Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення з відповідачки на його користь боргу в сумі 150 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачка в період з 03.12.2007 року по 23.11.2011 року взяла в борг грошові кошти в розмірі 8700 доларів США та 5500 грн.., про що складено відповідні розписки, та зобов'язувалась повернути вказані кошти за першою вимогою. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням повернути кошти, але до сьогоднішнього часу борг не повернуто. Позивач надав до суду уточнення до позовних вимог, згідно яких частина богру відповідачкою повернута, тому станом на 16.02.2015 року сума невідшкодованого боргу в національній валюті складає 150 000 грн., позовні вимоги просив задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, просила надати їй можливість розраховуватися частинами. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. 01 листопада 2011 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача в борг 3000 доларів США, які зобов'язувалась повернути при першій вимозі, про що власноручно склала розписку (а.с. 6). 10 травня 2011 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача в борг 3500 доларів США, які зобов'язувалась повернути при першій вимозі, про що власноручно склала розписку (а.с. 7). 03 грудня 2007 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача в борг 1000 доларів США, які зобов'язувалась повернути при першій вимозі, про що власноручно склала розписку (а.с. 8). 23 листопада 2011 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача в борг 1200 доларів США, які зобов'язувалась повернути при першій вимозі, про що власноручно склала розписку (а.с. 9). 15 червня 2008 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача в борг 5500 грн. під 3% щомісячно, які зобов'язувалась повернути при першій вимозі, про що власноручно склала розписку (а.с. 10). 16 грудня 2014 року позивачем направлено на адресу позивачки лист-вимогу щодо повернення нею взятих у борг коштів (а.с. 12). Згідно поштового повідомлення, вказаний лист відповідачка особисто отримала 18.12.2014 року (а.с. 11). З довідки, виданої Бобринецьким відділенням Кіровоградської ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль», № Р4-В88/28 від 18 лютого 2015 року встановлено, що офіційний курс долара США станом на 16.02.2015 року складає 26,5000 грн. за 1 долар США (а.с.36). Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином та у строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також інших актів законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладений з моменту передачі грошей. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наявність у позивача розписки про отримання відповідачкою позики та відсутність доказів, які б могли свідчити првиконання нею як позичальником своїх зобов'язань за вказаним договором, є підставою для висновку про невиконання зобов'язання відповідачкою за договором позики. Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до змісту ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Згідно змісту ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України. Враховуючи вищевикладені обставини та положення зазначених статей Цивільного Кодексу України, суд прийшов до висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідач добровільно зобов'язання не виконав, відтак, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved