Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить на його користь стягнути з [PERSON] суму боргу за Договором-1, Договором-2 та 3% річних у розмірі 402511,96 грн., а також суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] вказував, що 22.03.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого відповідач отримав від позивача в борг 12600 доларів США, які зобов'язався повернути в повному обсязі, про що 01.08.2012 року було складено письмову розписку. Крім того, 06.04.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого відповідач позичив у позивача 135000 гривень, які зобов'язався повернути в повному обсязі до 06.04.2015 року, про що було складено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом. 23.06.2015 року відповідачу було направлено письмову вимогу про повернення боргу за Договором-1. Але відповідач своїх зобов'язань не виконав та у визначену дату суму боргу за договорами не повернув. Тому відповідач має сплатити суму боргу за Договором-1, Договором-2 та 3% річних. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов та викладені у ньому вимоги підтримав повністю та просив його задовольнити. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти обставин, викладених у позові, заперечував, зазначав що дійсно позичав гроші, але не в розмірі, що зазначений у позові, фактично гроші в день укладення договору не отримував, а договори укладав на вимогу позивача, так як працював у нього. Та, крім того, частково суму боргу вже повернув. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмової формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається із матеріалів справи, 22.03.2010 року між [PERSON] та особисто [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у позику відповідачеві грошову суму у розмірі 12600 доларів США, яку останній зобов'язався повертати в розмірі 125 доларів США в місяць, про що свідчить оригінал розписки, поданої позивачем./а.с.18/ Той факт, що між сторонами був укладений договір позики підтверджується розпискою від 01.08.2012 року, написаною власноручно відповідачем та засвідченою його підписом. За таких умов, сторони визначили зобов'язання, яке підлягає виконанню. /а.с.18/ Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), яка відповідно частини 1 статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до розписки від 01.08.2012 року відповідач зобов'язався повертати борг позивачу в розмірі 125 доларів США щомісяця. /а.с.18/ Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 23.06.2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення протягом 30 днів суми боргу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення 30.06.2015 року особисто відповідачу./а.с.7-8/ Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цім Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. До теперішнього часу відповідач не повернув позивачу борг за договором позики від 01.08.2012 року і від повернення відмовляється, а тому з відповідача підлягає стягненню борг в сумі 276479,16 грн., що є еквівалентом 12600 доларів США, за офіційним курсом Національного банку України станом на 07.09.2015 року, та складає 2194,2791 грн. за сто доларів США (12600,00 х 2194,2791 /100= 276479,16 грн.). Суд не приймає до уваги, твердження відповідача, що ним було повернуто частину позики позивачу, оскільки належних та допустимих доказів цього ним не надано, та цей факт позивач заперечує. Таким чином, оскільки відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та позивачем [PERSON] заявлена вимога щодо стягнення суми боргу за договором позики в сумі 12600,00 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 07.09.2015 року дорівнює 276479,16 грн., суд задовольняє позов в цій частині та стягує з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 276479,16 грн., що за офіційним курсом Національного банку України станом на 07.09.2015 року еквівалентно 12600,00 доларів США. Оригінал розписки долучається судом до матеріалів сдуової справи. Крім того, 06.04.2010 року між [PERSON] та особисто [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач позичив у позивача 135000,00 гривень, які мають бути сплачені до 20 числа кожного місяця по 2250,00 грн. впродовж 5 років, які відповідач зобов'язався повернути до 06.04.2015 року, про що свідчить оригінал договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Масловою К.М./а.с.19/ Відповідно до п.11 даного договору цей договір вважається укладеним з моменту фактичної передачі грошей. /а.с.19/ Але, належних та допустимих доказів, з урахуванням правовідносин, що виникли між сторонами, факту передачі грошей відповідно до договору позики від 06.04.2010 року позивачем не надано, та даний факт відповідач по справі заперечує. Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 06.04.2010 року в розмірі 135000,00 грн., та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1316,80 грн. Ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому суд також стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв'язку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 2509,57 грн. (тобто у відсотковому відношені 68,68% від задоволених вимог), який документально підтверджені відповідними документами.

Outcome: partial