Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною вимогою, в обґрунтування якої зазначив, що він працює з 2017 року на посаді сторожа каменеобробної ділянки № 2 відособленої філії ВП «Осники» ПрАТ «Петроімпекс». За період з червня 2019 року по вересень 2019 року включно філія ПрАТ «Петроімпекс» виробниче підприємство «Осники» заборгувала йому заробітну плату в сумі 16 692 грн. На його звернення до відповідача, щодо видачі довідки про заборгованість із заробітної плати, відповіді не отримав. В подальшому на підтвердження своїх вимог надав суду індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Просить стягнути з ПрАТ «Петроімпекс» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 16 692 00 грн. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 13.04.2020р. суддею відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 24.06.2020р. постановлено ухвалу про витребування доказів. Вказані ухвали та позовну заяву з додатками отримано уповновженою особою відповідача, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, яке знаходиться в матералах справи. Відповідач правом подачі відзиву до суду не скористався, ухвалу суду про витребування доказів не виконав. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування [PERSON] працював на посаді сторожа каменеобробної ділянки № 2 відособленої філії ВП «Осники» ПрАТ «Петроімпекс». Оскільки відповідач не заперечив проти доводів позову про наявність заборгованості перед [PERSON] за період роботи з червня по вересень 2019 року, суд на підставі ст. 83 ЦПК визнає - факт наявності заборгованості перед [PERSON] в розмірі 16692,00 грн. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення міститься і в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Аналіз змісту частини другої статті 233 КЗпП України свідчить про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. Вказана правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 134/1781/16-ц, яку суд враховує при ухваленні рішення. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України, передбачено, що, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення в судовому порядку заборгованості по заробітній платі в розмірі 16692,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду.

Outcome: approved