Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 вересня 2016 року помер чоловік позивача - [PERSON]. За життя [PERSON], набув у власність земельну ділянку, площею 0,041 га, надану для ведення колективного садівництва з цільовим призначенням: 0,0352 га - багаторічні насадження; 0,0058 га - під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами. Зазначена земельна ділянка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Піщанська сільська рада, с/т «Озон», вул. Горіхова, 38. На означеній земельній ділянці [PERSON], протягом 1989 року здійснив побудову садового будинку з господарськими спорудами, що складається з: садового будинку літ. А (1 - кухня, 2 - санвузол, 3 - літня кімната, І - коридор, II - коридор, 4 - коридор, 5 - літня кімната, III - веранда), загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., вбиральні літ. Б, сараю літ. В, літнього душу літ. Г, навісу літ. Д, навісу літ. Е, колонки літ. к, зливної ями літ. я, хвіртки №1, воріт №2, огорожі №3-4, замощення І. Але право власності на вказаний садовий будинок з господарськими спорудами зареєстровано не було. Після смерті чоловіка позивач звернулась до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину. 14 квітня 2017 року позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за законом серії НМО №002727, видане державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] на земельну ділянку № 38 площею 0,041 га у межах згідно з планом, розташованої у с/т «Озон» Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON] Також, у вказаному свідоцтві зазначено про відсутність у Державному земельному кадастрі обмеження щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням. А також вказано місце розташування земельної ділянки: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Піщанська сільська рада, с/т «Озон», вул. Горіхова, 38. Одночасно, розглянувши подані документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок №38, що розташований на території садового товариства «Озон» по вул. Горіхова, Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. Вказуючи, що відмова нотаріуса порушує її спадкові права, позивач звернулася з позовом до суду. Судом в судовому засіданні 11 грудня 2017 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано спадкову справу після смерті [PERSON], отриману судом 29 січня 2018 року. Позивач до суду не з`явилася, надавши заяву, в якій підтримала позов та просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не подавав. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності, пояснення на позов не подавав. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 02 вересня 2016 року помер чоловік позивача - [PERSON] /а.с.10, 11/. За життя [PERSON], набув у власність земельну ділянку, площею 0,041 га, надану для ведення колективного садівництва з цільовим призначенням: 0,0352 га - багаторічні насадження; 0,0058 га - під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами. Зазначена земельна ділянка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Піщанська сільська рада, с/т «Озон», вул. Горіхова, 38 /а.с.12, 13/. На означеній земельній ділянці [PERSON], будучи членом с/т «Озон» Піщанської сільської ради на підставі рішення Новомосковського виконкому 257 від 07 березня 1987 року протягом 1989 року, сплативши пайовий внесок в повному обсязі, здійснив побудову садового будинку № 38 з господарськими спорудами, що складається з: садового будинку літ. А (1 - кухня, 2 - санвузол, 3 - літня кімната, І - коридор, II - коридор, 4 - коридор, 5 - літня кімната, III - веранда), загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., вбиральні літ. Б, сараю літ. В, літнього душу літ. Г, навісу літ. Д, навісу літ. Е, колонки літ. к, зливної ями літ. я, хвіртки №1, воріт №2, огорожі №3-4, замощення І /а.с.14,15-17, 18/. Але право власності на вказаний садовий будинок з господарськими спорудами не зареєстрував /а.с.35/. Як свідчить надана суду копія спадкової справи, після смерті [PERSON] позивач 19 жовтня 2016 року звернулась до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину. 14 квітня 2017 року позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за законом серії НМО № 002727, видане державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] на земельну ділянку № 38 площею 0,041 га у межах згідно з планом, розташовану у с/т «Озон» Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON] Також, у вказаному свідоцтві зазначено про відсутність у Державному земельному кадастрі обмеження щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням, вказано місце розташування земельної ділянки: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Піщанська сільська рада, с/т «Озон», вул. Горіхова, 38. Також, розглянувши подані документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок № 38, що розташований на території садового товариства «Озон» по вул. Горіхова, Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують належність майна спадкодавцеві та реєстрації за спадкодавцем майна /а.с.39/. Розглядаючи позовні вимоги суд виходить з наступного. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також, згідно з абз. 2 п.3.1 Наказу Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 95 від 19 березня 2013 року «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. У відповідності до п.4.1 Наказу державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13 грудня 1995 року «Про затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» (який був чинним станом на дату створення майна), оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку N 12 членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об'єднання, які повністю внесли свої пайові внески. В зв'язку з наведеним, з огляду на те, що спадкодавцю за життя належала земельна ділянка, на якій останній збудував садовий будинок, і згідно технічного паспорту на означений садовий будинок, датою будівництва є 1989 рік повністю сплатив пайовий внесок, як член садівничого товариства, суд приходить до переконання, що [PERSON] повністю вніс пайовий внесок, однак свідоцтво про право власності не отримав, внаслідок чого був власником спірного садового будинку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, оскільки наданими суду доказами в своїй сукупності підтверджується факт набуття спадкодавцем за життя спірної земельної ділянки, будівництво до 1989 року на ній садового будинку, сплату пайового внеску в садівничому товаристві, відповідач, через смерть спадкодавця та в звязку зі змінами в законодавстві щодо реєстрації права власності на земельні ділянки не має можливості отримати правовстановлюючі документи, здійснити реєстрацію права власності, враховуючи, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом своєчасно звернулася з заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців судом не встановлено, підставою відмови у видачі свідоцтва про право власності нотаріусом вказано відсутність належних правовстановлюючих документів, чим порушуються спадкові права позивача, інші особи, які мають право на спадщину за законом чи заповітом, у відповідності до матеріалів спадкової справи, з урахуванням доказів, отриманих судом відсутні, суд приходить до висновку, що аргументи позивача обґрунтовані, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, норми права, на які посилається позивач в обґрунтування позову підлягають застосуванню до даних правовідносин і наявні підстави для визнання за позивачем права власності на майно, належне померлому в порядку спадкування за законом, а тому - позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved