Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом 23.04.2014 року та в обґрунтування позовних вимог послався на наступне. [PERSON] за договором позики передав позичальнику [PERSON] гроші в сумі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень. На підтвердження, при фактичному одержанні вказаної суми, позичальником надано розписку від 10.01.2013 року на суму 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень. У розписці Відповідач зобов'язався віддавати грошові кошти протягом 24 місяців, з січня 2013 р. по січень 2015 р. в сумі 1042 гривень з 25 - 30 число кожного місяця Проте, в зазначений термін і до теперішнього часу Відповідач свого зобов'язання не виконує. 09 квітня 2014 року Позивачем на адресу Відповідача була направлена вимога про повернення боргу в сумі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень, протягом семи днів з дня отримання вимоги, але відповідач, відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов'язання передбачені договором щодо повернення позики. За таких обставин позивач вимушений звернутися до суду. Відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив суд розглянути справу в його відсутність. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за договором позики передав позичальнику [PERSON] гроші в сумі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень, що підтверджується розпискою від 10.01.2013 року на суму 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень, згідно якої Відповідач зобов'язався віддавати грошові кошти протягом 24 місяців, з січня 2013 р. по січень 2015 р. в сумі 1042 гривень з 25 - 30 число кожного місяця. В зазначений термін і до теперішнього часу Відповідач свого зобов'язання не виконує. Станом на 30.03.2014 р. суму позики в загальному розмірі 15630 (п'ятнадцять тисяч шістсот тридцять) гривень (1042 * 15 міс), 3% річних від суми боргу складає 537 грн. Загальна сума боргу станом на 01.05.2014 р. становить 25 537 (двадцять п'ять тисяч п'ятсот тридцять сім) грн. Суд вважає дані вимоги обґрунтованими, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved