Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовув тим, що 24 квітня 2016 року помер [PERSON], який був батьком позивача. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої, в тому числі, входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Нова, 9. Після смерті [PERSON] позивач у встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Нова, 42 позивачу було відмовлено, у звязку з тим, що ним не було надано документ, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий будинок. У звязку з чим, позивач змушений звернутись до суду із даним позовом. Просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за закономна житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Нова, буд. 9. Позивач в судове засідання не зявився. Про час, день та місце слухання справи повідомлений. Направив до суду клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи не надсилав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК №368968, виданим виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Киїської області 26 квітня 2016 року, актовий запис №24. [PERSON] був батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії ІІ-УР №330841, виданим Крюківщинською сільською радою Києво-Святошинського району Киїської області 04 січня 1961 року, актовий запис №1. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, в тому числі, входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Нова, 9. Після смерті [PERSON] позивач прийняв спадщину шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном, оскільки проживав разом з померлим на день його смерті. Також, у встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі №44130795 від 09 червня 2016 року. На підставі заяви позивача була заведена спадкова справа №5/2016. Як вбачається із спадкової справи №5/2016 позивач є єдиним спадкоємцем до майна померлого [PERSON] Заповіту померлий [PERSON] не видавав. Згідно ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. У відповідності до встановленої законом черговості у першу чергу спадкують діти спадкодавця, той з подружжя, хто пережив його, та батьки. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Статтею 1297 ЦК України встановлюється обовязок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. За заявою позивача 24 листопада 2016 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] йому було видано свідоцтво про на спадщину за законом на земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Нова, 6, кадастровий номер 3222484001:01:003:5022, площею 0,1076 га. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Нова, 42 позивачу було відмовлено, у звязку з тим, що позивачем не було надано документ, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий будинок, що підтверджуються постановою приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] №213/02-31 від 24 листопада 2016 року. Статтєю 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому, за ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Належність житлового будинку померлому [PERSON] підтверджується технічним паспортом на житловий будинок; будинковою книгою з відміткою про введення будинку в експлуатацію, а також рішенням виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради від 20 серпня 2007 року №37/23. Так, відповідно до записів будинкової книги та технічного паспорту власником спадкового будинку є [PERSON]. З технічного паспорту вбачається, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Нова, 9 збудований побудовано в 1959 році. Будівництво здійснювалось на земельній ділянці площею 0,1076 га, наданій [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Спадковий будинок було введено в експлуатацію, що підтверджується відміткою в технічному паспорті та рішенням виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради від 20 серпня 2007 року №37/23. Однак, за життя [PERSON] не зареєстрував право власності на спадковий будинок, що підтверджується листом комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» за №745 від 13 червня 2016 року, у звязку з чим позивачу було відмовлено в оформленні свідоцтва про право власності на спадщину. Відповідно до статті 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суду необхідно керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спадкового житлового будинку (1955 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Відповідно до пункту 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, що належали місцевим [PERSON] депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності, яка передбачала обовязкову реєстрацію права власності на будинки лише в містах і селищах. Обовязку реєстрації будинків в сільській місцевості встановлено не було. При цьому, пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. І лише в 1985 року, із прийняттям постанови [PERSON] Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду», почалася робота по проведенню обов'язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. Таким чином, з аналізу вищезазначених нормативних документів вбачається, що на період під час якого здійснювалось будівництво та введення в експлуатацію спадкового житлового будинку, виникнення права власності на житлові будинки в сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Разом з цим, пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 № 95, встановлено, що єдиним документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Отже, враховуючи вищевикладені норми, [PERSON] набув право власності на житловий будинок за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Нова, буд. 9. Однак, з незалежних від нього обставин [PERSON] за життя не встиг або не зміг зареєструвати право власності на вказаний спадковий будинок Оскільки, іншим чином, ніж в судовому порядку, визнати право власності на спадкове майно за позивачем неможливо, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене, на підставі статей 321, 392, 1216, 1223, 1268, 1270, 1297 ЦК України, беручи до уваги розяснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» та

Outcome: approved