Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визначення додаткового строку для написання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, мотивуючи позов тим, що після його смерті відкрилась спадщина. При житті, покійний заповітного розпорядження не вчинив, тому наступило спадкування за законом. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на майно покійного батька, так як інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. Однак він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки причини пропуску даного строку пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій пов'язаних із подачею заяви нотаріусу. Крім цього, через невірну консультацію він вважав, що має право оформити спадщину в будь-який час. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, однак надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився. В адресу суду направив заяву, в якій вказав про визнання позову, не заперечував щодо його задоволення, справу просив розглядати у його відсутності. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Ураховуючи наведену норму, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що [INFO] року в с.Королівка Липовецького району Вінницької області помер батько позивача [PERSON], в підтвердження чому є свідоцтво про смерть (а.с.4), та свідоцтво про народження позивача (а.с.5). Після його смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки спадкодавець на випадок своєї смерті заповітного розпорядження не вчинив. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом на спадкове майно, інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. Протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, він заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, як того вимагають ст.ст.1269,1270 ЦК України, з перехідними положеннями, (2004 року) - не подав, причини пропуску даного строку пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій пов'язаних із подачею заяви нотаріусу. Також, через невірну консультацію він вважав, що має право оформити спадщину в будь-який час. У відповідності до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 та ч.3 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України (протягом шести місяців з часу відкриття спадщини) не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому потрібно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до повідомлення Липовецької державної нотаріальної контори, спадкова справа до майна померлого [INFO] року [PERSON] - не заведена, що свідчить про відсутність інших спадкоємців, які б прийняли спадщину. Відповідач позов визнав, про що подав до суду заяву відповідного змісту. На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, тому приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. На підставі ч.3 ст.1272 ЦК України,

Outcome: approved