Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 03.03.1978 року між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб. З 08.08.1994 року йому (позивачу) та [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS]. 30.09.1994 року вони відчужили, шляхом продажу, вказану квартиру і в цей же день [PERSON], перебуваючи в шлюбі з ним (позивачем) купила квартиру [ADDRESS]. 05.04.2000 року [PERSON] за його (позивача) згодою у формі довіреності від 29.12.1999 року, посвідченої нотаріусом штату Іллінойс США, відповідно до договору міни квартир, відчужила квартиру [ADDRESS] та набула в порядку обміну квартиру [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Він (позивач) звернувся до приватного нотаріуса Кирилюк О.Ю. з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено на підставі ст.57 СК України. Крім нього (позивача) є також спадкоємець за заповітом [PERSON] Він (позивач) відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України має право на успадкування в рівній долі із [PERSON] спадкового майна померлої [PERSON] Він (позивач) від спадщини не відмовляється і бажає її прийняти. Зробити це не може внаслідок порушення приватним нотаріусом Івановим П.Ю. права на власність, а саме, даний нотаріус при посвідченні договору міни квартири не зазначив, що він (позивач) дав згоду своїй дружині [PERSON] на право обміну квартири. За вказаних обставин, вважає, що його право на отримання спадщини за законом порушено, має бути поновлено, у зв'язку з чим і звернувся до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав всі викладені в позові обставини, просив позов задовольнити в повному обсязі. Не заперечував того, що шлюб між позивачем та [PERSON] був розірваний, але це було необхідним для вирішення деяких питань. Зазначив, що позивач підтримував зв'язок з [PERSON], передавав кошти. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували щодо позовних вимог, просили відмовити в задоволенні позову. Просили врахувати надані ними письмові заперечення та те, що у серпні 1995 року позивач виїхав до США, де і проживає по цей час. 24.01.2002 року шлюб між позивачем (за заявою останнього) та [PERSON] був розірваний рішенням Окружного суду округу Кук штат Іллінойс США. 11.02.2011 року [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON], опікуном якого вона була з 1996 року, та з яким і проживала постійно до своєї смерті. Позивач протягом 20 років з [PERSON] не проживав, сім'ї з нею не мав 13 років (розлучився в 2002 році), за спірну квартиру оплати здійснювала власниця [PERSON], про обмін на спірну квартиру знав, але ніяких претензій, вимог про поділ квартири не пред'являв. [PERSON] була єдиною власницею спірної квартири, на законних підставах заповіла її та інше майно відповідачу. Позивач спадкоємцем померлої не являється, був розлучений на момент смерті спадкодавця. Відповідач Приватний нотаріус Іванов Павло Юрійович в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення по справі. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що [PERSON], позивач по справі, перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], їх шлюб було зареєстровано 03.03.1978 року. Згідно договору купівлі-продажу від 30.09.1994 року [PERSON] та [PERSON] продали двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 53,10 кв.м., яка їм належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 08.08.1994 року. В цей же день, 30.09.1994 року [PERSON] згідно договору купівлі-продажу купила однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 32,40 кв.м. В подальшому, 05.04.2000 року [PERSON] здійснила обмін належної їй однокімнатної квартири [ADDRESS] на однокімнатну квартиру [ADDRESS] (спірну). Встановлено та підтверджено обома сторонами, що з 1995 року позивач [PERSON] виїхав до США, де проживає по цей час. Рішенням Окружного суду округу Кук штат Іллінойс США від 24.01.2002 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] був розірваний, справа розглядалася за заявою позивача [PERSON] Вказаний факт розірвання шлюбу сторона позивача не заперечує. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть. За життя, 11.02.2011 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської нотаріальної контори Домашенко В.В., яким заповіла на випадок її смерті все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати і на що вона за законом матиме право, [PERSON] (відповідачу по справі). Встановлено, що [PERSON] згідно Розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації №123 від 25.05.1996 року була призначена опікуном неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Не оспореним є той факт, що [PERSON] з 1995 року проживав разом з [PERSON] до смерті останньої, в тому числі - в спірній квартирі з часу її придбання (з 2000 року). Підставами до позовних вимог позивач зазначив ст.368, 1220, 1223, 1262, 1278 ЦК України і посилається на те, що його право на отримання спадщини порушено. Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором чи законом. По даній справі встановлено, що між позивачем та [PERSON] шлюб було розірвано за заявою позивача в 2002 році, і з того часу до смерті [PERSON] позивач, вже не проживаючи з [PERSON] 20 років, ніяких претензій не мав до поділу майна. Слід відмітити і те, що належна позивачу та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 08.08.1994 року квартира [ADDRESS], була двокімнатна, вона була продана та на ім'я [PERSON] була куплена в цьому ж 1994 році однокімнатна квартира [ADDRESS]. В 2000 році дана квартира була поміняна [PERSON] на спірну однокімнатну квартиру [ADDRESS]. При цьому, з матеріалів справи слідує, що позивач, який 20 років проживає в США, зареєстрований з 2015 року в квартирі [ADDRESS] (це є квартира, яку [PERSON] обміняла на спірну в 2000 році). Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В статті 1261 ЦК України встановлено осіб, які входять в першу чергу спадкоємців за законом, серед яких - діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. Саме на ці статті посилається сторона позивача в обгрунтування своїх позовних вимог та як на підстави для відновлення порушених прав позивача на отримання спадщини після смерті [PERSON] Як зазначалося вище, позивач на час смерті [PERSON] вже 13 років не перебував з нею в зареєстрованому шлюбі, а вже як 20 років не мав спільного господарства з нею, не існувало їх сім'ї, проживали окремо, в різних державах. Викладене свідчить про те, що позивач не може бути визнаний спадкоємцем будь-якої черги, право на спадкування майна померлої [PERSON] не має. Щодо вказаного в позовній заяві відповідача - приватного нотаріуса Іванова П.Ю., враховуючи зміст позовних вимог, підстави законодавства до позовних вимог, суд не вбачає жодного зв'язку вказаного з діями даного нотаріуса і чим саме даний нотаріус порушив права позивача. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку єдиним спадкоємцем щодо майна померлої [PERSON] є відповідач [PERSON] відповідно до заповіту, складеного в 2011 році, згідно якого [PERSON] розпорядилася згідно своєї волі та бажання належним їй на праві власності майном, що відповідає вимогам ст.ст.1233-1236 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed