Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який після остаточного уточнення (уточнена позовна заява від 04.11.2015р.) мотивує тим, що 31.07.2008р. він придбав автомобіль Mazda Xedox 6, держномер АР5369ВН,1997р., який зареєстрував у встановленому порядку на своє ім\\я, отримавши свідоцтво про реєстрацію ТЗ №АРС-090076 від 31.07.2008р. На початку вересня 2008р. він познайомився з [PERSON], а з жовтня 2008р. став мешкати з нею однією родиною без реєстрацію шлюбу за адресою м.Запоріжжя, пр..Юбілейний,19а/86. Вказана квартира належала йому на праві приватної власності. Від цих відносин у них 19.08.2009р. народилася донька [PERSON]. [PERSON] вони зареєстрували 19.08.2014р. З 2008р. до 18.06.2013р. вони родиною мешкали за вищевказаною адресою, а в подальшому вирішили збільшити житлову площу, оскільки квартира була однокімнатною, тому він 18.06.2013р. продав однокімнатну квартиру за адресою м.Запоріжжя, пр..Юбілейний,19а/86 майже за 24тис.доларів США і в цей же день вони придбали трикімнатну квартиру за адресою м.Запоріжжя, пр..Юбілейний,29/133, в якій і стали мешкати. Квартира була оформлена на його доньку від першого шлюбу відповідачку [PERSON] та його дружину (на той час вони ще не знаходились в зареєстрованому шлюбі) [PERSON] в рівних частках по ? частині. Оформленням квартири займалась виключно його дружина, оскільки вона була ріелтором і мала певний досвід роботи в цій сфері. За судовим рішенням 15.10.2015р. шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Після припинення шлюбних відносин відповідачка [PERSON] забрала документи на квартиру і відмовляється вирішувати в добровільному порядку питання переоформлення на нього права власності на ? належну їй частину квартири. Також вона забрала належний йому автомобіль Mazda, утримує його у себе незаконно. Просить встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу його та [PERSON] з жовтня 2008р. по 18.08.2014р. включно; визнати за ним право особистої приватної власності на ? частину квартири №133 будинку №29 по пр..Юбілейний м.Запоріжжя, право власності на яку нині належить [PERSON]; виключити з Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про [PERSON] як власника ? частини квартири №133 будинку №29 по пр..Юбілейний м.Запоріжжя; визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль Mazda Xedox 6, держномер АР5369ВН,1997р.; витребувати з незаконного володіння [PERSON] автомобіль Mazda Xedox 6, держномер АР5369ВН,1997р., оригінали документів та ключі від нього і передати йому. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та додатково суду пояснив, що з жовтня 2008р. він став мешкати однією родиною без реєстрації шлюбу з [PERSON] (після укладання шлюбу [PERSON]) [PERSON] поводили себе як подружжя, мали взаємні права та обовязки, він прийняв її доньку від першого шлюбу, влітку 2009р. у них народилась спільна донька, вони разом мешкали за адресою м.Запоріжжя, пр..Юбілейний,19а/86 в квартирі, що належала йому на праві власності. [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, він працював, мав постійний дохід, його дружина знаходилась у відпустці по догляду за дитиною і займалась вихованням дітей. [PERSON] вони вирішили зареєструвати лише в 2014р. В 2013р. вони родиною вирішили купити інше, більше житло, усіма питаннями займалась його дружина, оскільки вона неофіційно після виходу з декрету працювала ріелтором в агентстві нерухомості, мала певний досвід в цьому. Перед купівлею квартири він продав свою однокімнатну квартиру за адресою м.Запоріжжя, пр..Юбілейний,19а/86 за 24 тис. доларів США, за які потім вони купили ? частину квартири за адресою м.Запоріжжя, пр..Юбілейний,29/133. Договір купівлі-продажу цієї частки було оформлено на його дружину [PERSON] Іншу ? частини цієї квартири купила його донька від першого шлюбу [PERSON] З моменту придбання квартири вони стали мешкати в ній родиною, були зареєстровані за цією адресою. В момент укладання даного договору купівлі-продажу він був присутній у нотаріуса, і не заперечував, щоб ? частка була оформлена саме на [PERSON], оскільки він довіряв їй як дружині, в цьому питанні вона була більш досвідчена, ніж він, квартира придбалась в інтересах родини, вони відразу стали мешкати в ній. Для придбання цієї частки він добровільно передав гроші в сумі 24тис.доларів США, що були виручені від продажу однокімнатної квартири, не заперечував проти того, що ці кошти будуть витрачені в інтересах родини. В 2015р. шлюб між ним та [PERSON] було розірвано, вона поїхала від нього до іншого чоловіка, забрала документи на квартиру, попрохала взяти його автомобіль Mazda, щоб перевезти речі, але до теперішнього часу його не повернула, користується ним незаконно. Він намагався вирішити з нею це питання добровільно, але вона на прохання ніяк не реагує. Після припинення шлюбних відносин він вирішив повернути себе ? частину квартири, оскільки вона була придбана за його особисті грошові кошти і саме він є покупцем ? частки цієї квартири. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в уточненій позовній заяві від 04.11.2015р., та поясненнях позивача. Додатково пояснив, що встановлення факту спільного проживання необхідно позивачу для подальшого вирішення майнових спорів щодо майна, яке було придбано в період спільного проживання його з відповідачкою [PERSON] Просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON], допитана в судовому засіданні в порядку, встановленому для допиту свідків, пояснила, що позов визнає повністю, позивач [PERSON] є її батьком. В 2007-2008р. вона мешкала в квартирі №86 будинку №19 по пр..Юбілейний м.Запоріжжя, яка належала її батьку. Восени 2008р. батько познайомився з [PERSON] і став мешкати з нею та її донькою від першого шлюбу в цій квартирі. [PERSON] мешкали як подружжя, мали спільне господарство, бюджет, в 2009р. у них народилась спільна донька і вони мешкали вчотирьох. В 2013р. батько продав 1-кімнатну квартиру №86 і гроші в сумі 23-24тис. доларів США передав цивільній дружині [PERSON] для купівлі 3-кімнатної квартири за адресою м.Запоріжжя, пр..Юбілейний,29/133. Вказана квартира була придбана на двох ? на неї і ? на [PERSON]. Під час укладання договору купівлі-продажу батько також був присутній і сказав, щоб ? частину оформлювали на дружину [PERSON], оскільки він повністю довіряв їй, вони придбали житло для спільного проживання їх родини і стали після придбання мешкати в ній. Гроші батько дав і погодився на оформлення договору на [PERSON] добровільно. [PERSON] вони зареєстрували в 2014р., а розірвали в 2015р. Весною 2015р. [PERSON] забрала документи на квартиру, машину, ключі від неї та документи і зїхала зі спірної квартири. Машину батько купив для себе ще до знайомства з [PERSON] в 2008р. До теперішнього часу вона машину не повернула. Без документів на квартиру вона як співвласник на даний час не може розпорядитися своєї власністю, продати належну їй частку, з цього приводу вона зверталась до правоохоронних органів, але їй пояснили, що це цивільно-правові відносини, до суду вона за захистом своїх прав не зверталась. Даний позов вона визнає, але фактично між нею та батьком спору немає, ніяких її прав та обовязків в даному випадку цей спір не стосується. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України, заяву про розгляд справи у її відсутність не надала, причини неявки не повідомила. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у розгляді справи, вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, знаходить позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Суд встановив, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 19.08.2014р., шлюб зареєстровано у Хортицькому відділі ДРАЦС Запорізького МУЮ, актовий запис №389. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 15.10.2015р., яке набрало законної сили 27.10.2015р., шлюб розірвано. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], 19.08.2009р.н., яка після припинення шлюбних відносин між сторонами, залишилась мешкати з матірю. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 14.06.2013р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1259, позивач [PERSON] продав [PERSON] квартиру №86 будинку №19а по пр..Юбілейний м.Запоріжжя за 195\~355,50грн, що еквівалентно станом на 14.06.2013р. 24\~450,00 доларів США, які продавець отримав від покупця повністю до підписання договору. Згідно інформаційної довідки право власності покупця [PERSON] на вказану квартиру на підставі вищевказаного договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.06.2013р. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 18.06.2013р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1293, [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали відповідачам [PERSON] (після укладання шлюбу [PERSON]) О.В. та [PERSON] кожній по ? частині квартиру №133 будинку №29 по пр..Юбілейний м.Запоріжжя за 245000,00грн., які продавці отримали від покупців повністю до підписання цього договору. Згідно інформаційної довідки право власності покупців [PERSON] (після укладання шлюбу [PERSON]) О.В. та [PERSON] на належні кожній з них по ? частці вказаної квартири на підставі вищевказаного договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.06.2013р. Також судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ АРС-090076 від 31.07.2008р. позивачу [PERSON] належить на праві власності автомобіль Mazda Xedox 6, державний номер [NUMBER], 1997р. випуску, кузов JMZCA12A201211815. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її чоловік є хрещеним доньки [PERSON] та [PERSON] [PERSON], 2009р.н. [PERSON] знайомі з [PERSON] тривалий час, часто спілкуються. Їй відомо, що восени 2008р. [PERSON] познайомився з [PERSON], вони зустрічались і перед Новим 2009 роком [PERSON], прийшовши до них у гості, повідомив, що [PERSON] завагітніла і бажає залишити дитину, а він не знає, що робити. Після наполегливості [PERSON] погодився і вони стали разом мешкати в його квартирі за адресою м.Запоріжжя, пр..Юбілейний,19а/86. В 2009р. влітку у них народилась донька [PERSON], її чоловік став хрещеним батьком. [PERSON] спілкувались сімями, ходили один до одного в гості, спілкувались за телефоном. [PERSON] та [PERSON] жили як подружжя, мали спільний бюджет, спільне господарство, [PERSON] працював, а [PERSON] доглядала дітей. Їй відомо, що до спільного життя [PERSON] купив машину Mazda, в період спільного життя він продав однокімнатну квартиру, де мешкали родиною і купили відразу більшу, трикімнатну. Гроші на придбання квартири десь 20-25тис. доларів США дав [PERSON], ці гроші він отримав від продажу однокімнатної квартири, при спілкуванні [PERSON] також казала їй про це. Після купівлі квартири вони родиною переїхали до неї і жили в ній до 2015р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували в 2014р. на день народження доньки, вони потім святкували це разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає в квартирі №85 будинку №19 по пр..Юбілейний. В 2007-2008р. в сусідній квартирі №86, що знаходиться в одному тамбурі з її квартирою, мешкала [PERSON], а потім з 2008р. [PERSON] з [PERSON]. [PERSON] майже кожного дня бачились, зустрічались в коридорі, на вулиці, потім стали спілкуватись, ходили один до одного у гості, [PERSON] заходила до неї на чай, вона заходила до них. [PERSON] та [PERSON] мешкали в цій квартирі втрьох, у [PERSON] була донька, потім вона бачила [PERSON] вагітною, потім у них народилась ще донька і вони мешкали вчотирьох. [PERSON] вважали їх подружжям, в квартирі побут був організований як для однієї родини, вони були на день народженнях в [PERSON], це була одна родина, хоча шлюб був цивільний, оскільки у [PERSON] було інше прізвище. Це вона дізналась, коли доньці викликали швидку і вона на прохання [PERSON] прийшла до них і остання назвала лікарям інше прізвище, а не [PERSON]. Десь три роки тому вони продали квартиру і зїхали з неї. Хто і як продавав квартиру, за що купували нову, їй невідомо. Коли були на святкуванні днів народження в квартирі №86, мати [PERSON] казала, що це його квартира. Після її продажу вона декілька разів бачила на вулиці [PERSON], їх доньку, але тоді все було нормально. Потім побачила якось [PERSON] і він сказав, що вони розлучаються. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором чи законом. Згідно ст.74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до п.5 ч.1 ст.234, п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд вправі встановити факт, що має юридичне значення, зокрема, факт проживання однією сімєю чоловіка і жінки без шлюбу. При цьому, виходячи з вимог діючого законодавства та розяснень, що містяться в постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», юридичними є факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Суд може встановлювати такі факти, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним факт проживання позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] в період з жовтня 2008р. по 18.08.2014р. однією сімєю без реєстрації шлюбу. Суд приходить до такого висновку, виходячи з того, що вказані особи поводили себе як подружжя, кохали один одного, з жовтня 2008р. стали мешкати однією родиною за адресою м.Запоріжжя пр..Юбілейний,19а/86. Позивач приймав участь у вихованні та утриманні доньки відповідачки [PERSON] від першого шлюбу [PERSON], 2004р.н., в період спільного проживання 18.08.2009р. у них народилась спільна донька [PERSON]. [PERSON] піклувалися та дбали один про одного. Крім того, сторони вели спільне господарство, зокрема, спільно утримували житло, придбали продукти харчування, мали спільний організований побут, мали спільний бюджет, позивач працював, відповідачка [PERSON] знаходилась певний час у відпустці по догляду за дитиною, займалась доглядом за малолітніми дітьми. Влітку 2013р. позивач [PERSON] продав належну йому на праві власності квартиру №86 будинку №19а пр..Юбілейний м.Запоріжжя, в якій вони мешали родиною з 2008р., виручені від продажу грошові кошти потратив на придбання іншого, більшого за площею житла квартири [ADDRESS], куди вони з родиною переїхали та мешкали до припинення шлюбних відносин. 19.08.2014р. вони офіційно зареєстрували шлюб, який розірвали 27.10.2015р.. Сукупність вказаних обставин свідчить, на думку суду, про те, що між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] в зазначений період склались відносини, які притаманні сім'ї, оскільки вони спільно проживали, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки. Ці відносини мали тривалий та усталений характер. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем і безпосередньо дослідженими судом доказами - поясненнями позивача, поясненнями відповідачки [PERSON] доньки позивача, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], актом про фактичне проживання родини за адресою м.Запоріжжя, пр..Юбілейний,19а/86 з 2008р. по 2013р., копією договору купівлі-продажу вказаної квартири, копією договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], копією свідоцтва про народження доньки сторін [PERSON], 18.08.2009р.н., фотознімками родини позивача, копією свідоцтва про подальшу реєстрацію шлюбу, копією трудової книжки позивача та довідкою про отримані ним доходи. Вказані докази є належними та допустимими, сумнівів в їх достовірності немає, тому суд приймає їх в сукупності за основу при постановленні рішення. Доказів, щоб спростовували ці обставини суду відповідачкою [PERSON] не надано, в судове засідання остання, незважаючи на неодноразові виклики, не прибула, причин неявки не повідомила, заперечень проти позову не надала. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд виходить з того, що встановлення цього факту необхідно позивачу для захисту його майнових прав, зокрема, у звязку з оспорюванням ним право власності відповідачки [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], яка була придбана в період їх спільного проживання, і визнання за ним права власності на спірне майно. Тобто факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення. Можливості встановити цей факт в позасудовому порядку позивач немає. За вищевказаних обставин, суд вважає необхідним встановити факт проживання позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] в період з жовтня 2008р. по 18.08.2014р. однією сімєю без реєстрації шлюбу, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. В той же час, вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем [PERSON] права особистої приватної власності на ? частину квартири [ADDRESS], виключення з Реєстру прав власності на нерухоме майно відомостей про [PERSON] як власника вказаного майна, суд виходить з того, що ? частина квартири [ADDRESS] була придбана в період спільного проживання позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] без реєстрації шлюбу в червні 2013р. За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 18.06.2013р., право власності на це майно було оформлено та зареєстровано в установленому порядку на відповідачку [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] ? частини вказаної квартири відповідно до умов договору становила 122\~500,00грн. Судом достовірно встановлено, що в зазначений період сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно вирішували питання організації сімейного побуту, в т.ч. щодо необхідності придбання більшого за площею житла за рахунок продажу нерухомого майна позивача [PERSON]. Ці обставини в судовому засіданні не заперечував позивач [PERSON], а також підтвердили відповідачка [PERSON], свідок [PERSON] Доказів, які б спростовували ці обставини, відповідачкою [PERSON] суду не надано. Як вже зазначалось, вона в судове засідання не прибула, причини неявки не повідомила, заперечень проти позову не подала. За вказаних обставин, майно, придбане в період спільного проживання позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] без реєстрації шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності відповідно до вимог ст.74 СК України, незалежно від того на кого оформлено право власності на нього. Але вимог про визнання ? частини квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю та її поділу позивач [PERSON] не заявляє, хоча фактично посилається на обставини, які підтверджують виникнення саме спільної сумісної власності. Позивач [PERSON] вважає, що спірне майно, хоча і придбано в період спільного проживання з [PERSON] без реєстрації шлюбу, і оформлено на неї, фактично є його особистою приватною власністю, оскільки придбано за його особисті грошові кошти, що виручені ним від продажу належної йому на праві власності квартири №86 будинку №19а пр..Юбілейний м.Запоріжжя. Судом встановлено, що дійсно позивачу на праві власності належала квартира №86 будинку №19а пр..Юбілейний м.Запоріжжя, яка з 2008р. по 2013р. використовувалась ним для спільного проживання його сімї відповідачки [PERSON] та двох малолітніх дітей. Вказану квартиру позивач продав за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 14.06.2013р., тобто за чотири дні до укладання договору-купівлі-продажу квартири [ADDRESS], отримавши за неї 195\~355,50грн., що еквівалентно на день посвідчення договору 24\~450,00 доларам США. В той же час судом встановлено і це підтверджується поясненнями самого позивача [PERSON], відповідачки [PERSON], свідка [PERSON], що отримані від продажу вказаної квартири грошові кошти в сумі 24\~000,00 доларів США були витрачені на придбання ? частини квартири [ADDRESS]. При цьому, вказане майно придбалось в інтересах родини за спільним, узгодженим між [PERSON] та [PERSON] рішенням про оформлення права власності на нього за [PERSON], позивач [PERSON] проти цього не заперечував, добровільно погодився з цим і добровільно передав грошові кошти, отримані від продажу належної йому на праві власності квартири №86, для оплати вартості ? частини спірної квартири. Відповідаючи на неодноразові запитання суду, позивач [PERSON] наполягав на тому, що спірне майно було придбано саме в інтересах родини, він добровільно витратив грошові кошти, отримані від продажу особистого майна, на придбання спірної квартири саме в інтересах родини, добровільно погодився на оформлення договору купівлі-продажу на дружину, був присутній у нотаріуса, до розірвання шлюбу з [PERSON] претензій з приводу цього не заявляв і лише після припинення шлюбних відносин, коли між сторонами виникли неприязні стосунки, він виявив бажання оспорити право власності [PERSON] на ? частину квартири №133, заявивши вимогу про визнання за ним право особистої приватної власності на це майно. Однак в даному випадку, суд вважає, що підстав вважати ? частину квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю саме позивача [PERSON] немає, оскільки це майно придбано за рахунок коштів, хоча які він і отримав від продажу особистого нерухомого майна, але використав в інтересах сімї. При цьому, суд враховує, що право власності на спірне майно було зареєстровано за відповідачкою [PERSON] з дотриманням вимог діючого законодавства, тому відповідно до вимог ст.328 ЦК України вважається набутим правомірно. Укладений 18.06.2013р. договір купівлі-продажу спірного майна недійсним не визнаний, тобто є чинним. Позивач [PERSON] не обгрунтовує свої позовні вимоги щодо визнання за ним права особистої приватної власності на це майно недійсністю договору купівлі-продажу від 18.06.2013р. Свої позовні вимоги в частині визнання цього договору недійсним, що були викладені в уточній позовній заяві від 23.10.2015р., просив залишити без розгляду і ухвалою суду від 15.02.2016р. його заява була задоволена. Таким чином, розглядаючи справу на підставі ст.10,11,60 ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі наданих суду доказів, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання за ним права особистої приватної власності на ? частину квартири [ADDRESS]. При вирішенні позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на автомобіль Mazda Xedox 6, держномер АР5369ВН, 1997р.випуску, і витребування цього майна з незаконного володіння відповідачки [PERSON] суд виходить з такого. Згідно з ст..319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.387 ЦК України власник має право витребувати свої майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом встановлено, що автомобіль Mazda Xedox 6, держномер АР5369ВН, 1997р.випуску, належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АРС-090076 від 31.07.2008р., що підтверджується відповідною інформацією УДАЇ в Запорізькій області від 16.10.2015р., а також поясненнями позивача [PERSON], відповідачки [PERSON], свідка [PERSON] Вказаний автомобіль придбаний позивачем [PERSON] до моменту спільного проживання його та відповідачки [PERSON] однією сімьєї без реєстрації шлюбу, тому є його особистою приватною власністю. Крім того, з пояснень позивача [PERSON], відповідачки [PERSON], свідка [PERSON] , відповіді Хортицького РВ ГУ УМВС України в Запорізькій області від 14.08.2015р. вбачається, що вказаний автомобіль, а також реєстраційні документи на нього, ключи від автомобілю на даний час знаходяться у володінні [PERSON] При цьому, судом встановлено, що ніяких договорів з приводу спірного майна, його користування між сторонами не укладено, тому суд вважає, що відповідач [PERSON] заволоділа цим майном без відповідної правової підстави, тобто незаконно. Добровільно повернути майно позивачу відмовляється, чим порушує право власності позивача. За таких обставин, суд вважає необхідним витребувати у відповідачки [PERSON] та передати позивачу [PERSON] автомобіль Mazda Xedox 6, держномер АР5369ВН, 1997р.випуску, кузов JMZCA12A201211815, оригінали реєстраційних документів на автомобіль та ключі від автомобіля, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] Вчастині задоволення позовних вимог [PERSON] до відповідачки [PERSON] суд вважає необхідним відмовити, виходячи з того, що спору між ними, зокрема, щодо права власності, не існує, ніяких порушень прав позивача [PERSON], які б підлягали судовому захисту в обраний позивачем спосіб, відповідач [PERSON] не допускала. В ході судового розгляду судом встановлено, що фактично ніяких вимог до відповідачки [PERSON] позивач не заявляв, спір виник між ним та відповідачкою [PERSON], тому [PERSON] є неналежним відповідачем за даним позовом.

Outcome: partial