Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 01.10.2012 року у розмірі 15082,47 гривень. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 243,60 гривень. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 01.10.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 14501,36 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. У порушення зазначених умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 08.02.2014 року виникла заборгованість у сумі 15082,47 грн., із них: заборгованість за кредитом - 9661,47 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 1,26 грн.; штрафи за п.п. 2.2. Генеральної угоди - 4225,34 грн.; а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 694,00 грн. - штраф (процентна складова). Тому зазначена сума заборгованості підлягає стягненню. Представник позивача - Ковалишкін В.В. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідач - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 9661,47 грн. визнав повністю, а позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій по кредитному договору не визнав, посилаючись на те, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про стягнення штрафних санкцій було пропущено строк позовної давності тривалістю в один рік. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню на наступних підставах. 01.10.2012 року між ПАТ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, строком на 6 місяців, на суму 14501,36 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,1% /а.с.5, 6, 7-30/ Відповідно до п. 2.1 та 2.2 вищевказаної Угоди, позивач зобов'язується перед позивачем щомісячно, з 1 по 25 число звітного місяця, протягом шести місяців сплачувати банку по 2416,89 грн. У разі порушення строкі оплати більше ніж на 31 день, заборгованість вважається простроченою, і в результаті чого банк вправі вимагати з відповідача штраф в розмірі 4225,34 грн. Згідно розрахунку наданого позивачем внаслідок порушення зазначених умов договору відповідачем, станом на 08.02.2014 року виникла заборгованість у сумі 15082,47 грн., із них: заборгованість за кредитом - 9661,47 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 1,26 грн.; штрафи за п.п. 2.2. Генеральної угоди - 4225,34 грн.; а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 694,00 грн. - штраф (процентна складова). Так позивачем було здійснено два платежі, останній з яких здійснено 25.11.2012 року в сумі 2420 грн., про що свідчить виписка ПАТ «ПриватБанк» від 07.07.2014 року № 922644 /а.с. 57-58/. Простроченою заборгованість вважається на 32 день після останнього платежу, тобто 26 грудня 2012 року, з якого у позивача виникло право вимоги штрафних санкцій по вищевказаній Генеральній угоді. Таким чином, з 26.12.2012 року у ПАТ «ПриватБанк» виникло право на стягнення з позивача штрафних санкцій в судовому порядку. Згідно до ст. 258 ч. 2 п. 1 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В судовому засіданні позивач посилається на п.п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, яким закріплено строк позовної давності тривалістю у 50 років. Однак, суд критично ставиться до вказаної обставини, оскільки позивачем не надано доказів про надання відповідачем згоди на збільшення позовної давності, як це передбачено ст. 259 ЦК України, відповідно до вимог якої, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Зокрема надані суду Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, а тому не можуть бути прийнятті судом в якості належного доказу збільшення позовної давності. Таким чином, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 06 листопада 2013 року, у справі № 6-116цс13, суд вважає що до спору про стягнення штрафних санкцій застосовується строк позовної давності в один рік, тобто з 26.12.2012 року по 26.12.2013 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся д осуду з відповідними вимогами про стягнення штрафних санкцій по Генеральній угоді - 03.03.2014 року, тобто через 3 місяці і 8 днів після спливу позовної давності. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, суд враховуючи, що відповідач визнає основну суму заборгованості за кредитом, вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитом у сумі 9661,47 грн., та відмовити у стягненні штрафних санкцій, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності, встановлений законодавством України, для звернення до суду вимогами про стягнення неустойки (штрафу, пені). Також, згідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума витрат пов'язаних зі сплатою судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial