того, що ним не вказано первинного МСЕК, не відповідають дійсності, так як в позовній заяві зазначено, що йому у серпні 2019 року первинно сукупно встановлено 55% втрати професійної працездатності, що підтверджується копією довідки МСЕК серії 12 ААА № 078077 від 28.08.2019 р.. Крім того, зазначає, що посилання представника відповідача на визнання довідки МСЕК від 21.09.2020 р. № 230930, якою повторно встановлено 55% професійної втрати працездатності неналежним доказом, є необґрунтованими, оскільки дана довідка МСЕК ним не оскаржувалася, є чинною, а право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а тому право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2018 р. у справі № 210/5258/16-ц, від 23.01.2019 р. у справі № 210/2104/16-ц та від 20.11.2019 р. у справі № 210/3177/17. Також, зазначив, що відзив на позовну заяву представником відповідача подано з порушенням строків, встановлених судом. В зв`язку з чим, позивач просив залишити відзив на позовну заяву представника відповідача без задоволення, а його позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Згідно з ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві шахтах «Сташкова» та «Тернівська» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за різними професіями з повним робочим днем під землею з 11.07.1996 р. по 11.04.2019 р., був звільнений з займаної посади за ч. 2 ст. 40 КЗпПУ у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] , заповненої 20.11.200 р. на ім`я [PERSON] (а.с. 9-11), та не заперечується представником відповідача у відзиві на позов. Судом встановлено, що 08.08.2019 р. складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) у [PERSON] за формою П-4, затвердженого т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області 08.08.2019 р., з п. 17 якого видно, що професійне захворювання у [PERSON] виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. З п. 18 вказаного Акту також видно, що причиною виникнення професійного захворювання є: запиленість повітря робочої зони; перевищення рівня відносної вологості; важкість праці; перевищення рівня шуму. Все це призвело до діагнозу встановленого позивачу та зазначеного у п. 14 Акту: хронічного обструктивного захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфіземи легень першої-другої стадії), група В. Легеневої недостатності другого ступеня. Радикулопатії попереково - крижової L5, S1, та шийної С6, С7 з помірними статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічного та стійкого больового синдромів з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом та ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) суглобів. Нейросенсорної приглухуватості першого ступеня (з легким зниженням слуху) (а.с. 13-14). Крім того, судом встановлено, що за висновком Міжрайонної профпатологічної МСЕК м. Дніпро серії 12 ААА № 078077 від 28.08.2019 р., який долучено позивачем до відповіді на відзив, [PERSON] було первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 55% та третю групу інвалідності (а.с. 105). При подальшому переогляді 21.09.2020 р., процент втрати професійного захворювання [PERSON] залишено без змін у розмірі 55% та третю групу інвалідності з визначеною причиною інвалідності - професійне захворювання з потребою медикаментозного та санаторно-курортного лікування, про що свідчать довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 230930, видана Міжрайонною профпатологічною МСЕК та довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 058947, видана Міжрайонною профпатологічною МСЕК (а.с. 12), про що також свідчить індивідуальна програма реабілітації інваліда від 21.09.2020 р. № 1035, що видається медико-соціальними експертними комісіями (а.с. 16-17). З наведеного видно, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. З огляду на викладене, відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. В правових позиціях, викладених у пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У Рішенні Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15.06.2020 р. № 212/3137/17-ц та у постанові Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.10.2020 р. у справі № 210/4342/18. Згідно з п. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З пункту 37 правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 р. у справі № 210/3177/17 видно, що право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. У рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 р. визначено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 р. № 155, ратифікованою Україною законом № 3988-VI від 02.11.2011 р. передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Рішенням Конституційного Суду від 27.01.2004 р. у справі № 1-рп/2004 р. встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Визначене спростовує твердження представника відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що позивач звільнений з посади гірника очисного забою у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді, переніс зменшення обсягу трудової діяльності, змушений був пройти курси лікування (а.с. 15, 18-25), переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя. Згідно з медичними документами, які містяться в матеріалах справи позивачу рекомендовано: постійний нагляд лікарів, стаціонарне та медикаментозне лікування, щорічні курси реабілітації та санаторно-курортне лікування. Крім того, з матеріалів справи видно, що після встановлення позивачу з 28.08.2019 р. 55% втрати професійної працездатності, останній, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я з 2019 р. по 2021 р. неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Тернівська центральна міська лікарня» ДОР» з діагнозами радикулопатія, ХОЗЛ, хронічне обструктивне захворювання легень, нейросенсорна приглухуватість, остеоартроз (а.с. 15, 18-25). Доводи представника відповідача про те, що позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральної шкоди належним доказом, а саме висновком МСЕК про встановлення факту заподіяння моральної шкоди, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.06.2012 р. № 420, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, на МСЕК не було покладено обов`язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди потерпілому у зв`язку з професійним захворюванням. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку на виробництві лише на підставі висновку МСЕК, немає. Отже, вказане вище не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, залишкову працездатність потерпілого тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі № 210/5258/16-ц. З огляду на викладене, суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності встановленої первинно з 28.08.2019р. у розмірі 55%, які при повторному переогляді 21.09.2020 р. залишено без змін у розмірі 55%. Крім того, суд не може погодитися із доводами представника відповідача про відсутність у відповідача підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю наявності у позивача моральної шкоди, та відсутністю висновків лікаря-психіатра, оскільки у п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.08.2019 р., визначено, що підставою для встановлення [PERSON] професійного захворювання стала тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту (а.с. 13-14). Доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача за вищевказаний період роботи відповідачем не надано. Крім того, матеріали справи доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на страждання, через чітке розуміння ним відсутності перспективи одужання у майбутньому. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності останньому спричинена моральна шкода. Крім того, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що відомості викладені в акті розслідування причин хронічного професійного захворювання [PERSON] від 08.08.2019 р., а саме: те, що комісією не враховані спуски у шахту, не зазначені супутні діагнози, не витребувана та не досліджена первинна медична документація [PERSON] , не проведено співставлення відображеного стану здоров`я [PERSON] в картках проходження ним щорічного періодичного медичного огляду з даними амбулаторної карти, оскільки вони є необґрунтованими, так як вказаний акт розслідування на час встановлення позивачу відсотків втрати професійної працездатності не оскаржувався і скасованим не був, а тому є чинним, з даним актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08.08.2019 р. представник відповідача на час складання був згоден, про що свідчить підпис представника відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Холєнкова В.А.. Крім того, позивач у відповіді на відзив вказує, що вважає акт розслідування законним та складеним у відповідності до чинного законодавства. Окрім цього, посилання представника відповідача, на те, що після виписки [PERSON] з лікарні від одного лікаря із задовільним станом, він знов звертався до лікаря у короткий проміжок часу та йому надавалася некваліфікована медична допомога або він сам симулював стан свого здоров`я, є лише суб`єктивною та надуманою думкою представника відповідача, оскільки позивачу довідкою МСЕК 28.08.2019 р. та в подальшому від 21.09.2020 р. встановлено декілька діагнозів: радикулопатія, ХОЗЛ та туговухість, що потребує постійного лікування у лікарів окремого вузького профілю. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. із змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Судом встановлено, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким було допущено перевищення граничного вмісту пилу, допустимого рівня шуму на робочому місці позивача, перевищення рівня вологості повітря та показників важкості праці, що підтверджено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання на підставі яких складено Акт розслідування причини професійного захворювання від 08.08.2019 р., який відповідачем на час встановлення позивачу інвалідності та визначення відсотків непрацездатності не оскаржений, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання. Враховуючи вищенаведене, виникнення професійного захворювання та втрата працездатності, призводять до постійного перенесення позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження лікування, що має наслідком нераціональної втрати часу та життєвої енергії, ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя позивача, втрата працездатності призвела до відсутності у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, оскільки позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та протипоказано тяжкі умови фізичної праці та інші види праці в умовах шуму і пилу, що обмежило життєву активність позивача. Перелічені негативні явища в житті позивача переконливо доводять факт завдання позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ані ж достатнім. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 р.). При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті позивача. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача. Суд, визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, враховує обставини справи, встановлення позивачу з 28.08.2019 р. 55% ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, наслідків, що настали у зв`язку з втратою позивачем професійної працездатності. Також, суд враховує тривалість праці позивача на підприємстві - відповідача в шкідливих умовах з повним робочим днем у шахті, що склала 19 років 1 місяць при стажі роботи в шкідливих умовах - 18 років 11 місяців. З огляду на викладене, при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд враховує глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному лікуванні, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, в розмірі 55000 грн., що відповідатиме завданим моральним стражданням позивача та буде достатнім для її відшкодування, у зв`язку з чим, в іншій частині вимог слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне. За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Враховуючи викладене, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 908 грн..

Outcome: partial