Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та вказав, що 20.05.2011 року між ним та відповідачем був укладений договір № б/н, про надання кредиту в розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За цим договором відповідач зобов'язався повернути кредит та спалити відсотки за користування кредитними коштами, інші платежі, передбачені кредитним договором, а також можливі штрафні санкції. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, однак відповідач своїх зобов'язань не дотримався, у зв'язку з чим станом на 31.10.2013 року за ним утворилась заборгованість в сумі 17142,89 грн., в тому числі: непогашений кредит - 7997,60 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 5883,15 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 1969,62 грн., а також штрафи відповідно до пункту 1.1.5.32 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина, 792,52 грн. - процентна складова. Зазначену суму, а також судові витрати, просив стягнути з відповідвача. У судовому засіданні представники позивача за довіреностями - Герасимик Б.В. та Павленко М.М. підтримали позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, відповідач, який відбуває покарання в Бучанській виправній колонії, позов не визнав та надав письмові пояснення про те, що паспорт був ним втрачений, а новий виданий 10.09.2011 року. В копії паспорту, наданій банком, зображена інша особа. Суд, вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, а також матеріали кримінальної справи №1-195/06 за 2005 рік по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.309, ч.2 ст.309, ч.1 ст.263 КК України, та кримінального провадження №12013100030000697 від 25.01.2013 р. по обвинуваченню його ж за ч.2 ст.309 КК України, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з урахуванням такого. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як пояснив позивач, укладений з відповідачем кредитний договір складається з анкети-заяви від 20.05.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, зазначених Умов та Правил, а також пам'ятки клієнта та тарифів. Як вбачається з цієї анкети-заяви, особа, яка отримала кредит, пред'явила паспорт серії [NUMBER], виданий 02.09.1997 року Міським відділом №2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області на ім'я [PERSON], [INFO]. З цієї ж заяви видно, що 20.05.2011 р. правильність і достовірність відомостей перевірив, та ідентифікацію клієнта провів згідно з Порядком ідентифікації клієнтів під час відкриття рахунку і випуску платіжної карти [PERSON]; посада цієї особи та розташування відділення банку не вказані. Однак з копії паспорту з тим же номером, серією та датою видачі ([NUMBER] від 02.09.1997 р.), наявної у матеріалах кримінальної справи №1-195 за 2005 рік щодо [PERSON] та завіреної слідчим СВ Білоцерківського МВС Ступак Т.М., явно вбачається, що у наданому при укладенні договору паспорті міститься фотократка не [PERSON], а іншої особи. З приводу заяви відповідача про вчинення фальсифікації при отриманні від його імені кредиту 20.05.2011 р. прокурором міста Біла Церква до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відповідні відомості за №4204110030000044 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, та проводиться досудове розслідування.. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач, обґрунтувавши свій позов цивільно-правовими відносинами з відповідачем, не довів їх наявності, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed