Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить поновити йому трудовий стаж з 08.01.2013 року по 27.02.2014 року та стягнути з відповідача на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08.01.2013 року по 27.02.2014 року, посилаючись на те, що 08.01.2013 року він був не законно звільнений з посади та поновлений на роботі рішенням суду з 27.02.2014 року. У вказаний період часу він не був допущений до роботи, а тому є підстави для стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу по час поновлення на роботі з поновленням трудового стажу. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, які в ньому викладені, просили його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши письмові докази по справі, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Житомирської області від 27.02.2014 року визнано незаконними накази №134 від 18.09.2012 року, №1-к від 08.01.2013 року та №11-к від 28.02.2013 року, видані директором Державного підприємства «Житомирський військовий лісгосп» про звільнення з посади лісничого Корбутівського військового лісництва та поновлено [PERSON] на посаді лісничого Корбутівського військового лісництва з 27 лютого 2014 року. Вказаним судовим рішенням позивача поновлено на роботі саме з 27.02.2014 року, а не з 08.01.2013 року, а тому вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08.01.2013 року по 27.02.2014 року є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.06.2014 року стягнуто з ДП «Житомирський військовий лісгосп» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 37310 грн. без врахування податків та обов'язкових платежів та відмовлено в задоволенні позовних вимог про поновлення трудового стажу з 08.01.2013 року по 27.02.2014 року. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 30.07.2014 року вищезазначене рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено позивачу у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В решті рішення залишено без змін. Вищевказаним рішенням апеляційної інстанції встановлено, що наявність певного стажу роботи визначається у порядку, передбаченому законодавством, що регулює правовідносини, з якими пов'язана необхідність встановлення цього стажу, а тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про поновлення трудового стажу залишається без змін. Згідно ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищезазначене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про поновлення позивачу трудового стажу з 08.01.2013 року по 27.02.2014 року. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed