Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою 16.08.2018, в якій просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON], зареєстрований 28.06.2003 року Красінською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 05. Вказував, що від вказаного шлюбу у них з відповідачем народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Однак, спільне життя з відповідачем не склалося, з 2009 року вони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення між ними не можливе. Вказував, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористався, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, просив задовольнити їх у повному обсязі (а.с. 20). Відповідач правом на участь в судовому засіданні не скористалася, відзиву не надала, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та проти їх задоволення не заперечувала. Просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]» (а.с. 21). У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.06.2003 Красінською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 05 (а.с. 11). Під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 11). Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 12), яка проживає з матір'ю, про що вказував позивач та не заперечила відповідач. Шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують з початку 2009 року, єдиного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, про що вказував у позові позивач та не заперечила відповідач. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки збереження шлюбу суперечить його інтересам, відповідач позовні вимоги визнала та не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, ведення спільного господарства між ними припинено, зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позовні вимоги визнав та проти розірвання шлюбу не заперечує, тому суд вважає за необхідне шлюб, зареєстрований 28.06.2003 Красінською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 05 - розірвати, після розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. Крім того, згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнала позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого ним при поданні позову, що складає 352,40 грн. Беручи до уваги повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача решту судових витрат, понесених ним при подачі позову (а.с.1), що складає 352,40 грн.

Outcome: approved