Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 11.04.2007 року між сторонами був укладений кредитний договір № 59836-cred, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 4000,00 доларів США строком до 11.04.2008 року. При укладенні договору кредитування сторонами був узгоджений порядок погашення кредиту та розмір процентів за користування кредитними коштами. В позові зазначено, що до теперішнього часу відповідачем умови кредитного договору не виконані, станом на 16.12.2015 року за вказаним кредитним договором нарахована заборгованість в розмірі 8746,90 доларів США, яка складається з : 1806,97 доларів США заборгованість за кредитом, 6939,93 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 11.04.2007 року в розмірі 8746,90 доларів США, що еквівалентно 205114,80 грн., поклавши на відповідача всі судові витрати у справі. Представник позивача у судові засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції за останнім відомим місцем проживання та шляхом виклику через ЗМІ, про що у справі є належні повідомлення; причин неявки суду не повідомляла; заяв про розгляд справи за її відсутністю відповідач до суду не надавала. Оскільки відповідач належним чином повідомлялась про дати розгляду справи і представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Згідно вимог ч. ч. 3, 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти в розмірі та на умовах, вказаних у договорі, а позичальник зобовязується повернути кредит та виплатити відсотки, встановлені договором. Судом встановлено, що 11.04.2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № 59836-cred, за п. 1.3 якого сума кредиту становить 4000,00 доларів США, строк повного погашення кредиту 11.04.2008 року, погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення кредиту, узгодженого сторонами шляхом щомісячних платежів в розмірі 379,09 доларів США (а.с.8). відповідно до п. 3.1 договору, відсотки за кредитом становлять 24% річних, у п. 2.2.2 договору зазначено, що розмір відсотків за користування кредитними коштами визначений в графіку погашення кредиту (а.с.5-6). Вказаний договір скріплений підписами сторін, в ньому зазначені персональні данні відповідача, тому у суду відсутні підстави ставити під сумнів наявність між сторонами кредитних зобов»язань на умовах, визначених в кредитному договорі. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується витягом зі статуту (а.с.13). Позивачем наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 16.12.2015 року, відповідно до якого заборгованість за тілом кредиту становить 1806,97 доларів США, несплачені відсотки за користування кредитом складають 6939,93 долари США, сума комісії, пені та штрафу не нараховувалась (а.с.3). Заборгованість за кредитним договором становить 8746,90 доларів США. Згідно зі ст.. 629 ЦК України, договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином відповідно умов договору. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2013 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Крім того, відповідно до п. 12 вказаної Постанови Пленуму, У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за предявлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. На підставі зазначених правових позицій, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у валюті договору, а саме доларах США. При прийнятті рішення суд враховує, що спірні кредитні відносини виникли 11.04.2007 року, після підписання кредитного договору, строк дії договору до 11.04.2008 року, позивач звернувся до суду з відповідним позовом 01.02.2016 року, але у звязку із відсутністю з боку сторін заяв про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, дане питання судом не перевіряється. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт існування між сторонами договірних кредитних зобов»язань на певних умовах, суду не надано будь яких доказів щодо припинення або розірвання укладеного між сторонами договору або належного виконання відповідачем обов»язків за кредитним договором, позивачем надані належні докази на підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов»язань, приймаючи до уваги те, що відповідач належним чином не повернув кредитні кошти, продовжує ними користуватись, відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами з»явитись до суду та заперечувати проти заявлених вимог, під час розгляду справи сторонами не заявлялось про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності,суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору у валюті кредиту доларах США, зазначивши еквівалент суми в грошовій одиниці України за курсом НБУ, згідно з яким 1 долар США дорівнює 23,45 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним покласти на відповідача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи: 3076,72 грн. сплаченого судового збору (а.с.14) та 555,00 грн. витрати позивача на виклик відповідача в судове засідання через засоби масової інформації.

Outcome: approved