Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності йому належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. В даному домоволодінні також зареєстрований його син, [PERSON] Відповідач з 2010 року не проживає в належному йому будинку, однак в добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації місця проживання, чим перешкоджає йому в користування будинком. Таким чином позивач не може скористатися своїм правом, а саме отримати пільги, передбачені законом для отримання субсидії, тому звертається до суду з даним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суд Луганської області від 26 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 26.11.2018, до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Новопсковську селищну раду Новопсковського району Луганської області. 26 листопада 2018 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 26.12.2018. Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові відправлення, причини не явки суду не пояснив, відзив на позовну заяву суду не надавав. Представник третьої особи Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі представника Новопсковської селищної ради, рішення просить винести на розсуд суду. Оскільки про час і місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Матеріалами справи встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 20.03.2004 виданого Осинівською сільською радою Новопсковського району Луганської області. З довідки про склад сім'ї, виданої 15.08.2018 виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області за вих. № 1259, вбачається, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає: син [PERSON], [INFO]. Згідно акту підтвердження не проживання, складеного депутатом Новопсковської селищної ради [PERSON], за адресою: [ADDRESS] громадянин [PERSON], [INFO], зареєстрований, але не проживає з 2010 року, що також підтверджують сусіди. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Оскільки матеріалами справи було встановлено, що відповідач є членом сім'ї позивача, втім не проживає з 2010 року, тобто понад один рік без поважних причин в домоволодінні, що належить на праві власності позивачу, договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо винаймання спірного житла відсутні, а подальша реєстрація [PERSON] в належному позивачу будинку створює перешкоди у реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном як власником, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved