Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на нежитлову будівлю по [ADDRESS] 1970 року побудови, загальною площею 134,7 м2, позначений літерою «А». В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, проте останній подав заяву з проханням розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Проти задоволення позову не заперечує. Судом встановлено, що позивач є власником частки пайового фонду майна КСП «Нове життя» с. Лук'янівка Таращанського району Київської області на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серії [NUMBER], виданого 10 грудня 2015 року Лук'янівською сільською радою Таращанського району Київської області, де частка складає 10 000 грн.. Згідно витягу з протоколу загальних зборів пайовиків майна КСП «Нове життя» с. Лук'янівка Таращанського району Київської області від 27 лютого 2015 року, де розглядалося питання про розпаювання майна колишнього КСП «Нове життя» в натурі, було вирішено виділити майна на суму 10 000,00 грн., викупленого ним у пайовиків згідно договорів купівлі-продажу та передати майно позивачу [PERSON] по акту приймання-передачі. Згідно даного акту приймання - передачі майна від 01 березня 2015 року, в склад майна, яке передано [PERSON] включено: столова (так зазначено в тексті), якій присвоєно адресу [ADDRESS] На вказаний об'єкт замовлено і отримано технічний паспорт згідно якого на нежитлову будівлю по [ADDRESS] столова 1970 року побудови, загальною площею 134,7 м2, позначений літерою «А». Згідно рішення Лук'янівської сільської ради Таращанського району Київської області №14,02-УІІ від 07.12.2015 року про перейменування вулиць села Лук'янівка Таращанського району Київської області - [ADDRESS] перейменовано на вулицю [ADDRESS]. Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних господарських підприємств був врегульований наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», зареєстрованим в Міністерстві юстиції від 04 квітня 2001 року за №306/5496 (далі Наказ), який втратив чинність 24 травня 2013 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 року № 253 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції 25 квітня 2013 року за № 673/23205. Вказаним Порядком передбачалося, що виділення майнових паїв в індивідуальну власність, проводилося підприємством користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робило відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Вказане свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна були підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку. Вказаний Наказ втратив чинність та на даний час відсутній інший спеціальний нормативно-правовий акт, направлений на врегулювання порядку виділення членам реорганізованого сільськогосподарського підприємства майна. Зі статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. N3477-1V «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Так, у рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, є підстави для задоволення даного позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved