Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що у нього відповідно до рішення міської ради від 15.12.2009 №5/38-6198 знаходиться в оренді земельна ділянка площею 0,7173 га для функціонування оптового складу по [ADDRESS]. На підставі цього рішення між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки від 16.08.2010 року № 3000. Пунктами 4, 6 рішення Маріупольської міської ради від 25.12.2012 №6/25-2945 припинено право оренди частини земельної ділянки площею 0.1536га за адресою: [ADDRESS] громадянину [PERSON], внесено зміни до договору оренди-земельної ділянки від 16.08.2010 №3000, шляхом укладення додаткової угоди між гр.[PERSON] та Маріупольською міською радою, затверджено проект землеустрою та надано в оренду терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,8627 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по [ADDRESS] ФОП [PERSON] між Маріупольською міською радою та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки від 18.03.2013 по [ADDRESS] площею 0,8627 га. Водночас, право оренди частини земельної ділянки у гр.[PERSON] припинено не було. Фактично, на одну й ту саму земельну ділянку укладено два договори оренди. На підставі договору дарування нерухомого майна від 06.11.2013 №3704 нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] перейшло у власність [PERSON]. Оскільки подароване нерухоме майно також знаходилось на земельній ділянці, що була надана в оренду позивачу, він очікував, що [PERSON] звернеться із заявою щодо внесення змін до рішення міської ради від 25.12.2012 №6/25-2945 та зменшення площі орендованої земельної ділянки ще на 0,3035 га., проте [PERSON] не виявила бажання у переоформленні права оренди земельної ділянки. Позивач звернувся до Центру адміністративних послуг «Діалог» Маріупольської міської ради з заявою та пакетом документів щодо укладення додаткової угоди щодо зміни площі орендованої земельної ділянки, однак, Маріупольською міською радою було відмовлено в укладенні додаткової угоди про припинення права оренди. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить припинити з моменту набрання даним рішенням законної сили вказаний договір оренди земельної ділянки від 16.08.2010 року № 3000, укладений між ним та відповідачем. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надали суду заяви з проханням про розгляд справи за їх відсутності, задоволенням заявлених позовних вимог, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. При цьому надавши письмову відповідь на відзив відповідача, в якій зауважено, що [PERSON] фактично користується земельною ділянкою під своїм нерухомим майном, в той же час, відповідачем право користування на цю ж частину земельної ділянки за договором №3000 від 16.08.2010 року для позивача припинено не було, та починаючи з 2012 року право оренди на частину земельної ділянки (0.1536 га) входить до двох договорів одночасно, а також орендна плата за користування стягується з позивача та з [PERSON] Лише 1/3 частина від земельної ділянки 0,7173 га, кад.номер [NUMBER] використовується ним фактично. При цьому, відповідач відмовляє йому в розірвані договору оренди від 16.08.2010 року та позбавляє його права на виділ в натурі й отримання в користування лише тієї частини земельної ділянки, що необхідна для обслуговування його власного нерухомого майна, що є підставами для звернення до суду за захистом його прав та інтересів. У 2013 році за його заявою була розроблена технічна документація із землеустрою щодо відведення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), погоджена начальником Маріупольського відділу Державного підприємства «Донецький обласний геодезичний центр» №5, начальником Управління Держемагенства у м. Маріуполі, суміжними користувачами [PERSON] та [PERSON], було проведено відновлення та узгодження меж земельної ділянки для функціонування оптового складу по [ADDRESS]-6 у Жовтневому районі м.Маріуполя Донецької області , площа земельної ділянки складає 0,2791 га. Також зауважує, що перехід права власності на нерухоме майно до нового власника є підставою для припинення права користування (оренди) земельної ділянки для колишнього власника. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, проте надав суду відзив на позов, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог на підставі наступного. Позивач не звернувся до Маріупольської міської ради з приводу укладення додаткової угоди про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 16.08.2010 року № 3000. Твердження позивача про очікування звернення з клопотанням [PERSON] до Маріупольської міської ради, про внесення змін до рішення Маріупольської міської ради про передачу земельної ділянки в оренду [PERSON] та зменшення площі земельної ділянки на 0,3035 га не можуть слугувати підставою для припинення діючого договору оренди. При цьому, на момент звернення позивача до суду на земельній ділянці, яка надана йому в користування на підставі вказаного договору знаходиться нерухоме майно, яке належить йому на підставі права власності. На теперішній час, не все нерухоме майно відчужено позивачем. Не зрозуміло, яку саме частку земельної ділянки займає нерухоме майно, яке було передано у власність інших осіб на підставі цивільно - правових угод. Площа, яку зазначає позивач (0,3035 га) нічим не підтверджується, винос меж земельної ділянки в натуру (на місцевості) не здійснювався, кадастровий номер земельній ділянці, яку необхідно вилучити з загальної площе не присвоювався. Визнаючи наявні матеріали про права й взаємини сторін достатніми, суд ухвалив розглянути справу у відсутність відповідача, заочно, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між Маріупольською міською радою та [PERSON] на підставі рішення Маріупольської міської ради від 15.12.2009 № 5/38-6198 укладено договір оренди від 16.08.2010 № 3000, земельної ділянки площею 0,7173 для функціонування оптового складу по [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.08.2004 № 3060 та рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.08.2009 по справі № 2-4173/09 право власності частини нерухомого майна, яке розташовано на земельній ділянці наданій позивачу в оренду перейшло до ФОП [PERSON] Маріупольською міською радою прийнято рішення від 25.12.2012 № 6/25-2945, яким припинено право оренди частки земельної ділянки площею 0,1536 га громадянину [PERSON], частка яка необхідна для обслуговування свого майна ФОП [PERSON], та вирішено внести зміни до договору шляхом укладення додаткової угоди між Маріупольською міською радою та [PERSON] Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 85271932 між Маріупольською міською радою та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки від 18.03.2013 по [ADDRESS] площею 0,8627 га. На підставі договору дарування нерухомого майна від 06.11.2013 №3704, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Лашиною Н.Г., нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] перейшло у власність [PERSON]. 25.09.2017 року [PERSON] через Центр надання адміністративних послуг м.Маріуполя, звернувся до Маріупольської міської ради (управління земельних відносин) з проханням підготування проекту додаткового договору до договору оренди земельної ділянки щодо його розірвання, шляхом подання відповідного пакету документів та заяви з проханням розірвати договір оренди земельної ділянки з цільовим призначенням для складування (функціонування оптового складу), площею 0,7173 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої по [ADDRESS], у зв'язку з тим, що я продав частину нежитлових будівель, що знаходяться на вказаній земельній ділянці, [PERSON] та [PERSON]. Вказана заява та мій підпис були засвідчені приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, [PERSON] На даний час договір оренди земельної ділянки від 16.08.2010 року №3000 не припинено. Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташоване відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 7 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Відповідно до положень частини 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2010 р. у справі за позовом акціонерного товариства закритого типу «Консул» до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва, Постанові Верховного Суду України від 06.11.2012 по справі № 21-335а12. Також, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 13.04.2016 року по справі №6-253цс16 за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Абзацом 8 ч.1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі припиняється у тому числі і в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Окрім того, пунктом «е» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю у нового власника автоматично виникає право власності на з/д під будівлею, тому право користування з/д продавця, тобто попереднього власника будівлі, припиняється щодо всієї з/д вказаної у Державному акті на право користування з/д. При цьому площа з/д не важлива. Вирішуючи цей спір ВСУ, зокрема застосовує пункт е), ст. 141 ЗК України «підстави припинення права користування земельною ділянкою.» Постановою ВСУ по справі № 21-3078а16 від 12.09.17 року, визначено, що до нового власника об'єкта нерухомості переходить і обов'язок зі сплати орендної плати за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно, незалежно від внесення змін до договору оренди, або підписання нового. Як доводить судова практика, орендарі вважали юридично правильним вимагати розірвання договору оренди в судовому порядку. З ними погодився ВСУ, який, застосувавши до спірних відносин стст.31 та 32 закону «Про оренду землі», дійшов такого висновку: у зв'язку з тим, що ділянкою та зведеною на ній будівлею фактично користується її новий власник, позивач добровільно відмовився від права користування зазначеною ділянкою, законодавством та умовами договору передбачена можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін договору, наявні правові підстави для часткового задоволення позову (постанова ВСУ від 6.06.2011 у справі №3-53гс11). Враховуючи вищенаведені норми законодавства та конкретні обставини справи, а саме те, що на даний час на земельній ділянці, яка відповідно до договору оренди земельної ділянки площею 0,7173 га від 16.08.2010 року № 3000 була виділена позивачу, знаходиться нерухоме майно, яке належить [PERSON] та [PERSON], при цьому на частину вказаної земельної ділянки площею 0,1536 га було припинено право оренди позивача, суд приходить до висновку, що договір оренди земельної ділянки від 16.08.2010 року № 3000 має бути припиненим. На підставі викладеного,

Outcome: approved