Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27.12.1995 року на Біржі малих підприємств придбав квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м.Києву. Вказаний договір і право власності на квартиру за ним було зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації 03.01.1996 року за реєстровим № 39124. Однак, на початку 2014 року він виявив, що оригінал вказаного договору ним було втрачено. Для отримання дублікату він звертався до Біржі малих підприємств, відповідача, Державного архіву м.Києва. Однак, Біржа малих підприємств на даний час не існує, її документи на зберігання до Державного архіву м.Києва не надходили, а у відповідача не було виявлено оригіналу договору та не надано його дублікату. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що втрата оригіналу договору створює йому суттєві перешкоди в реалізації його права власності, оскільки без оригіналу договору він не може зареєструвати квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що унеможливлює вчинення будь-яких нотаріальних правочинів стосовно квартири, з метою захисту своїх цивільних прав та інтересів, усунення невизначеності відносин власності та створення умов для повноцінного та реального здійснення права власності, позивач просить задовольнити його вимоги. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що рішення по даній справі не вплине на права та обов»язки відповідача, а тому просила суд постановити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу № 1750 від 27.12.1995 року, укладеного на Біржі малих підприємств, наданої ЖЕКом-318 на запит суду, 27.12.1995 року позивач [PERSON] придбав у Регіонального відділення фонду Державного майна України по м.Києву квартиру [ADDRESS]. (а.с.26). Згідно відмітки на вказаній копії договору, 03.01.1996 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації за позивачем. Дана обставина підтверджується також і інформаційною довідкою КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна» КВ-2014 № 53038 від 07.03.2014 року, а також копією технічного паспорту на спірну квартиру, згідно якого власником квартири зазначено позивача [PERSON] (а.с.6-7, 9, 26). Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на вказану квартиру, вказуючи на те, що він втратив оригінал договору купівлі-продажу квартири, в зв»язку з чим не може в повному обсязі здійснювати свої права власника нерухомого майна. Суд вважає ці доводи позивача обґрунтованими, виходячи з наступного. Згідно довідки Державного архіву м.Києва від 03.04.2014 року № 02-13/П-45/715, документи Біржі малих підприємств на зберігання до Державного архіву м.Києва не надходили (а.с.8). Як вбачається з відзиву відповідача на позовну заяву від 03.06.2014 року № 30-10/5931, згідно документів, наявних в архіві РВ ФДМУ по м.Києву, останнє не може надати договір купівлі-продажу № 1750, оскільки він у регіонального відділення відсутній (а.с.19). Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як визначено ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази в світлі наведених правових норм, суд вважає, що позивачем виконані умови набуття права власності на квартиру, передбачені умовами договору, однак оригінал документу, який засвідчує його право власності було втрачено, в зв»язку з чим права позивача підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на вищевказану квартиру. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved