Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 30.09.2009 року між ними та [PERSON] був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВА/3804911, предметом якого є страхування транспортного засобу «Mitsubishi Grandis», державний номер [NUMBER]. 11.05.2010 року в м. Києві на перехресті вул. Басейної-Скоропадського відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Кіа Ceed», державний номер [NUMBER], та транспортного засобу «Mitsubishi Grandis», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. 04.07.2010 року постановою Печерського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. До страхової компанії звернувся [PERSON] із заявою щодо відшкодування шкоди, заподіяної під час ДТП, що сталася з вини водія автомобіля забезпеченого полісом страхування. 02.12.2010 року страхова компанія на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із звіту № 691/10 про оцінку здійснила виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 11 207,51 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 17512 від 02.12.2010 року та відомістю № 1. Жоден з відповідачів не повідомив страховика про ДТП, та не надали доказів того, що у них були поважні причини щодо пропуску цих строків, як передбачено ЗУ Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з чим вони мають відшкодувати заподіяну шкоду в розмірі 11 207,51 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, заяв про відкладення чи про розгляд справи за його відсутності не подавав. В попередніх судових засіданнях пояснював, що автомобіль «Mitsubishi Grandis», державний номер [NUMBER], його власність, видавав на нього довіреність на ім'я [PERSON], на право керування автомобілем. Про ДТП він не знав, ніякого полісу не підписував, підпис не його. [PERSON] йому казав, що він повідомляв страхову компанію про ДТП. Вважав, що строки пред'явлення позову пропущені. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що на момент ДТП він був за кермом автомобіля. Керував на підставі довіреності. Перебуваючи на місці ДТП, він зателефонував до страхової компанії та повідомив про ДТП. Коли він пізніше телефонував, то йому сказали, що претензій не мають, справу закрито. Зауважив, що заява потерпілої особи підписана лише на 4 та 5 аркушах, інші аркуші не підписані. Крім того, не зрозуміло де взялася сума в 11 тисяч, відсутні дані щодо вартості робіт та запчастин. Відсутні і докази того, що страхова компанія сплатила кошти потерпілій особі. Заперечував, що відповідач [PERSON] підписував договір обов'язково страхування. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. В суді встановлено, що сторона позивача посилається на те, що 30.09.2009 року між ВАТ «СК «Скайд-Вест», правонаступником якого є ПАТ СК «ПЗУ Україна», та [PERSON] був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВА/3804911, предметом якого є страхування транспортного засобу «Mitsubishi Grandis», державний номер [NUMBER]. Строк дії договору з 30.09.2009 року по 29.09.2010 року. 11.05.2010 року в м. Києві на перехресті вул. Басейної-Скоропадського відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Кіа Ceed», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та транспортного засобу «Mitsubishi Grandis», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 04.06.2010 року (з урахуванням виправлення описки 09.10.2013 року) ДТП відбулася внаслідок порушення відповідачем [PERSON] ПДР України, і останній був притягнутий до адміністративної відповідальності. До страхової компанії звернувся [PERSON] із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 02.12.2010 року страхова компанія на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із звіту № 691/10 про оцінку, здійснила виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 11 207,51 грн. На підтвердження виплати страхового відшкодування сторона посилається на платіжне доручення № 17512 від 02.12.2010 року та відомість № 1. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, межах фактичних виплат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку. Статтею 989 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено обов'язком страхувальника щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку, у строк, встановлений договором та законом. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). При розгляді даної справи було встановлено, що на момент ДТП за кермом автомобіля «Mitsubishi Grandis», державний номер [NUMBER], знаходився саме [PERSON], який керував даним транспортним засобом на підставі довіреності. Дане твердження не спростоване стороною позивача. Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності володільця транспортного засобу діє протягом строку, на який його укладено. У разі зміни власника забезпечувального транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії (стаття 20-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Дострокове припинення договору страхування можливе у разі настання обставин, наведених у статті 997 ЦК України та статтях 18-19 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи те, що [PERSON] на момент ДТП керував автомобілем «Mitsubishi Grandis», державний номер [NUMBER], на законних підставах, договір обов'язкового страхування був чинним, саме [PERSON] має нести відповідальність за шкоду, яка була завданим ним внаслідок ДТП 11.05.2010 року, та вина якого була встановлена Печерським районним судом м. Києва . У зв'язку з чим у задоволенні вимог, які пред'явлені до [PERSON] має бути відмовлено. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Як було встановлено в суді, [PERSON] не звертався до страхової компанії із письмовим повідомленням встановленого зразку про дорожньо-транспортну пригоду, підтвердив, що лише телефонував до страхової компанії, та повідомив про ДТП, як доказ надав довідкову інформацію про надані послуги (а.с. 65). Суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на те, що в полісі страхування в п. 8 вказано невірне ім'я та по батькові страховика - [PERSON], оскільки ні [PERSON], який вказаний страхувальником, ні [PERSON], який керував транспортним засобом, не спростували того, що даний договір не є чинним. Натомість, [PERSON] після настання ДТП, телефонував до страхової компанії з повідомленням про ДТП. Таким чином, [PERSON] підтвердив, що Поліс № ВА/3804911 на момент ДТП був дійсним. Не приймається до уваги і посилання сторони відповідача на те, що заява про настання страхового випадку по договору страхування [PERSON] підписана [PERSON] лише на четвертому та п'ятому аркуші заяви, а аркуші з першого по третій ним не підписані, оскільки підписи [PERSON] стоять в тих місцях, де це передбачено самою заявою. Таким чином, в суді було встановлено, що відповідач [PERSON] являється саме тією особою, яка несе усю відповідальність за ДТП, яка сталася 11.05.2010 року. Як встановлено діючим законодавством України до страховика, який виплатив страхове відшкодування переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. Але при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика розрізняються поняття «регрес» та «суброгація».У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна ативного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, зокрема статтею 1191 ЦК України, та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. У даному випадку йдеться не про стягнення шкоди в порядку регресу, а в порядку суброгації. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 264 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Оскільки, ДТП сталася 11.05.2010 року, а звернулася страхова компанія до суду з даним позовом 23.07.2013 року, в задоволенні позову має бути відмовлено у зв'язку з пропуском встановленого строку, про що просить сторона відповідача. Доказів поважності пропуску строку з поважних причин сторона позивача не надала, як і не просила його поновити. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed