overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2006 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, на даний час сім»я розпалася, між сторонами склалися неприязні стосунки, в сім»ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, а тому позивач просив розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій вказав, що позові вимоги підтримує, просить провести розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду даної справи був повідомлена належно, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань відповідач суду не направила. На підставі ст. 224 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що сторони 28.04.2006 року зареєстрували шлюб, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Наведене підтверджується матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для розірвання шлюбу є те, що сторони припинили подружні відносини, мають різні інтереси та погляди на життя, відсутність розуміння та формальне існування шлюбу, позивач тривалий час проживає в цивільному шлюбу з іншою жінкою. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач звернувся\~ до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що\~ перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з\~ 28.11.2015 року, від шлюбу мають неповнолітню доньку Ангеліну [INFO],\~ на даний час сімя розпалася, через несумісність характерів, втрату почуттів, між сторонами відсутнє взаєморозуміння,\~ а тому позивач просив розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 28 листопада 2015\~ року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1924, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК №191647. Від шлюбу мають малолітню доньку Ангеліну [INFO]. Тривалий час шлюбні стосунки не підтримуються, шлюб має формальний характер, збереження сім'ї не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши дійсні взаємини подружжя, причини подання позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб між сторонами має бути розірваний. \~\~\~\~\~ На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є недоцільним і це суперечить інтересам позивача, а тому шлюб можливо розірвати. Після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишити- «Демченко». Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач звернувся\~ до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що\~ перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з\~ 30.04.2014 року, від шлюбу мають неповнолітню сина [PERSON] [INFO],\~ на даний час сімя розпалася, через несумісність характерів, втрату почуттів, між сторонами відсутнє взаєморозуміння,\~ а тому позивач просиврозірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 30 квітня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 375. Від шлюбу мають неповнолітнього сина Максима [INFO]. Тривалий час шлюбні стосунки не підтримуються, шлюб має формальний характер, збереження сім'ї не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши дійсні взаємини подружжя, причини подання позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб між сторонами має бути розірваний. \~\~\~\~\~ На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є недоцільним і це суперечить інтересам позивача, а тому шлюб можливо розірвати. Після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишити- «Плісенко». Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2013року, від шлюбумають малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Причиною звернення до суду є те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, в сім'ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, а тому позивач просить шлюб розірвати. Позивач в підготовчому судовому засіданні підтримав позов, надавши до суду відповідну заяву. Відповідач позов визнала, про що надала суду заяву. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Встановленими та визнаними обставинами є : - 30.08.2013 року сторони зареєстрували шлюб, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Наведене підтверджується зібраними матеріалами справи. - позивач не бажає спільно проживати з відповідачем, оскільки відсутні почуття, взаєморозуміння, сторони проживають окремо. Сторони не бажають відновлювати стосунки, зазначають, що їх рішення щодо розірвання шлюбу виважене і кінцеве. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію сторін щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить їхнім інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач не ставить питання відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, на даний час сім'я розпалася, просить шлюб між нею та відповідачем, - розірвати. Позивач в відкрите судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, подав до суду, через канцелярію суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду, через канцелярію суду, письмову заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, згодна на розірвання шлюбу, просила справу розглянути в її відсутність та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. Згідно п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В даному випадку, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 вересня 2014 року в відділі ДРАЦС реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, в шлюбі дітей не мають. Розірвати шлюб через державний орган реєстрації актів цивільного стану відповідач відмовилася. Сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, в сім»ї виникають сварки та непорозуміння, в сім»ї відсутні взаємоповага та взаєморозуміння, примирення між сторонами неможливе, сім'я розпалася остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить інтересам позивача. Враховуючи, що відповідач позов визнала, не заперечувала проти задоволення позову, що примирення між сторонами не можливе, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені ним судові витрати, а саме: 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, на даний час сімя розпалася, просить шлюб між ним та відповідачем, розірвати. Позивач в відкрите судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, подав до суду, через канцелярію суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду, через канцелярію суду, письмову заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу, просила справу розглянути в її відсутність. Згідно п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В даному випадку, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 листопада 2011 року в відділі ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, в шлюбі дітей не мають. Сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, в сім»ї виникають непорозуміння, в сім»ї відсутні взаємоповага та взаєморозуміння, примирення між сторонами неможливе, сімя розпалася остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить інтересам позивача. Враховуючи, що відповідач позов визнала, не заперечувала проти задоволення позову, що примирення між сторонами не можливе, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після реєстрації шлюбу відповідач своє дошлюбне прізвище не змінювала. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені ним судові витрати, а саме: 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що після смерті 01.09.2016 року [PERSON] відкрилась спадщина на його майно. 22.02.2013 року спадкодавець склав заповіт, яким все належне йому майно заповів позивачу. Однак, позивач був необізнаним про існування заповіту і тому пропустив строк для звернення з заявою про прийняття спадщини. Просить визначити йому додатковий строк в два місяці на звернення з такою заявою. У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Повно і всебічно зясувавши обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ Так, судом встановлено, що [PERSON], відповідно до довідки Нововоронцовської селищної ради Херсонської області № 830 від 07.03.2017 року з 11.06.1964 року і до моменту смерті був зареєстрованим та проживав сам за адресою: вул. Воронцова, 72 в смт. Нововоронцовка. Згідно свідоцтва про смерть від 01.09.2016 року серії І-КГ № 224128, [PERSON] помер 01.09.2016 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 93. Як вбачається з заповіту від 22.02.2013 року [PERSON] заповів все належне на праві власності майно [PERSON]. Згідно відповіді Нововоронцовської державної нотаріальної контори № 446/01-16 від 06.04.2017 року спадкова справа на майно після смерті [PERSON] не заводилася. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оскільки розяснення Пленуму Верховного Суду не містять вичерпного переліку поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, а також чітко не вказує які причини є поважними, суд приходить до висновку, що причини наведені позивачем є поважними, оскільки повязані з істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і позивачу має бути визначений додатковий строк у два місяці на звернення з заявою про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що після смерті 14.11.2014 року її матері [PERSON], проживаючої до дня смерті в смт. Нововоронцовка Нововоронцовського району Херсонської області, відкрилась спадщина на її майно. Так як, позивач з заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк не звернулася, оскільки була необізнана з порядком прийняття спадщини, просила визначити їй додатковий строк в три місяці на звернення з такою заявою. У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву, згідно якої просила суд справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надали заяви в яких не заперечували проти задоволення позовних вимог, просили розглянути справу без їх участі. Повно і всебічно зясувавши обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть від 14.11.2014 року серії 1-КГ № 185637 [PERSON] померла 14.11.2014 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 131. Згідно копії свідоцтва про народження серії VI-УР № 771888 від 31.10.1963 року, [PERSON] є матірю [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на «Михайленко». Згідно відповіді Нововоронцовської державної нотаріальної контори спадкова справа на майно [PERSON], померлої 14.11.2014 року, не заводилася. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оскільки розяснення Пленуму Верховного Суду не містять вичерпного переліку поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, а також чітко не вказує які причини є поважними, суд приходить до висновку, що причини наведені позивачем є поважними, оскільки повязані з істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і позивачу має бути визначений додатковий строк у три місяці на звернення з заявою про прийняття спадщини.

Outcome: approved