Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 29.09.2010 року між ним та відповідачем було укладено договір добровільного комплексного страхування майна, відповідальності та від нещасного випадку № 3059051/АКН, яким було застраховано його майно на суму 80 000 грн., франшиза 500 грн., а саме квартира [ADDRESS], внутрішнє оздоблення та домашнє майно. Відповідно до п. 19.4.3 страхового договору, відповідач зобовязався здійснити йому страхові виплати за умови настання страхового випадку в строк, передбачений договором та протягом 2 робочих днів, коли стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування. 16 травня 2011 року страховий випадок мав місце, а саме в квартирі [ADDRESS] виникла пожежа, внаслідок чого було знищено та пошкоджено застраховане у страховика АТ «Страхова компанія «АХА Україна» майно. Відповідач добровільно не виплатив йому страхові виплати, передбачені умовами договору. Зазначив, що рішенням Коростенського міськрайонного суду від 14.05.2013 року за його позовом було стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АХА Страхування ( АТ СК АХА Страхування) на його користь 21209 грн. страхового відшкодування, 1200 грн. витрат на проведення експертної оцінки збитків та неустойку в розмірі 532 грн.35 коп., а всього 22941 грн. 35 коп. Дані кошти він отримав лише 24.02.2014 року під час примусового виконання рішення, тобто з простроченням більш ніж на сім місяців. Вважає, що відповідач порушив свої грошові зобовязання в частині виплати йому відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду від 14.05.2013 року грошових коштів в сумі 22941 грн.35 коп., тому з боржника підлягає стягненню пеня, індекс інфляції та 3 % річних від простроченої суми за період з 14 травня 2013 року по 23 лютого 2014 року. Тому позивач просив стягнути з Акціонерного товариства Страхова компанія АХА Україна» на його користь 3% річних у розмірі 537 грн.39 коп.; пеню у розмірі - 2827 грн.75 коп.; витрати від інфляції -275 грн.38 коп., а всього 3640 грн.52 коп. та судові витрати по справі. В судове засідання позивач не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином ( а.с. 110). Надав заяву про розгляд справи в його відсутності. Вказав, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити ( а.с. 89). Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав письмові заперечення на позов, зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, оскільки АТ «СК « АХА Страхування» було належним чином виконано рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.05.2013 року. Крім того, вимоги щодо стягнення пені суперечать умовам договору страхування, так як п. 22.2 договору передбачено, що страхувальник несе майнову відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання шляхом сплати пені у розмірі 0,01 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен робочий день прострочення виконання грошового зобовязання, а п. 22.4 договору визначено, що сторони домовились про те, що до відносин за даним договором застосовується виключно пеня, передбачена умовами цього договору. ( а.с. 29-31) Також представником відповідача була надана заява про застосування строку позовної давності, в якій він зазначив, що за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.05.2013 року, яке набрало законної сили 29.08.2013 року, сума заборгованості позивачем була фактично отримана 24.02.2014 року, проте з позовом про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних позивач звернувся до суду лише 30.11.2015 року ( більше ніж через 1 рік), тобто після спливу строку позовної давності, яка встановлена законодавством до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Тому просив відмовити [PERSON] в задоволенні вимог до АТ « СК « АХА Страхування» щодо стягнення пені у розмірі 2827,75 грн. у зв,язку із спливом строку позовної давності. ( а.с. 77). Вивчивши письмові матеріали справи в їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.09.2010 року між [PERSON] та акціонерним товариством Страхова компанія АХА Україна ( наразі приватне акціонерне товариство Страхова компанія АХА Страхування ( АТ СК АХА Страхування) був укладений договір добровільного комплексного страхування майна, відповідальності та від нещасного випадку № 3059051/АКН, яким було застраховано майно позивача, а саме : квартира [ADDRESS], внутрішнє оздоблення та домашнє майно( а.с. 34-41). 16 травня 2011 року мав місце страховий випадок, а саме в квартирі [ADDRESS] виникла пожежа, внаслідок чого було знищено та пошкоджено застраховане у страховика АТ «Страхова компанія «АХА Україна» майно. Відповідач добровільно не виплатив позивачу страхові виплати, передбачені умовами договору. Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 14.05.2013 року за позовом [PERSON] було стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АХА Страхування ( АТ СК АХА Страхування) на його користь 21209 грн. страхового відшкодування, 1200 грн. витрат на проведення експертної оцінки збитків та неустойку в розмірі 532 грн.35 коп., а всього 22941 грн. 35 коп. ( копія рішення суду а.с. 3- 5). Дані кошти позивач отримав отримав лише 24.02.2014 року під час примусового виконання рішення. ( а.с. 6, 7). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона ( страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 19.1.2 вищевказаного договору страхувальник має право при настанні страхового випадку отримати страхове відшкодування /страхову виплату в порядку та в строки, передбачені договором, а відповідно до п. 19.4.3 цього ж договору страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування /страхової виплати/ в порядку та строки, що обумовлені договором. З у З урахуванням вимог п. 18.1, 18.4 договору страхування рішення про виплату або відмову у здійсненні страхового відшкодування/страхової виплати приймається страхувальником не більш ніж через три місяці з дня одержання заяви на виплату страхового відшкодування/страхової виплати. Враховуючи вищевказані умови договору, суд вважає, що відповідач прострочив виконання зобовязання і воно фактично було виконане 24.02.2014 року. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року в справі № 6-цс12 зобовязання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобовязанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст.ст. 549-550 ЦК України. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязань. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання ( ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання ( ч. 3 ст. 549ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку ( штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Відповідно до вимог ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Пунктом 22.1 договору страхування неустойка визначена в розмірі 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування/страхової виплати за кожний робочий день. Отже, позивач має право на отримання неустойки (пені). Сума пені, обрахована позивачем за період з 14.05.2013 року по 23.02.2014 року, становить 2 827 грн. 75 коп. ( розрахунок а.с. 8). Відповідач спростувань розрахунку не надав. Однак, відповідно до п.2 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою доля відмови у позові. Відповідач заявив про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені у розмірі 2 827 грн. 75 коп.( а.с.77). Суд вважає, що до вимог про стягнення пені сплив до строк позовної давності, оскільки позивач отримав страхове відшкодування 24 лютого 20144 року, а позивач з позовом до суду звернувся 30.11.2015 року, через, що в цій частині позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено обов,язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов,язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума 3 % річних та втрат від інфляції обрахована позивачем за період з 14.05.2013 року по 23.02.2014 року та становить: 3 % річних 537 грн. 39 коп., втрат від інфляції 275 грн. 38 коп. , а всього 812 грн. 77 коп. ( розрахунок а.с. 8). Відповідач спростувань розрахунку не надав. А тому суд вважає, що в цій частині позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. Так як позивач при подачі позову судовий збір не сплатив, то він підлягає стягненню зі сторін на користь держави пропорційно до задоволеня та відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial