Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 06 липня 2016 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є, зокрема житловий будинок під номером 7, розташований в селі Потік Миронівського району Київської області по вулиці Соборна. Він, будучиєдиним спадкоємцем померлого за заповітом, спадщину прийняв. Оформити спадкові права на житловий будинок не має змоги, оскільки померлий не мав правовстановлюючого документу на нього. Просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок під номером 7 по вулиці Соборна села Потік Миронівського району Київської області. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві сільський голова [PERSON] просила слухати справу у відсутності представника сільської ради, вказала, що позовні вимоги визнає. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. У судовому засіданні встановлено, що 06 липня 2016 року помер [PERSON]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 362352, виданим 08 липня 2016 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 8 Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] з частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст. 1220 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На випадок своєї смерті [PERSON] 27 червня 2008 року склав заповіт, посвідчений секретарем Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі під номером 112. [PERSON] зазначеного заповіту, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: «Все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде мені належати на день смерті, і на що я за законом матиму право, заповідаю своєму синові [PERSON], [INFO]». Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом померлого 06 липня 2016 року [PERSON], тому у випадку прийняття спадщини він має право отримати свідоцтво про право на спадщину на майно і права, що належали спадкодавцю за його життя, згідно заповіту. [PERSON] зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 46099525 від 09 грудня 2016 року, який приєднано до матеріалів спадкової справи, даний заповіт є чинним. 09 грудня 2016 року, тобто у встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк після смерті [PERSON], позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Спадковим майном є житловий будинок під номером 7 по вулиці Соборна села Потік Миронівського району Київської області. [PERSON] [PERSON], на якій був розташований будинок, перейменована на вулицю Соборна згідно рішення 2 сесії VІІ скликання [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. У матеріалах спадкової справи міститься повідомлення нотаріуса від 01 лютого 2017 року № 125/02-14, за змістом якого перешкодою у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок під номером 7 по вулиці Соборна села Потік Миронівського району Київської області є відсутність документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи [PERSON] № 255/2016. Житловий будинок був побудований у 1967 році. Вказана обставина підтверджується технічним паспортом, який виготовлено 24 вересня 2010 року КП КОР Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації, у якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, має ознаки перепланування, перебудови чи реконструкції. Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих з наступних підстав. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні не відносяться до категорії самовільних. При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. [PERSON] з ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно. Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки. Статтю 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Встановлено, що будинок під номером 7 по вулиці Соборна села Потік Миронівського району Київської області був побудований на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка перебувала у приватній власності спадкодавця [PERSON] Вказані обставини підтверджуються державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 116291, виданим 25 травня 2001 року [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 25. Відповідно до записів погосподарського обліку [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області з 1974 року до дня смерті 06 липня 2016 року головою домогосподарства під номером 7, розташованого по вулиці Соборна села Потік Миронівського району Київської області, був [PERSON]. Вказана обставина підтверджена даними довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області № 02-33/78 від 27 лютого 2017 року. Запис [PERSON] в книгах погосподарського обліку [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області як голови двору підтверджує факт належності житлового будинку під номером 7 по вулиці Соборна села Потік Миронівського району Київської області саме йому. Даним будинком померлий [PERSON] володів та користувався на праві власності. Після смерті [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на будинок набув позивач. Нотаріусом перевірено та встановлено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно у виді житлового будинку під номером 7 по вулиці Соборна села Потік Миронівського району Київської області не здійснена на час звернення позивача за оформленням спадкових прав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. [PERSON] зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними. Оскільки позивач, будучи спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом, має перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю документа, що підтверджує його право власності на житловий будинок під номером 7 по вулиці Соборна села Потік Миронівського району Київської області, порушене право підлягає захисту, питання визначення належності спадкового майна має вирішуватись у судовому порядку. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 3, 6, 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР», ст. 12 Закону України «Про власність», ст. ст. 16, 328, 1216 - 1218, 1222, 1223, 1233, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved