Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 1996 року він зареєстрований в квартирі [ADDRESS], в якій також зареєстрований та мешкає зі своєю родиною його брат [PERSON]. Основним квартиронаймачем був батько сторін [PERSON], який помер [ADDRESS]. Квартира не приватизована, проте відповідач чинив перешкоди позивачу в користуванні цією квартирою, у зв'язку з чим на підставі лише судових рішень позивач вселився в квартиру. Звернувшись до комунальних підприємств з вимогами про укладання відповідних договорів для внесення плати за спожиті послуги, позивачу було повідомлено, що для цього необхідно визначити порядок користування квартирою між її мешканцями. Тому [PERSON] просив суд визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] і закріпити право користування кімнатою розміром 18,2 кв.м за [PERSON], кімнатою розміром 12,7 кв.м та кімнатою розміром 17,9 кв.м за [PERSON], залишивши інші приміщення у спільному користуванні. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні . Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено в судовому засіданні, заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2015 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року, був задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS], з боку [PERSON] шляхом вселення /а. с. 10-11/. 15 березня 2017 року з КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради надійшов лист від 03 березня 2014 року за вихідним номером 2649, згідно з яким станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні відомості щодо зареєстрованого права власності за адресою: [ADDRESS] /а. с. 41/. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року, яке не було оскаржено та вступило в законну силу 30 грудня 2016 року, у повному обсязі був задоволений позов [PERSON], [PERSON], яка дії в інтересах малолітнього сина [PERSON] до [PERSON], третя особа - виконавчий комітет Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради про виселення [PERSON] з житлового приміщення - квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення /а. с. 45-46/. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи, що станом на день розгляду даної цивільної справи є чинним судове рішення про виселення позивача [PERSON] зі спірної квартири, тобто на даний час в нього відсутнє право користування цією квартирою, у зв'язку з чим позовні вимоги про визначення порядку користування квартирою є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed