Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись не неналежне виконання відповідачем зобов'язань за укладеним сторонами договором кредиту та наявність заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами. Представник позивача Жбадинський О.М. в судовому засіданні позов підтримав повністю, посилаючись на невиконання відповідачем умов чинного кредитного договору, невиконання поручителем судового рішення та своїх зобов'язань. Відповідач в судовому засіданні позов визнала в частині боргу згідно рішення Макарівського суду, посилаючись на те, що кредит вона отримувала, банк вимагає оплати боргу у доларах, хоч це не відповідає рішенню суду. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив повністю, посилаючись на те, що аналогічний спір вже вирішено іншим судом, який стягнув заборгованість по кредиту із поручителя, а також на неможливість оплати боргу через необґрунтовану позицію банку щодо оплати саме у доларах США. Третя особа проти позову заперечив, посилаючись на аналогічні обставини. Вислухавши відповідача, представників сторін, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 06 червня 2008 року між сторонами ЗАТ «Альфа-банк» та [PERSON] був укладений договір № 490075577, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 10 385,11 доларів США, що підтверджується договором, договорами про внесення змін до нього, анкетою, умовами кредитування, завіреними особистими підписами відповідача копіями паспорта та довідки про ідентифікаційний код. Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України. Квитанцією, меморіальним ордером, виписками по особовому рахунку, іншими матеріалами справи підтверджується факт одержання відповідачем передбачених кредитним договором коштів, що також вказує на виконання умов договору позивачем. Розрахунком заборгованості підтверджується факт невиконання відповідачем умов договору та наявність боргу в розмірі 9 031,32 доларів США, що станом на 05.02.2016 року складається із заборгованості за кредитом розмірі 6 671,03 доларів США, заборгованості по відсоткам в розмірі 2 360,29 доларів США. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач в односторонньому порядку не виконує договорні зобов'язання, на нього в судовому порядку слід покласти обов'язок сплати позивачеві, який є банківською установою, передбачених договором коштів. Направлені позивачем вимоги залишені відповідачем без реагування, що підтверджується листами, поштовими квитанціями. Правовий статус позивача підтверджується статутом, свідойцтвом, банківською ліцензією, іншими матеріалами справи. Оцінюючи доводи відповідача суд приймає до уваги те, що відповідач зустрічного позову не пред'являла, тому суд вирішує справу на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідач у встановленому законом порядку не оспорювала договір від 06.06.2008 року, договір не визнаний недійсним, не має ознак нікчемності, тому він обов'язковий для виконання відповідачем як боржником, що вказує на те, що позовні вимоги грунтуються на законі, а заперечення відповідача не узгоджуються із приписами чинного законодавства. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Станом на час пред'явлення позову відповідачем було допущено порушення умов кредитного договору, порушено графік платежів, що визнається сторонами, внаслідок чого у позивача виникло законне право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, у позивача станом на час пред'явлення позову виникло право звернення до суду із наявними у цій справі позовними вимогами, оскільки боржник прострочив грошове зобов'язання. Поручителем виконання відповідачем кредитних зобов'язань виступив третя особа [PERSON], що підтверджуєтсья договором поруки, іншими матеріалами справи. Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» 85 201 грн. 63 коп., в задоволенні зустрічного позову про оспорення кредитного договору відмовлено, при цьому рішення суду не виконано навіть частково, що підтверджуєтсья судовими рішеннями, визнається сторонами. Частиною 1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Станом на час вирішення справи цивільно-правові зобов'язання як боржника [PERSON], так і поручителя [PERSON] за чинними правочинами і рішенням судів щодо оплати коштів на користь кредитора ПАТ «Альфа-Банк» не виконані, що вказує на порушення прав та озоронюваних законом інтересів позивача, які підлягають судовому захисту. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Згідно з ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 19.12.2011 року по справі № 6-84цс11. Враховуючи викладене вище, доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення із боржника кредитної заборгованості через наявність судового рішення про стягнення коштів із поручителя суперечать закону і не можуть покладатись в основу рішення по цій справі, оскільки це протиправно обмежує позивача у реалізації своїх прав на суовий захист. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач всупереч вимогам ст.ст. 10,11,60 ЦПК України не спростувала доводи позивача, не подавала переконливих, належних і допустимих доказів, її доводи не ґрунтуються на законі, тому заперечення відповідача суд вважає непереконливими.При цьому позовні вимоги грунтуються на законі та зібраних у справі доказах. Враховуючи викладене суд вважає звернення позивача правомірним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Правомірним суд визнає і вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст.88 ЦПК України та підтверджуються наявним в матеріалах справи платіжним дорученням.

Outcome: approved