Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 31.08.2015 року мотивуючи тим, що 29.08.1994 року за наказом № 1 був прийнятий на посаду заступника директора Білоцерківської філії ЗАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО», а 02.02.2015 року звільнений з роботи згідно з наказом № 77-01-кф. Відповідач нарахував заробітну плату за грудень 2014 року - 4519,34 грн., за січень 2015 року - 4553,11 грн., за лютий 2015 року - 29789,23 грн. і на 31.08.2015 року має заборгованість перед ним в розмірі 30 695,08 грн. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2015 року з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 30 695,08 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13 176,61 грн., рішення набрало законної сили 03.07.2015 року, однак до даного часу не виконано відповідачем. Як слідує з довідки відповідача за № 25/15 від 31.08.2015 року, його середньоденна заробітна плата складала 216,01 грн. Оскільки відповідач не виплатив йому всіх сум при звільненні та не виконує рішення суду, позивач просить стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» на свою користь середній заробіток за період з 01.05.2015 року по 31.08.2015 року, за 81 робочий день, в розмірі 17496,81 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» до суду не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, заперечень на позов до суду не надали. Згідно ст.224-226 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі наказу № 1 від 29.08.1994 року позивач [PERSON] був прийнятий на посаду заступника директора Білоцерківської філії Закритого акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» ( а.с.7). Наказом № 77-01-кф від 02.02.2015 року [PERSON], заступник директора із страхування Білоцерківської філії, був звільнений з роботи за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України ( а.с.8). Відповідно до ст.47, ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства провадиться в день звільнення…Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 ( далі - Інструкція) … п. 2.26 передбачено, що днем звільнення вважається останній день роботи. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2015 року у справі № 357/6075/15-ц задоволено позов [PERSON] та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 30 695,08 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.02.2015 року по 30.04.2015 року в розмірі 13 176,61 грн., всього 43871,69 грн., рішення набрало законної сили 03.07.2015 року ( а.с.12). Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Бурлакою Р.В. 03.06.2015 року було відкрито виконавчого провадження № 48305733 ( а.с.13), за виконавчим листом № 357/6075/15-ц, виданим 03.07.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» на користь [PERSON] коштів в розмірі 43871,69 грн. та надано боржнику самостійно виконати рішення суду у строк до семи днів з моменту винесення постанови. Як вбачається з довідки Білоцерківської філії Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» від 31.08.2015 року за № 24/15 (а.с.9), станом на 31.08.2015 року відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 30 695,08 грн. Отже, суд приходить до висновку, що Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» не виплатило позивачу розрахунок при звільненні ні в день звільнення ні у строк до семи днів з моменту винесення постанови державним виконавцем. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144ц13. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (ст. 60 ЦПК України). Відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів того, що невиплата сум належних працівнику при звільненні відбулась не з їх вини, заперечень проти позовних вимог з доказами в їх підтвердження до суду не надано. П.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у це й день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд, на підставі ст.117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідне роз'яснення надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст..ст.117,237-1 КЗпП України. Як вбачається із заяви позивача від 22.09.2015 року ( а.с.19), він просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні саме за визначений період, з 01.05.2015 року по 31.08.2015 року. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2015 року по 31.08.2015 року, в межах заявлених позивачем вимог, підлягають до задоволення. Згідно із довідкою Білоцерківської філії Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» за № 25/15 від 31.08.2015 року ( а.с.10), середньоденна заробітна плата позивача складала 216,01 грн. Отже, з відповідача підлягають стягненню кошти за період з 01.05.2015 року по 31.08.2015 року в розмірі 17496,81 грн. (216,01 грн. *81 робочий день), виходячи із середньоденного заробітку позивача та часу затримки розрахунку ( 18 днів травня 2015 року + 20 днів червня 2015 року +23 дні липня 2015 року+20 днів серпня 2015 року). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення в повному обсязі. Позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання до суду даного позову, тому з відповідача в дохід держави, в порядку ст.88 ЦПК України та п.п.1.п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», стягується судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved