Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом до Саратської райдержадміністрації, Сергіївської сільської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання видати сертифікат на право на земельну частку (пай). Обгрунтовуючи позов зазначив, що 01 березня 1994 року його було прийнято у члени КСП «Сергіївка (на цей час СВК «Сергіївка») Саратського району, працював на посаді головного ветеринарного лікаря підприємства. 08 серпня 1995 року Президентом України було видано Указ «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». 31 травня 1995 року КСП «Сергіївка» було видано державний акт на право колективної власності на землю. До державного акту було подано список громадян-членів КСП, які мали право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай). Але до даного списку його не було включено, та він був позбавлений права на отримання сертифікату. Позивач вказує, що більш десяти років намагався відновити своє порушене право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай), однак посадові особи відповідачів жодним чином не пояснювали свою бездіяльність. Лише 20 липня 2015 року в.о. голови Саратської райдержадміністрації йому було надано відповідь у письмовій формі, що його порушене право на земельну частку може бути захищено у судовому порядку. Під час розгляду справи до участі в справі у якості співвідповідачів було залучено СВК «Сергіївка» (правонаступник КСП «Сергіївка») та головне управління Держгеокадастру в Одеській області. З урахуванням уточненого позову від 18 травня 2016 року позивач просить визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Саратської райдержадміністрації, Сергіївської сільської ради, СВК «Сергіївка» Саратського району про відмову у включенні його до списку, що був доданий до державного акту на право колективної власності на землю для отримання сертифіката на право на земельну частку (пай) незаконною та визнати за ним право на земельну частку (пай) у розмірі 5,00 гектара із землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Сергіївка» на території Сергіївської сільської ради. Позивач та його представник підтримали уточнений позов, просили його задовольнити, надавши пояснення відповідно до поданого позову. Представник Саратської райдержадміністрації позов визнала частково, не заперечувала проти визнання за позивачем права на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Сергіївка». Заперечувала проти визнання бездіяльності РДА неправомірною, оскільки після прийняття згаданого Указу Президента України районні адміністрації лише видавали сертифікати на право на земельну частку (пай) згідно списків, які надавалися сільськими радами та сільгоспідприємствами. Будь-якої бездіяльності або неправомірних дій щодо позивача адміністрація не допускала. Представник Сергіївської сільської ради під час розгляду справи позов визнала, не заперечувала проти його задоволення в частині визнання за позивачем права на земельну частку (пай). У дане судове засідання представник ради не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник СВК «Сергіївка» позов визнав в частині того, що позивач, як член КСП «Сергіївка» має право на земельну частку (пай), не заперечував той факт, що [PERSON] на час паювання земель мав право на отримання сертифікату. Пояснив суду, що у травні 1996 року [PERSON] подавав керівництву КСП «Сергіївка заяву про включення його до списку громадян-членів КСП, які мають право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай). На той час рішення за його заявою не було прийняте, чому його не було включено до списку на цей час невідомо, документи не збереглись. Вважає, що позивачу з 1996 року достеменно було відомо про його порушене право, тому просив застосувати позовну давність і відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Представник Держгеокадастру позов не визнала та зазначила, що Держгеокадастр розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення, і не розпоряджається землями колективної власності сільськогосподарського призначення. Жодних неправомірних дій або бездіяльності щодо позивача не було допущено, жодного документу розпорядчого характеру стосовно позивача Держгеокадастром не було прийнято. Тому, просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до головного управління Держгеокадастру. Заслухавши пояснення позивача, представника, представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно п. 5 Указу документом, що посвічує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), який видавався районними (міськими) державними адміністраціями. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Сертифікат на право на земельну частку (пай) позивач не отримав, що не позбавляє його права на земельну частку (пай), яке існує в нього з часу отримання КСП «Сергіївка» державного акту на право колективної власності на землю, тобто з 31 травня 1995 року. 25 жовтня 2001 року Верховною Радою України прийнято новий Земельний кодекс України ( набрав чинність з 01 січня 2002 року), яким не передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 розділу Х Перехідних положень нового Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 8 розділу Х Перехідних положень нового ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери із їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому ст. 25 та ст. 118 цього Кодексу. Отже, відповідно до ч. 2 ст. 8 розділу Х Перехідних положень чинного Земельного кодексу України позивач має право на приватизацію земельної частки (пай). Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 01 березня 1994 року [PERSON] прийнятий у члени КСП «Сергіївка» Саратського району Одеської області (а.с.9). Державний акт на право колективної власності на землю видано колективному сільськогосподарському підприємству «Сергіївка» Саратського району Одеської області 31 травня 1995 року (а.с.6-8). Відповідно до копії Статуту, сільськогосподарський виробничий кооператив «Сергіївка» (с. Сергіївка Саратський район Одеська область) утворений у процесі реорганізації колективного сільськогосподарського підприємства «Сергіївка» та є його правонаступником (а.с.149-165). В списках громадян - членів КСП, наданих до державного акту на право колективної власності на землю [PERSON] не було включено, сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не видано (а.с.114-148). З інформаційного листа головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 19 травня 2016 року вбачається, що 911 громадян-членів КСП «Сергіїївка» отримали сертифікати на право на земельну частку (пай). 911 особам взамін сертифікатів були видані державні акти на право власності на земельні ділянки. Станом на травень 2016 року, на території Сергіївської сільської ради Саратського району залишились землі колективної власності у розмірі 351,9 гектар не розподілені між членами КСП «Сергіївка», які підлягають поділу (а.с.108-109). Зазначене свідчить про те, що серед нероподілених земель колективної власності є і належна позивачу земельна частка (пай). У липні 2015 року [PERSON] вперше звернувся із заявою до Саратської райдержадміністрації щодо реалізації свого права на земельну частку (пай). 20 липня 2015 року Саратська райдержадміністрація надала позивачу лист - роз'яснення щодо захисту порушеного права на отримання земельної частки (пай) із земель колективної власності СВК «Сергіївка» Саратського району Одеської області (а.с.10-11). Зазначений лист він обґрунтовано вважав відмовою в реалізації свого права на земельну частку (пай), у зв'язку з чим 11 серпня 2015 року звернувся з позовом до суду. Таким чином, про порушення свого права на приватизацію земельної частки (паю), у порядку визначеному ч.2 ст. 8 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, позивач дізнався у липні 2015 року, а в серпні 2015 року звернувся до суду із зазначеним позовом, тому не пропустив трирічний строк позовної давності, визначений у ст. 257 ЦК України. Твердження представника СВК «Сергіївка» про те, що позивач дізнався про своє порушене права у травні 1996 року при подачі заяви про включення його до списку громадян на отримання сертифікатів на право на земельну частку (пай) є необгрнутованими. Наданий суду витяг з протоколу засідання правління КСП «Сергіївка» свідчить про те, що на засіданні правління розглядалась така заява, однак позивача на засідання не було запрошено, будь-якої письмової відповіді щодо прийнятого правління рішення йому не надсилалась. До того ж, Саратська райдержадміністрація, Сергіївка сільська рада, СВК «Сергіївка» визнали позовні вимоги позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України зазначене є підставою для задоволення позову, оскільки таке визнання позовних вимог не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов [PERSON] в частині визнання за ним права на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Сергіївка» на території Сергіївської сільської ради підлягають задоволенню. Вимоги позивача щодо визнання незаконною бездіяльність відповідачів не підлягає задоволенню, оскільки включення осіб до списків громадян, які додавалися до державного акту на право колективної власності на землю не входило до компетенції райдержадміністрації, сільської ради, управління Держгеокадастру.

Outcome: partial