Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину що , після зміни дольової частки у домоволодіння [ADDRESS] , співвласниками були отримані 21 січня 2003 року свідоцтва про право власності на зазначене домоволодіння , відповідно до яких його доля складала 68/100 частин , а доля відповідача відповідно 32/100 частини. З метою порівняння їх часток він вирішив подарувати брату частину від належної йому частини у вказаному домоволодінні . 20 травня 2003 року між ними було укладено договір дарування відповідно до якого він подарував , а відповідач прийняв у дар належну йому на праві приватної власності 31 /100 частину домоволодіння від належних йому 68/100 частин, що знаходяться у спірному домоволодінні. Однак при реєстрації вказаного договору реєстратором Херсонського ДБТІ відповідачем було не вірно витлумачено п.1 договору дарування , у зв'язку з чим за ним було зареєстровано не 21/100 домоволодіння , які він мав на меті подарувати, а 31/100 частину, що призвело до позбавлення його права власності на 10/100 частині спірного домоволодіння. У зв'язку з чим він просив розтлумачити п.1 договору дарування від 20 травня 2003 року , та скасувати державну реєстрацію прав власності на вказане домоволодіння проведену на підставі вказаного договору. Позивач , та його представник за довіреністю [PERSON] в, судовому засіданні підтримали вказаний позов та просили суд задовольнити його посилаючись на підстави викладені в ньому. Додатково також зазначили , що про обставини реєстрації прав власності на відповідача в розмірі 31/100 частина дізнався при розгляді справи про визначення порядку користування земельною ділянкою в лютому 2012 року. Відповідач до судового засідання не з'явився ,про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином , про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача , за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і просила суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю, посилаючись на підстави викладені у письмовому запереченні наданому суду в порядку п.5 ч.5 ст. 122 ЦПК України. Представник відповідача від Реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні до судового засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином , подав заяву про розгляд справи за його відсутність , позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні. Вислухавши позивача та представників сторін ,дослідивши матеріали справи , суд встановив , що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння № 4 від 21 січня 2003 року належало 68/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , яке було зареєстровано в Херсонському ДБТІ 29 січня 2003 року . Відповідно до договору дарування від 20 травня 2003 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] , [PERSON] подарував , [PERSON] 31/100 частину домоволодіння від належних [PERSON] 68/100 частин в даному домоволодінні. Вказаний договір було зареєстровано [PERSON] в Херсонському ДБТІ 20 травня 2003 року, де за ним було зареєстровано 31/100 частину спірного домоволодіння. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 лютого 2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON] було визначено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] відповідно до приналежних ним часток , а саме [PERSON] -37/100 площею 387.19 кв. м. та [PERSON] - 63/100 частин площею 492.48 кв. м. що з урахуванням загального розміру земельної ділянки відведеної за вказаним домоволодінням - 953.42 м. кв. за рішенням Херсонської міської ради від 17 грудня 1953 року за № 134 , а фактично 879.67 м.кв. , відповідає у [PERSON] -45/100 частинам , а у [PERSON] відповідно 55/100 частинам . Що в свою чергу підтверджує факт фактичного користування домоволодіння відповідно визначених між сторонам часток , оскільки реального виділу частки приналежної комусь із співвласників не провадилось. Вказане рішення суду було виконано відповідно до акту державного виконавця 03 вересня 2013 року. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 28 січня 2014 року якою рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 грудня 2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування не дійсним , було встановлено що позивач звернувся до суду за захистом порушеного права в жовтні 2013 року . Вказаною ухвалою суду , з урахуванням підстав на які він посилався при оспорюванні договору дарування від 20 травня 2003 року , йому також було роз'яснено спосіб його захисту , а саме шляхом тлумачення змісту правочину. Відповідно до повідомлення Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні від 24 квітня 2014 року , на заяву позивача від 24 квітня 2014 року про внесення виправлень в запис про реєстрацію прав власності на нерухоме майно , позивачу було лише роз'яснено порядок скасування записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та внесення змін до цих записів. Положеннями ст. 213 ЦК України визначено підстави для тлумачення правочину, де на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Оскільки, як встановлено судом , метою договору дарування укладеного між сторонами було визначення фактичних часток кожного у спільному домоволодінні , оскільки воно до теперішнього часу фактично знаходиться в їх загальному користуванні, а визначення порядку користування земельною між співвласниками судом не може розцінюватись як виконання вказаного договору , оскільки як було встановлено судом при його визначенні розмір земельних ділянок визначався не відповідно до реальних або ідеальних часток кожного із співвласників у спірному домоволодінні , а відповідно до домовленості сторін, тобто з розрахунку 55/100 на 45/100, що фактично підтверджує твердження позивача щодо його намірів на відчуження 21/100 частин спірного домоволодіння. З урахуванням вказаних обставин та фактичних намірів сторін , суд вважає що позовні вимоги заявлені позивачем є обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню як в частині тлумачення змісту правочину так і в частині скасування державної реєстрації прав власності , оскільки з урахуванням положень ч.2 ст. 16 ЦК України відповідно до якої суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом , що встановлений договором або законом , а також положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» де підставою для скасування запису про державну реєстрацію є рішення суду.

Outcome: approved