Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись, що 03.07.2018 між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №1952_0583. За умовами даного договору ПAT «Ощадбанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 67 700.00 грн. строком на 60 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 03.07.2023 року під 56% річних. Згідно із пунктом 3.3.3. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати повернення Кредиту рівними частинами в розмірі 1 128,33 грн та сплату процентів, нарахованих Банком на залишок основної суми боргу за Кредитом, щомісячно, до 5 числа місяця наступного за звітнім, починаючи з серпня 2018. Зазначає, що відповідно до пункту 8.3. Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та або сплаті процентів за користування Кредитом, комісійної винагороди, Позичальник зобов`язався сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15% семи простроченого платежу. Позивач виконав свої зобов`язання за договором. Натомість, відповідач належним чином умови укладеного договору не виконує, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом та відсотками. Станом на 18.07.2019 року заборгованість становить 64 779.38 грн., з яких: 55 234.51 грн. - загальна сума простроченого кредиту (за основним боргом); 8 401.24 грн. - загальна сума прострочених нарахованих процентів; 570.45 грн. - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу по кредиту; 488.80 грн. загальна сума пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом; 47.26 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості за основним боргом; 37.12 грн. загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості за процентами. Таким чином, Позичальник систематично порушує умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту та процентів. Відповідно до п.3.10.2.2. дострокове повернення кредиту за ініціативою Банку відбувається у разі прострочення виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 58 (п`ятдесят вісім) календарних днів. Таким чином, у Банку виникає необхідність реалізувати право на стягнення заборгованості в примусовому порядку. Просить стягнути на свою користь з відповідача вказану загальну суму заборгованості, а також понесені у справі судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1921.00 грн. Сторони будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Натомість подали до суду заяви, якими представник позивача позов підтримує, а відповідач визнає та просять розглянути справу у їх відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст. 19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, в тім, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 525, 526, 527, 530, 599, 611, 612, 625, 629, 631, 638, 1054, 1055 ЦК України. Відповідного до ч. 2 ст. 1054 вказаного Кодексу, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. При цьому ст.. 1050 цього Кодексу, визначає наслідки порушення договору позичальником: «…якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому». За вимогами ст.. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 530, 631 ЦК України, якщо у зобов`язання встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк і закінчення останнього не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок заборгованості за кредитним договором, який позивач долучив до матеріалів справи, містить інформацію щодо предмета доказування - наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, одержаний без будь-яких порушень порядку, встановленого законом, сумнівів у суду не викликає, а тому на переконання суду є належним та допустимим доказом такої обставини у сукупності з іншими отриманими у справі доказами. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому судом приймається. На підставі викладеного порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь кредитної заборгованості на загальну суму 64 779.38 грн., з яких: 55 234.51 грн. - загальна сума простроченого кредиту (за основним боргом); 8 401.24 грн. - загальна сума прострочених нарахованих процентів; 570.45 грн. - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу по кредиту; 488.80 грн. загальна сума пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом; 47.26 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості за основним боргом; 37.12 грн. загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості за процентами. Позов таким чином підлягає задоволенню в повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати в сумі 1921.00 грн. підлягають у відповідності до ст.141 ЦПК України відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved