Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] в простій усній формі було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримала від [PERSON] кошти у розмірі 15000 доларів США зі строком повернення до 10 червня 2019 року, для ремонту власного будинку, про що відповідачем власноруч було складено відповідну розписку. Грошові кошти відповідач отримала від позивача у момент підписання розписки. 10 червня 2019 року відповідач не повернула позивачу позику, мотивуючи це відсутністю у неї коштів. На сьогоднішній день відповідач повинен повернути позивачу грошові кошти в сумі 15000,00 доларів США, що відповідно до довідки АТ «Кристалбанк2 до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Національного банку України на 12.08.2019 року становить 15000,00 доларів США х25,5 грн. = 382050,50 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , грошові кошти в сумі 15000,00 доларів США (п`ятнадцять тисяч доларів США). та судові витрати у розмірі 3860,00 грн. Позивач в підготовчому зсіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнала, будь-яких клопотань не мала. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст.\~639\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Частиною 2 ст.\~1047\~ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно розписки, 10 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким позивач передавав відповідачу грошові кошти у сумі 15000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 10 червня 2019 року. Відповідач в зазначений в договорі позики строк кошти не повернула. Суд, розглядаючи дану справу, приймає до уваги, що дійсно у відповідача виникло грошове зобов`язання, для якого встановлені певні строки його виконання, і дане зобов`язання боржником не виконано у повному обсязі. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України, такий висновок суду узгоджується із правовою позицією ВП ВС, викладеною в постанові від 23 жовтня 2019 року Справа № 723/304/16-ц Провадження № 14-360цс19. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики грошових коштів від 10 серпня 2017 року в сумі 15000,00 доларів США. В зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1930,00 грн. (3860,00 грн. х 50%). Інші 50% сплаченого позивачем судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved