Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про захист прав споживачів. В позовній заяві вказував, що у квітні 2013 року між ним та ТОВ «Кредо-центр» був укладений договір про надання послуг № 130165. Відповідно до цього договору, він отримав у кредит необхідну для ведення господарства сільськогосподарську техніку, вартістю 200 000 грн., для чого відповідно до умов договору сплатив на рахунок товариства 10% від цієї суми, проте, жодної техніки чи кредитних коштів не отримав. У вересні цього ж року отримав повідомлення про розірвання договору у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань. Позивач вважає, що він був введений в оману товариством, яке проводить нечесну підприємницьку практику. Ч.1 п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється, правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Згідно ст.203 ЦК України - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину судом недійсним не вимагається. Укладений з відповідачем договір є нікчемним, оскільки його недійсність встановлена законом. В судовому засіданні позивач підтримав позов, пояснив, що про можливість отримання кредиту на вигідних умовах дізнався з преси, договір підписував у філії відповідача, що знаходиться в м. Полтава 10 квітня 2014 року, хоча дата на договорі виставлена відповідачем 01 квітня 2014 року, для сплати перших внесків він позичив кошти, а щоб потім їх віддати взяв кредит у банку, при підписанні договору з його умовами відповідач не дав час ознайомитися, його представник запевнив, що після відкриття рахунку в банку та сплати перших внесків, йому буде наданий кредит, за рахунок якого можна буде придбати сільгосптехніку, на умови погодився одразу, оскільки ця техніка потрібна була для ведення фермерського сільського господарства, просив суд позов задоволити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував, позицію виклав у письмових запереченнях, в яких вказав. що відповідач є фінансовою установою, діяльність якої відбувається згідно та в порядку ліцензійних умов провадження з діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, договорі укладений з позивачем відповідає чинному законодавству і судовій практиці. У зв'язку з невиконанням умов договору, він був розірваний шляхом припинення, підстав для стягнення коштів не має. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача суд дійшов до наступного. З копії договору від 01.04.2013 року № 130165 вбачається, що сторони по справі уклали договір про надання послуг. П.1.1 договору визначено, що предметом договору є надання компанією, яка діє від свого імені в інтересах і за рахунок клієнта, фінансової послуги з адміністрування фінансових активів, тобто - системи послуг, спрямованих на придбання клієнтом товару, зазначеного у додатку №1 до договору, на умовах (додаток №2 до договору). Клієнт оцінює вигідність придбання товару за попередньо накопичені ним кошти, можливості отримання у власність лише часткового сплаченого майна з наступним погашенням його залишкової вартості протягом достатнього для клієнта періоду часу з мінімальними адміністративними витратами. Перед підписанням договору клієнт визначає орієнтовну вартість товару, яка становить 200 000 грн. (п.1.3 договору). Зобов'язання компанії (відповідача) за договором визначені п.2.1, до яких зокрема відносить організувати своєчасну оплату товару, організувати та проводити видачу коштів, що дає право на купівлю та отриманням клієнтом товару, здійснити оплату товару для клієнта, зазначеного в додатку №1 до цього договору та передати його клієнту. Зобов'язання клієнта (позивача) визначеної ст.3, зокрема до них входить сплатити одноразово реєстраційний платіж та комісійний платіж відповідно до визначеного відсотку, зазначеного у додатку №1 в якості сплати компанії винагороди та на оформлення всіх необхідних документів за проведення заходів, пов'язаних з виконанням умов договору (п.3.1), щомісячно сплачувати обов'язковий платіж та адміністративні витрати (п.3.2), одержати товар в порядку, передбаченому у додатку №2 до договору. Термін дії договору становить з 01.04.2013 року по 01.03.2017 року. Згідно копії додатку №1 до вищезазначеного договору товаром визначена сільгосптехніка вартістю 200 000 грн., реєстраційний платіж складає 10% - 20000 грн. комісійний платіж складає 5 % - 10000 грн. Згідно копії квитанції від 11.04.2013 року позивач сплатив відповідачу реєстраційний платіж по вищевказаному договору у сумі 20000 грн. Листом від 30.08.2013 року № 08/146 ТОВ «Кредо - центр» повідомило позивача про розірвання договору № 130165 від 01.04.2013 року шляхом припинення його дії у зв'язку з невиконанням [PERSON] договірних зобов'язань. Відповідно до ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Як на підставу нікчемності укладеного договору позивач посилається на норму ч.1 п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023, відповідно до яких нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Проте, аналіз умов укладеного договору між сторонами свідчить, про те, що він не носить ознак недійсності встановленими ч.1 п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, дана норма встановлює лише вид недійсного правочину, а його недійсність підлягає доказуванню та визнання неясності у удовому порядку. Поняття «пірамідальна схема» з вищевказаного закону має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності. Відсутність будь-якої з вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Висновок про саме таке застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» міститься в постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-40цс13). Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом договору, укладеного в рамках функціонування системи придбання товару в групах «Кредо-Центр», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару. Відповідно до статті 6 пункту 6.2 договору ТОВ «Кредо-Центр» гарантує надання кожному учаснику отримання товару за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених договором. Крім того, згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 19.02.2013 року відповідач є фінансовою установою та здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року № 2664. Відповідно до п. 5 ст. 1 даного закону під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідач має ліцензію на надання фінансових послуг, а саме діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, яка видана 12.03.2013 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що підтверджується її копією. Дана ліцензія дії з 28.02.2013 року по 28.02.2018 рік. Умови здійснення такого виду діяльності визначені Ліцензійними умовами провадження діяльності з адміністрування фінансових активі для придбання товарів у групах, затвердженими розпорядженням Нацфінпослуг від 09.10.2012 року № 1676. Згідно з п. 1.2 ч. 1 даних Ліцензійних умов - адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Тобто діяльність відповідача носить правомірний характер. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позивач не довів суду, те що укладений ним договір з відповідачем є недійсним (нікчемним), та у зв'язку з чим сплачені кошти позивачам підлягали б стягненню з відповідача. Посилання позивача, на те, що договір був підписаний в інший день ніж зазначена в ньому дати його укладення не може бути підставою для стягнення коштів з відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed