Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить домогосподарство за адресою: [ADDRESS], які були придбані у відповідача 20.09.2017 року. Нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу сторони домовилися до 30.03.2018 року, оскільки на момент купівлі вищевказаного майна відповідачем не були належним чином оформлені його спадкові права. Однак, у визначений строк сторони посвідчити нотаріально, укладений між ними договір купівлі-продажу нерухомого майна не змогли, так як відповідач ухиляються від взятих на себе зобов'язань. Тому позивач просив визнати дійсним даний договір та визнати за ним право власності на придбане нерухоме майно. Учасники справи в судове засідання не з'явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивач вказав, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач проти задоволення позову не заперечує. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. З договору (розписки) купівлі-продажу (а.с.8), вбачається що [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в розмірі 50 000 грн., за житловий будинок з надвірними спорудами, та земельними ділянками, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. При укладенні даного договору [PERSON] зобов'язувався оформити нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу у строк до 30.03.2018 року. Однак, право власності [PERSON] до цього часу належним чином не оформлене, оскільки відповідачі ухиляються від виконання взятих на себе зобов'язань щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобов'язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за позивачем права власності на спірне майно.

Outcome: approved