Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача недоотриманий дохід в сумі 10693, 69 долара США та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір 31.08.2007 року. Відповідно до умов договору відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 20 000 доларів США на споживчі потреби, строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30.08.2017 року зі сплатою 12.5 % річних. У зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань, позивач у 2010 році звернувся до Калінінського районного суду м. Донецька з позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості в сумі 140 848, 87 грн. У зв`язку із тим, що станом на дату подання позову були відсутні механізми примусового стягнення заборгованості в іноземній валюті, сума позову була розрахована у гривні за чинним на той момент курсом іноземної валюти. Станом на дату розрахунку заборгованості при зверненні з первісним позовом, а саме на 30.04.2010 року офіційний курс НБУ становив 7,93 грн. за купівлю 1 долару США. Таким чином, внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором банк просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 140 848,87 грн., а також судові витрати. 25.06.2010 року Калінінським районним судом м. Донецька з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Ворошиловського відділення № 25 м. Донецьк стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 140 848, 87 грн.; витрати на ІТЗ 120,00 грн.; держмито 1408, 50 грн.; припинено нарахування відсотків по кредитному договору № 3582 від 31.08.2007 року з дати набрання чинності рішення суду. Вказане рішення суду не виконується з 2014 року до теперішнього часу, за цей час курс долара США виріс втричі. Отже позивачем понесені збитки, пов`язані із знеціненням валюти на день платежу в розмірі різниці між гривневим еквівалентом заборгованості суми. За офіційним курсом НБУ станом на 03.03.2021 року борг у розмірі 140 848 грн. становить 5 042, 38 доларів США. Загальна сума заборгованості, що обліковується на рахунках у АТ «Ощадбанк» за [PERSON] станом на 03.03.2021 року за договором складає 13 110,72 долара США, а саме: заборгованість за основним боргом - 11 613, 90 доларів США; пеня - 1496,82 долара США (за період з 07.03.2014 року по 30.12.2014 року). Враховуючи, що за рішенням суду вже було стягнуто заборгованість за основним боргом 133 630, 04 грн., борг відповідача станом на 03.03.2021 року становить 8326, 77 доларів США. Крім того, позивач вважає, що відповідач за порушення зобов`язання за кредитним договором повинен сплатити 3% річних від простроченої суми в розмірі 2 366, 92 долара США. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. 31.08.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3582. Відповідно до умов договору банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 20 000 доларів США. Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 20 000 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних в порядку, на умовах та в строки що визначені договором. Остаточним терміном повернення кредиту є 30.08.2017 року. Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що в зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 31.08.2007 року, укладеним з ВАТ «Державний ощадний банк України», позивачем пред`явлено позов до Калінінського районного суду м. Донецька. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 25.06.2010 року позовні вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Ворошиловського відділення № 25 м. Донецька ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Ворошиловського відділення № 25 м. Донецька ВАТ «Державний ощадний банк України» : заборгованість за кредитним договором у сумі 140 848, 87 грн.; витрати по сплаті ІТЗ у сумі 120,00 грн. і витрати по сплаті держмита в сумі 1408, 50 грн., а всього 142 3777, 37 грн. Припинено нарахування відсотків по кредитному договору № 3582 від 31.08.2007 року укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Ворошиловського відділення № 25 м. Донецька та [PERSON] з дати набрання чинності рішення суду. (а.с. 27.28) Згідно з положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За текстом рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 25.06.2010 року судом було встановлено, що заборгованість відповідача перед банком станом на 30.04.2010 року становить: 16859, 92 долара США; пеня 252.30 долара США; прострочені відсотки за користування кредитом 601, 12 долара США; пеня за непогашення в строк відсотків - 57, 37 долара США. Разом з тим, сума, присуджена до стягнення, вказана у еквіваленті в гривнях, оскільки на дату подання позову були відсутні механізми примусового стягнення заборгованості в іноземній валюті. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що рішення Калінінського районного суду м. Донецька не виконується з 2014 року до теперішнього часу, а за цей час курс долара США виріс втричі. Вважає, що позивачем понесені збитки, пов`язані із знеціненням валюти на день платежу в розмірі різниці між гривневим еквівалентом заборгованості суми. Так за офіційним курсом НБУ станом на 03.03.2021 року борг у розмірі 140 848 грн. становить 5 042, 38 доларів США. Загальна сума заборгованості, що обліковується на рахунках у АТ «Ощадбанк» за [PERSON] станом на 03.03.2021 року за договором складає 13 110,72 долара США, а саме: заборгованість за основним боргом - 11 613, 90 доларів США; пеня - 1496,82 долара США (за період з 07.03.2014 року по 30.12.2014 року). Враховуючи, що за рішенням суду вже було стягнуто заборгованість за основним боргом 133 630, 04 грн., борг відповідача станом на 03.03.2021 року становить 8326, 77 доларів США. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення містить і ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на садах змагальності сторін. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі 750/8676/15-ц вказано, що курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу та застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку. Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її на підставі ч. 1 статті 22 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Суд вважає, що підстави для стягнення курсової різниці заборгованості відсутні, оскільки позивачем не надано суду доказів, що збитки по кредитному договору № 3582 від 31.08.2007 року на суму 8 326, 77 доларів США відображені в балансі позивача, а погашення заборгованості відбулося у національній валюті, виходячи з офіційного курсу Національного банку України на момент ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за договором. Крім того, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року у справі №757/37961/15-ц, викладена правова позиція, яку підтримала Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 13.03.2018 року по справі №357/16594/15-ц, відповідно до якої - за невиконання зобов`язання за рішенням суду, яке не виконане боржником, він може нести відповідальність лише на підставі ст.625 ЦК України, а тому з нього не може бути стягнута курсова різниця між присудженою за рішенням суду та виплаченою сумою заборгованості. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача недоотриманого доходу в рахунок збитків пов`язаних із знеціненням валюти на день платежу в розмірі різниці між гривневим еквівалентом заборгованості у сумі 8 326, 77 доларів США - задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі несвоєчасного виконання рішення суду допускається можливість застосування виключно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Проте, в порушення вимог, встановлених ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано жодних відомостей про заходи, вжиті позивачем щодо одержання присудженого рішенням № 2-2125/10 на його користь боргу за кредитним договором № 3582 від 31.08.2007 року у загальній сумі 142 377, 37 грн. (чи були видані виконавчі листи, відкрите виконавче провадження, яка сума була стягнута в рамках виконавчого провадження) та заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх. Таким чином, проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України докази та оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» задоволенню не підлягають. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed