Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогами визнати, прибудову «А3» пл. 42,9 кв.м. до житлового будинку [ADDRESS], об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та провести розподіл майна, а саме визнати за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності на частину (розмір якої буде визначено судовою будівельно-технічною експертизою прибудови «А3» пл. 42,9 кв.м. до житлового будинку [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що 09 жовтня 2010 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] (надалі і проживала з ним однією сім'єю до липня 2016 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними було розірвано 28.10.2016 року. За час подружнього життя сторони проживали за адресою: [ADDRESS] в частині будинку яку відповідач прийняв у спадщину після смерті [PERSON], [INFO], який помер у м. Вінниці [INFO] року. Даний будинок був у незадовільному стані. Проте не маючи іншого житла, вони почали в ньому проживати та робити ремонт. Вони змінили вікна, двері, здійснили прибудову, зробили новий дах. Позивачка, як особистою працею брала участь в ремонті, так і виділяла кошти свої та своєї матері. В 2013 році збудовано та введено в експлуатацію прибудову до будинку загальною площею 42,9 кв. м. позначеної на плані «А3»вартість якої складає - 176 970 грн., при цьому вартість житлового будинку «А», та прибудов «А1», «А2», «аЗ», «АЗ», тамбуру «а» загальною площею 143,3 кв. м. складає 419 193 грн. Таким чином за час шлюбу будинок істотно збільшився в своїй вартості внаслідок спільних трудових і грошових затрат, і тому являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач вказує, що спірний будинок, у 2013 році, тобто за час шлюбу, було добудовано і за рахунок добудови, його площа була збільшена на 42,9 кв.м., а загальна вартість будинку істотно, на 42%, збільшилась саме за рахунок добудови. У сторін спору виник спір щодо порядку користування та поділу спільно нажитого майна, оскільки відповідач відмовляється вирішити спір в досудовому порядку, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом. Позивач в заяві від 05.04.2018р. уточнив позовні вимоги та просив суд визнати житловий будинок [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та провести розподіл майна подружжя, а саме визнати за [PERSON] право власності на частину розмір, якої буде визначено судово будівельно-технічною експертизою житлового будинку [ADDRESS]. Позивач в заяві від 13.11.2018р. уточнив позовні вимоги та просив суд визнати об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] прибудову до житлового будинку [ADDRESS] позначену на плані літ. «А3» загальною площею 42,9 кв. м., що складається з приміщення 3-1, площею 9,8 кв. м., 3-4 площею 17,9 кв. м. площею 4,2 кв. м. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти визнання позову заперечували в повному обсязі, вказали, що позивачем не надано жодних доказів в обгрунтування своїх вимог, просили суд покази свідків не брати до уваги приймаючи рішення, позов вважають безпідставним та необґрунтованим. Представником відповідача подано запереченння на заяву про збільшення позовних вимог, в яких він вказав, що згідно матеріалів справи остання ( уточнена) вимога про визнання прибудови «АЗ» загальною площею 42,9 кв. м. об'єктом права спільної сумісної власності сторін у справі ([PERSON] та [PERSON].) фактично повторно лише дублює раніше вже заявлену в позовній заяві [PERSON] від 11.08.2018 р. вищевказану вимогу. В запереченнях відповідач вказав, що в позові та заяві про уточнення позовних вимог також позивач стверджує, що даний будинок був у незадовільному стані. Проте не маючи іншого вони почали в ньому проживати та робити ремонт змінили вікна, здійснили прибудову, зробили новий дах буде доводитись товарними чеками на будівельні матеріали та свідків, проте таких доказів не надано. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, позов вважає безпідставним. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що між сторонами спору 09 жовтня 2010 року зареєстровано шлюб. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2016. шлюб розірвано ( а.с.11, т.1) З метою повного та об'єктивного розгляду справи судом досліджувались матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок [ADDRESS]. Судом встановлено, що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] - 2/5 частки та [PERSON] 3/5 частки ( а.с. 41-43, т.1) Судом витребовувались та дослідувались матеріали спадкової справи № 570/2005 після померлого 08.01.2005р. [PERSON]. Судом встановлено, що земельна ділянка на якій розташований будинок належала померлому ( а.с. 58-116, т.1) Ухвалою суду від 08.05.2019р. судом призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити експертам ТОВ «Експертно-юридичної фірми «Соломон» (м.Вінниця вул. О. Довженка, буд.36) Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13.06.2018р. дану ухвалу скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Після скасування даної ухвали сторони відмовились від клопотання про призначення експертизи. Позивачем надано до суду висновок експерта за результатами проведення судової будівельно- технічної експертизи від 06.08.2018р. № 032/18 Суд звертає увагу, що відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти приєднання даного висновку до матеріалів справи, ставлять під сумнів достовірність фактів встановлених у висновку. Судом за клопотанням відповідача допитувався експерт [PERSON], що здійснював експертизу, який повідомив що експертизу проведено відповідно до чинного законодавства, порушень в своїх діях не вбачає. Суд оцінює даний доказ в сукупності з іншими доказами наданими сторонами. Судом допитувались свідки [PERSON] Свідок [PERSON], що є матір'ю позивача вказала, що ремонт в спірній прибудові здійснювала позивач особисто, за кошти зароблені нею, частину будівельних матеріалів брала з дачі. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вказали, що про ремонт та будівництво їм було відомо зі слів позивача, ремонт здіснювався особисто позивачем. Свідок [PERSON] [PERSON] повідомили, що позивачем здійснювалось будівництво та ремонт спірної прибудови. Суд звертає увагу, що оскільки допитані свідки є свідками зі сторони позивача в тому числі близькими родичами позивача, суд оцінює ці докази в сукупності із іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах даної справи. ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання прав. ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ч. 1 ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ майна в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. ч.2 ст. 367 ЦК України встановлено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Ч.1, 2, ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля , споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеною з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. ч. 1 ст. 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено за домовленістю між ними. Згідно ст. 69 СК України зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно п. 22 ППВС України № 11 від 21.12.2007р. - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 та ст. 372 ЦК України. Згідно з п. 23 Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частини 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Визначаючись, щодо позову суд звертає увагу, що в позові та в заяві про уточнення позовних вимог позивач стверджує, що даний будинок був у незадовільному стані. Проте не маючи іншого вони почали в ньому проживати та робити ремонт змінили вікна, здійснили прибудову, зробили новий дах буде доводитись товарними чеками на будівельні матеріали та свідків, проте таких доказів за час розгляду справи не надано. Позивач стверджує, що за час шлюбу будинок істотно збільшився в своїй вартості внаслідок трудових і грошових затрат, і тому являється об'єктом права сумісної власності подружжя та посилаючись на норми ст.ст. 60 СК України, проте, суд враховує, що як вбачається з технічного паспорту від 10.08.2016 р. на житловий будинок за адресою : м. Вінниця, вул. Марії Литвиненко -Вольгемут, буд. № 35 - спірна прибудова є самовільно збудованою, тобто вона не вважається об'єктом нерухомості згідно вимог законодавства ( ст. ст. 331,376 ЦК України) а тому може не бути визнана судом об'єктом права спільної сумісної власності сторін спору. Разом з тим, суд враховує, що як вбачається з наданих позивачем доказів КП «ВМ БТІ» інвентаризаційної справи № 4716 на будинковолодіння [ADDRESS] та з спадкової справи за № 570/2005 на померлого [INFO] р. [PERSON] виданої Першою вінницькою державною нотаріальною конторою ( а.с. 58-116, т.1) зазначено, що співвласниками житлового будинку [ADDRESS] є : - відповідач у справі [PERSON] -2/5 частки та третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача 3/5 часток . Право власності на цей житловий будинок відповідачем разом з [PERSON] набуто в 2005 році в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], тобто до укладення (реєстрації) шлюбу між сторонами у справі. При цьому судом встановлено, що належні кожному з вказаних співвласників будинку часток не визначені і не виділені в натурі та порядок користування приміщеннями цього будинку не встановлювався. Отже житловий будинок [ADDRESS] є спільною частковою власністю відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON]. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що позов необгрунтований, непідтверджений жодними доказами та не підлягає задоволенню Питання судовий витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене вище та

Outcome: dismissed