Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача в його користь 1 000 000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок незаконних дій посадових осіб при розгляді його заяви про кримінальне правопорушення. Позов мотивовано наступним. 05.05.2014р. до Генпрокуратури України він надіслав заяву про вчинення злочину суддями Вищого спеціалізованого суду України Капацин Н.В., Вовк І.В. та Кривда Д.С. [PERSON] прокуратурою України не внесено відомостей за його заявою до ЄРДР, не визнано його потерпілим, тощо, чим порушено вимоги Кримінального процесуального кодексу України. Його заява була перенаправлена відповідачем в прокуратуру м.Києва. Внаслідок таких дій, відповідачем принижено його честь, гідність та ділову репутацію, що призвело до моральних переживань. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився. Подав заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав заперечення проти позову, в яких зазначив, що позивач не надав жодних доказів незаконності дій прокуратури, розміру моральної шкоди. Невнесення відомостей до ЄРДР не може оскаржуватися в порядку цивільного судочинства. Вважає вимоги позивача безпідставними. Також, [PERSON] прокуратура України покликається на розяснення Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості справ господарським судам» №10 від 24.10.2011р. та вважає, що даний спір слід розглядати в порядку господарського судочинства. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув. Причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не подав. Дослідивши докази, суд відмовляє в задоволенні позову з наступних підстав. Представник ФГ «[PERSON]В.» звертався до [PERSON] прокуратури України із заявою про порушення кримінальної справи за ст.375 КК України щодо судді Вищого господарського суду України Капацин Н.В., Вовк І.В. та Кривди І.В. [PERSON] прокуратурою України повідомлено [PERSON] про те, що його дана заява направлена для розгляду в Прокуратуру м.Києва, про що також повідомлено [PERSON], що стверджується листом від 16.05.2014р. Представник відповідача [PERSON] прокуратури України в своїх запереченнях зазначає, що даний спір належить розглядати в порядку господарського судочинства. В той же час, згідно ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Із змісту позову встановлено, що підставою звернення ФГ «[PERSON]В.» в суд із таким про стягнення моральної шкоди - є незаконні, на думку позивача, дії працівників [PERSON] прокуратури України при розгляді його заяви про вчинення кримінального правопорушення. Враховуючи зазначене, спір про стягнення моральної шкоди виник не з господарських відносин між сторонами, а в результаті незаконних, на думку позивача, дій посадових осіб прокуратури, які не повязані з відносинами у сфері господарювання. Таким чином, дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, а тому вищевказані покликання відповідача з цього приводу є безпідставними. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких підприємство чи організація може вважати, що їй заподіяно моральну шкоду. Відповідно до вимог ст.1176 Цивільного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої незаконними рішення¬ми, діями чи бездіяльністю органу дізнання, поперед¬нього (досудового) слідства, прокуратури або суду, вказано, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, не¬законного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного засто¬сування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнен¬ня у виді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попе¬реднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Для настання відповідальності за ч.1 ст.1176 ЦК України необхідно, щоб вищеперераховані дії правоохоронних органів та суду були незаконними. Такий же порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в т.ч. майнової та моральної шкоди. В даному випадку [PERSON] не притягувався до кримінальної або адміністративної відповідальності і вищевказані заходи до нього прокуратурою не застосовувались. В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із наступними змінами та доповненнями) роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК). Згідно із ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Таким чином, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, а визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта. Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Крім того, невнесення слідчим, прокурором відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань можуть бути оскаржені до слідчого судді в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом. Однак, цим правом позивач не скористався. Також, позивач в судове засідання не прибув та не подав іншим чином жодних доказів підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а суд в судовому засіданні не здобув. З огляду на зазначене, а також те, що відшкодування моральної шкоди не може слугувати позивачу джерелом для збагачення, суд не знаходить підстав для відшкодування державою позивачу моральної шкоди. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed