Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» ніколи не укладалося жодних кредитних договорів і ніяких кредитних правовідносин у нього з вказаним банком не існує. Однак, в березні 2016 року відділ ДВС Хустського РУЮ повідомив йому листом про відкриття виконавчого провадження щодо нього, на підставі виконавчого напису нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON], якою 28.03.2015 року було вчинено виконавчий напис нотаріуса за реєстровим номером 1401, про стягнення з нього кредитного боргу в розмірі 311877,35 грн. нарахованого за кредитним договором №МКG0SE00000305 від 31.05.2006 року на суму 15000,00 грн., з кінцевим поверненням кредиту до 29.05.2009 року. У виконавчому написі зазначено, що вказаний кредит був оформлений на його прізвище та за його адресою проживання. Він ніколи не отримував кредиту в ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується такими документами, як довідка ПАТ КБ «Приватбанк»№ 150918/672 від 18.09.2015року відповідно до якої жодної заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» у позивача немає. Крім того у виконавчому написі нотаріуса який вчинено на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк» вказано номер платника податку який йому не належить, що також підтверджується карткою платника податку Хустської ОДПІ, копію якою ним додано до заяви. На підставі такого кредитного договору банк нарахував заборгованість та звернувся до приватного нотаріуса в березні 2015 року з вимогою про вчинення виконавчого напису. Таким чином, приватний нотаріус [PERSON] 28 березня 2015 року винесла виконавчий напис про безспірне стягнення з нього кредитного боргу. Позивач вважає, що діями відповідача порушені його права, оскільки нотаріусу не було надано документів, що підтверджують укладення будь-якої нотаріальної угоди по цьому договору та безспірність заборгованості, а також без належної ідентифікації особи боржника, чим порушено діючі на той час вимоги ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» та п.282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. На підставі наведеного, позивач просив суд взнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом, таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] подали заяву з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять суд позов задоволити у повному обсязі. В клопотанні сторона позивача просить також взяти до уваги те що кредитний договір не посвідчувався в нотаріальній формі, що прямо вимагається інструкцією про вчинення виконавчих написів, крім цього виконавчий напис вчинено поза строками давності 28.03.2015 року, що суперечить вимогам ст.257 ЦК України і є підставою для відмови у задоволенні позову. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання також не зявилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила надіслати на її адресу копію судового рішення по даній справі. Представник третьої особи, Хустського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області [PERSON] в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» був зареєстрований кредитний договір №МКG0SE00000305 від 31.05.2006 року на суму 15000,00 грн., з кінцевим поверненням кредиту до 29.05.2009 року. Укладення такого договору позивач заперечує, додавши до матеріалів справи докази про наявність у нього іншого РНОКПП ніж той, який зазначений в кредитній угоді, а також надав довідки з ПАТ«Приватбанк» про відсутність у нього якої-небудь кредитної заборгованості перед банком за договором кредиту №МКG0SE00000305 від 31.05.2006 року. Приписами ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Зазначені положення кореспондуються із приписами ст.ст. 283, 284, 286 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року (далі Інструкція), згідно яких вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя за основним зобов'язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами основного зобовязання, вчиняється нотаріусом за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобовязання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Частиною 1 ст. 288 Інструкції передбачено, що виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа, що встановлює заборгованість (нотаріально посвідчені угоди, опротестований вексель, та інші). Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», тому як первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Як вбачається з матеріалів справи, всупереч вищевказаним нормативно-правовим актам, при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Дніпропетровського нотариального округу [PERSON] не отримувала від ПАТ КБ «Приватбанк», необхідних документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, а зворотнього суду не доведено. Таким чином, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості [PERSON] перед відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк», а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначених у написі є безспірними. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що письмова вимога ПАТ КБ «Приватбанк» позивачу вручена не була, що є порушенням ст. 283 Інструкції. В судовому засіданні також встановлено, що за основною вимогою про повернення кредитних коштів позивачем (кредитний договір), сплила позовна давність встановлена ст.257 Цивільного кодексу. Строки позовної давності, щодо кредитного договору №МКG0SE00000305 від 31.05.2006 року на суму 15000,00 грн., закінчилися 29.05.2009 року. З матеріалів справи, вбачається, що з моменту закінчення дії кредитного договору 29.05.2009 року, до часу звернення банку з вимогою вчинити виконавчий напис і його вчинення 28.03.2015 року пройшло 5 років і 10 місяці. Таким чином, виконавчий напис зареєстрований в реєстрі під номером 1401, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] 28.03.2015 року після спливу трьох років на предявлення права вимоги. Під час судового розгляду не встановлено доказів та підстав про зміну тривалості позовної давності та зупинення її перебігу. Виходячи з вимог зазначених в ст.267 ЦК України, та з врахуванням обставин встановлених по справі, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосування наслідків передбачених вказаною нормою, вирішуючи питання визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню в наслідок спливу строку позовної давності, про застосування якої заявлено позивачем у спорі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 28.03.2015 року за № 1401 слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що в даному випадку становлять 551,21 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved