Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 10.09.2014 року мотивуючи тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 17.09.2007 року [PERSON] належить 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 17.09.2007 року між [PERSON] (майновим поручителем), [PERSON] (іпотекодавцем) та ЗАТ «ОТП Банк» (іпотекодержателем) було укладено договір іпотеки, відповідно до умов цього договору предметом іпотеки є квартира (яка на той момент належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Договір укладено з метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором між нею та «ОТП Банк». При посвідченні договору іпотеки приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] було накладено заборону на відчуження квартири до припинення чи розірвання договору іпотеки. 07.06.2010 року між ЗАТ «ОТП Банк» та TOB «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір відступлення права вимог, на підставі якого іпотекодержателем відносно квартири стало TOB «ОТП Факторинг Україна». [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином виконані не були, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з неї стягнуто 745 361,4 грн. В межах справи 22.12.2011 року було відкрито виконавче провадження, а 02.03.2012 року накладено арешт на 1/2 частину квартири, що належала їй. 26.10.2012 року відбулися повторні прилюдні торги, на яких дана частина квартири була реалізована за ціною 70 600 грн. Переможцем торгів став [PERSON] 05.11.2012 року державним виконавцем було складено акт про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів. Таким чином, власником 1/2 частина квартири став [PERSON], а власником іншої 1/2 частини квартири досі залишається [PERSON] Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 10.06.2014 року у справі за позовом TOB «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволені в повному обсязі. На даний момент триває переговорний процес між [PERSON] та TOB «ОТП Факторинг Україна» та досягнуто домовленості, в межах якої [PERSON] погодився добровільно та власними силами реалізувати 1/2 частину квартири з внесенням суми, що буде отримана ним в результаті відчуження на користь TOB «ОТП Факторинг Україна», а TOB «ОТП Факторинг Україна», в свою чергу, погодилося зупинити претензійно-позовну роботу відносно [PERSON], як майнового поручителя за договором іпотеки. Але наразі виконання таких домовленостей є неможливим, у зв'язку із порушенням прав позивача відповідачем адже: постановою державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Закрасняної Ю.П. ВП № 30087033 від 29.11.2011 року було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] Дане обтяження було зареєстровано 05.12.2011 р. за № 11926751 та постановою старшого державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Орловського Д.С. ВП № 32656438 від 17.05.2012 р. було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] Дане обтяження було зареєстровано 23.05.2012 р. за № 12531714. Накладення на це майно арешту після державної реєстрації іпотечного договору порушує право іпотекодержателя на одержання задоволення з вартості заставленого майна при невиконанні боржником зобов'язань. Державними виконавцями при накладенні арешту було порушено вимоги Закону України «Про іпотеку», п.5.13.2 Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 року та Закон України «Про виконавче провадження». TOB «ОТП Факторинг Україна» має право задовольнити свої вимоги за рахунок 1/2 частини квартири, що належить [PERSON] і це право є переважним перед правами інших кредиторів та стягувачів за виконавчими провадженнями, в межах яких були накладені вищезазначені арешти. В даному випадку договір іпотеки був укладений 17.09.2007 року, а арешти на заставлене майно були накладені відповідачем у 2011 та у 2012, тобто пізніше, ніж було укладено договір іпотеки. Відтак державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями даного майна. Позивач вважає, що 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON], має бути звільнена з-під означених арештів, накладених на все майно [PERSON], з метою реалізації TOB «ОТП Факторинг Україна» свого переважного права на задоволення вимог та реалізації [PERSON] свого права на позасудове врегулювання спору. Згідно з умовами Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 28 травня 2010 року, Догвору відступлення права вимоги від 07 червня 2010 року та у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 9, 1082, 1084 Цивільного кодексу України, публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а TOB «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № PML - 011/001/2007 від 17.09.2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] та за договором іпотеки № PML - 011/001/2007 від 17.09.2007 року, укладеним Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та третьою особою. В добровільному порядку вирішити спір не можливо, тому позивач просить суд звільнити з -під арешту, накладеного міським відділом Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції відповідно до постанови ВП № 30087033 від 29.11.2011 року та постанови ВП № 32656438 від 17.05.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 1/2 частину квартири [ADDRESS] яка належить на праві власності [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача, за довіреністю у справі, [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила звільнити з -під арешту, накладеного міським відділом Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції відповідно до постанови ВП № 30087033 від 29.11.2011 року та постанови ВП № 32656438 від 17.05.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] та залишити судові витрати за позивачем. Представник відповідача, міського відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомили. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник [PERSON], за довіреністю у справі, [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Представник третьої особи: Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомили. Враховуючи думку представника позивача, згідно ст.224-226 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи. Суд, заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 17.09.2007 року між Закритим Акціонерним Товариством «ОТП Банк» та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір іпотеки № PML - 011/001/2007. Предметом іпотеки за цим договором є квартира [ADDRESS] яка належала на час укладення договору [PERSON] і [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за № 3822, що підтверджується матеріалами справи ( а.с.6-9). 07.06.2010 року між ЗАТ «ОТП Банк» та TOB «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір відступлення права вимог, на підставі якого іпотекодержателем відносно квартири стало TOB «ОТП Факторинг Україна». ( а.с.22-36). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 10.06.2014 року у справі за позовом TOB «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволені в повному обсязі. В порядку виконання рішення суду 22.12.2011 року було відкрито виконавче провадження, а 02.03.2012 року накладено арешт на 1/2 частину квартири, що належала [PERSON] 26.10.2012 року відбулися прилюдні торги, на яких дана частина квартири була реалізована за ціною 70 600 грн. 05.11.2012 року державним виконавцем було складено акт про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів. Таким чином, власником 1/2 частина квартири став [PERSON], а власником іншої 1/2 частини квартири залишається [PERSON], що підтверджено матеріалами справи ( а.с.51-54) та не заперечується сторонами. Як зазначили в судовому засіданні представник позивача та представник третьої особи, на даний момент триває переговорний процес між [PERSON] та TOB «ОТП Факторинг Україна» та досягнуто домовленості, в межах якої [PERSON] погодився добровільно та власними силами реалізувати 1/2 частину квартири з внесенням суми, що буде отримана ним в результаті відчуження на користь TOB «ОТП Факторинг Україна», а TOB «ОТП Факторинг Україна», в свою чергу, погодилося зупинити претензійно-позовну роботу відносно [PERSON], як майнового поручителя за договором іпотеки. Однак виконання таких домовленостей виявилось неможливим оскільки постановами держаного виконавця накладено арешт на зазначену квартиру. З матеріалів виконавчого провадження № 32656438 ( а.с.73-93) вбачається, що на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 10.05.2011 року, на підставі виконавчого листа № 2-1100/2011, виданого 15.03.2012 року, 17.05.2012 року було відкрито виконавче провадження про примусове солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного Акціонерного Товариства «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 49.53/03 - КМК - 08 від 04.03.2008 року в сумі 306 082 грн. 96 коп., заборгованість за кредитним договором № 49.53/03- КМК від 19.03.2008року та Додатковою угодою № 49.53/13- КМК - 08 ДУ 1 від 19.03.2008 року в сумі 799 237 грн.60 коп., заборгованість за Кредитним договором № 49.53/13 - КМК - 08.від 19.03.2008 року та Додатковою угодою № 49.53/13 - КМК - 08.ДУ 2 від 19.03.2008 року в сумі 799 237 грн. 60 коп. та судові витрати по справі в розмірі 1820 грн., всього 1 906 226 грн. 59 коп., та постановою старшого державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Орловського Д.С., ВП № 32656438 від 17.05.2012 року, було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] Дане обтяження було зареєстровано 23.05.2012 року за № 12531714. З матеріалів виконавчого провадження № 30087033 ( а.с.94-100) вбачається, що на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 15.07.2011 року, на підставі виконавчого листа № 2-876/2011, виданого 03.11.2011 року, 29.11.2011 року відкрито виконавче провадження про примусове солідарне стягнення з [PERSON] і [PERSON] на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 21069,73 грн. та судових витрат, всього 21400,43 грн., та постановою державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Закрасняної Ю.П. ВП № 30087033 від 29.11.2011 року було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] Дане обтяження було зареєстровано 05.12.2011 р. за № 11926751. Відповідно до ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» При виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на нерухоме майно (будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку) звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна з додержанням вимог статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», крім звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса (стаття 33 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку»). За положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч.7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку», п. 2 ст. 589 Цивільного кодексу України за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Отже, в даному випадку, накладення арешту на майно після державної реєстрації іпотечного договору порушує право іпотекодержателя на задоволення вимог за іпотечним договором в разі не виконання другою стороною зобов'язаннь за даним договором. Відповідно до п.5.13.2 Інструкції «Про проведення виконавчих дій» за № 74/5 від 15.12.1999 року на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями. Згідно з ч.4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставне майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставного майна. З матеріалів виконавчих проваджень вбачається, що державними виконавцями не було виконано вимоги ч.4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» щодо повідомлення іпотекодержателя, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про арешт квартири [ADDRESS]. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» має переважне право, перед правами інших кредиторів та стягувачів за виконавчими провадженнями, на задоволення своїх вимог за рахунок 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], оскільки договір іпотеки був укладений 17.09.2007 року, а постанова ВП № 30087033 від 29.11.2011 року та постанова ВП № 32656438 від 17.05.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, було винесено вже після даного договору іпотеки, а державна виконавча служба мала діяти в межах ЗУ «Про виконавче провадження» з урахуванням вимог ЗУ «Про іпотеку», тому позов підлягає до задоволення. На підставі ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати по справі, однак представник позивача в судовому засіданні заявила клопотання про залишення судових витрат за позивачем.

Outcome: approved