Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 37334,91 грн., а також судовий збір у розмірі 1218,00 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного договору № 500444611 від 26.12.2013 року ПАТ «Альфа-Банк» надало [PERSON] кредит в розмірі 25910,39 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом. Відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та Графіком погашення кредиту. [PERSON] зобовязання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість за кредитом станом на 11.12.2015 року становить 37334,91 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судові засідання не зявлявся, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 26.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500444611, за умовами якого банк надав йому строковий кредит в розмірі 25910,39 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,99 % річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 27.12.2016 року. Кредитний договір №500444611від 26.12.2013 року складається з двох розділів, Розділ №1 «Базові умови кредитування» та Розділ №2 «Загальні умови кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно повязані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невідємну частину цього договору. Відповідно до п. 2.4. розділу № 1 договору, кредит надається позичальнику для власних потреб. Згідно п. 4. розділу № 1 договору, позичальник зобовязується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена розділом № 1 цього договору та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором сплатити банку штраф у розмірі 50,00 гривень за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває пять і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 гривень за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за цим договором, визначені сторонами у розділі № 2 цього договору. Відповідно до п. 13. розділу № 2 договору, позичальник зобовязується повертати отриманий кредит, сплачувати проценти за його користування та/або комісії та/або інші платежі за цим договором, у порядку, визначеному договором; за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата таких комісій передбачена розділом № 1 цього договору та/або інших платежів за договором, сплатити банку штраф. Судом встановлено, що [PERSON] свої зобовязання за договором не виконав, суму кредиту в зазначений договором строк не повертав, проценти за користування кредитом не сплачував. Враховуючи викладене, відповідач порушив істотні умови укладеного договору щодо здійснення платежів за користування кредитом. У звязку з цим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 11.12.2015 року становить загальну суму у розмірі 37334,91 грн., що підтверджується відповідним розрахунком в матеріалах справи та складається з наступного: - 22378,00 грн. заборгованість за кредитом; - 4318,69 грн. заборгованість за процентами; - 8038,22 грн. заборгованість за комісією - 2600,00 грн. штраф. 15.12.2015 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту за № 105271-102 б/б, що підтверджується копію реєстру рекомендованих поштових відправлень №1029. Проте зазначена вимога була залишена відповідачем без задоволення. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов'язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved