Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, вимоги якої мотивував тим, що 24 серпня 2016 року між ним та відповідачем було досягнуто домовленості укласти до 24 серпня 2019 року договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належить відповідачу на праві приватної власності, за ціною 22 000 доларів США. На підтвердження даної домовленості між ними було укладено угоду, за якою, у рахунок майбутньої оплати за майбутнім договором купівлі-продажу, він передав, а [PERSON] прийняв грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США. Окрім цього, в рахунок майбутніх платежів, він також передав відповідачу 22 вересня 2016 року грошові кошти у розмірі 1 000 доларів США та 10 жовтня 2017 року в розмірі 1 500 доларів США. Станом на 24 серпня 2019 року договір купівлі-продажу житлового будинку між ними не було укладено, так як з боку відповідача суттєво були змінені умови продажу, які були визначені угодою від 24 серпня 2016 року. З наведених підстав позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача грошові кошти, передані в якості авансу за купівлю житлового будинку в розмірі 3 500 доларів США. Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 18-19). 05 листопада 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні заявлених в позовній заяві вимог, оскільки вважав, що між ним та позивачем був укладений договір завдатку й отримані ним кошти не підлягають поверненню, так як порушення зобов`язання сталося з вини позивача (а.с. 24-25). Ухвалою суду від 20 листопада 2020 року по справі постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 35-36). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач та його представник висловили заперечення проти заявлених позивачем вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12\~ЦПК України). Відповідно до положень статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Судом встановлено, що 24 серпня 2016 року між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, укладено договір за умовами якого Покупець передає Продавцеві завдаток у сумі 1000 доларів США у рахунок майбутньої оплати за договором купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] (п. 1). Вказані кошти використовуються як завдаток, внесений з метою забезпечення виконання Покупцем зобов`язань по оплаті договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, що належить на праві власності Продавцеві (п. 2). Вартість житлового будинку за майбутнім договором купівлі-продажу становить 22\~000 доларів США. Договір купівлі-продажу повинен бути укладений до 24 серпня 2019 року (п. 3) (а.с. 9). 22 вересня 2016 року та 10 жовтня 2017 року [PERSON] передав [PERSON] кошти в сумі 1000 доларів США та 1500 доларів США відповідно, за вищевказаний будинок, що підтверджується розписками про отримання коштів та визнається відповідачем (а.с. 10, 11). 09 серпня 2019 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про повернення коштів у розмірі 3 500 доларів США, які були сплачені як аванс за купівлю житлового будинку (а.с. 12-15). Зазначена вимога залишена без реагування. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2016 році був присутнім під час розмови між [PERSON] та [PERSON] з приводу купівлі належного останньому житлового будинку в с. Новоросійське Скадовського району Херсонської області. За досягнутою між ними домовленістю, [PERSON] упродовж трьох років мав сплатити [PERSON] обумовлену суму коштів за будинок. Пізніше йому стало відомо, що [PERSON] відмовився купувати вказаний будинок, так як в нього померла мати і він переїхав проживати в батьківському будинку. Відповідно до частини 1 та 4 статті 635 Цивільного кодексу України (далі КК України) попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що невстановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок невстановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Згідно зі статтею 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 570\~ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Завдаток може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке виникло на підставі укладених договорів, він одночасно є формою підтвердження зобов`язання та засобом забезпечення його виконання тобто він виконує забезпечувальну функцію поряд з гарантією, порукою, заставою. Аванс має протилежні властивості, а саме: якщо певна сума сплачується до укладання основного договору, то ця сума буде авансом. Аванс не виконує забезпечувальну функцію тобто, якщо договір не укладений з ініціативи будь-якої з сторін, то аванс, безумовно, повертається його власнику. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із вже укладеного договору купівлі-продажу будинку. Суд приходить до висновку, що оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , між сторонами укладений не був, існувала лише домовленість про укладення такого договору в майбутньому (до 24 серпня 2019 року) тому передана позивачем відповідачу сума коштів у розмірі 3500 доларів США по своїй природі є не завдатком, а авансом, який підлягає поверненню позивачу, незалежно від того, з чиєї вини не був укладений договір. Така позиція висловлена Верховним Судом України 13 лютого 2013 року по справі № 6-176цс12 й доводи відповідача про неможливість застосування вказаної правової позиції до спірних правовідносин не приймаються судом до уваги, як такі, що спростовані встановленими в судовому засіданні обставинами. Згідно з частинами 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати ним судового збору в сумі 876 грн., розмір якого підтверджується квитанцією від 21 жовтня 2019 року (а.с. 1).

Outcome: approved