Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 15.06.2000 року [PERSON] набув права власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно в тому числі і на вказаний житловий будинок з земельною ділянкою, після його смерті було відкрито спадкову справу № 43950084. Єдиним спадкоємцем за законом є його син, відповідач, [PERSON] 17 червня 2008 року відповідач видав довіреність позивачу для оформлення на його ім`я спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , однак в зв`язку з допущеними грубими порушеннями у виданій довіреності було неможливо учинити будь які дії від імені [PERSON] . Після з`ясування даної обставини між сторонами виникла усна домовленість згідно якої відповідач повинен був приїхати до України та оформити спадкове майно, крім того сторони уклали усний договір купівлі-продажу житлового будинку в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,15 га, для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, з погодженням всіх істотних умов договору, зокремо була узгоджена вартість вказаного домоволодіння та сплачена позивачем відповідачу 3 000 дол. США, на підтвердження чого є розписка. Відповідач зі свого боку передав позивачу ключі від домоволодіння та наявні документи. Однак минуло 11 років відповідач передумав приїздити та оформляти документи на житло. Відповідач не висуває жодних заперечень чи сумнівів, що вказане домоволодіння та земельна ділянка є власність позивача. В зв`язку з тим, що минуло багато часу, домоволодіння та земельна ділянка, на даний час є не переоформленими, зв`язатися з відповідачем неможливо так як він проживає в Російській Федерації, позивач просить визнати дійсним вищенаведений договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , та визначити за ним право власності на вказане майно. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив позовні вимоги задовільнити та визнати договір купівлі-продажу укладеним та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,15 га, для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 15.06.2000 року, Сумською районною держнотконторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті [PERSON] , а саме на приватизовану земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходиться в [ADDRESS] , для ведення особистого підсобного господарства та для обслуговування житлового будинку (а.с.15). Також, 15.06.2000 року, Сумською районною держнотконторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті [PERSON] на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . (а.с.16). Вказані свідоцтва підлягають реєстрації в Сумському ООБТІ і Хотінській селищній раді. Відомості, щодо подальшої їх реєстрації в матеріалах справи відсутні. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , відповідач є сином [PERSON] , (а.с.14). Згідно довідки Хотінської селищної ради № 1244 від 12.06.2008 року, померлий [PERSON] , проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] , заповіт від імені [PERSON] виконкомом Хотінської селищної ради не посвідчувався. (а.с.17). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Так, статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси лише у спосіб, що визначений законами України. При цьому, відповідно до ч.1 ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. 17.06.2008 року [PERSON] видав доручення на [PERSON] , для оформлення спадкового майна після смерті його батька [PERSON] (а.с.18), однак жодних дій позивачем чи відповідачем для прийняття в установленому порядку спадкового майна після смерті [PERSON] не було вчинено. Відомостей про прийняття відповідачем спадщини після смерті батька [PERSON] , а саме житлового будинку в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,15 га, для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями домоволодіння суду не надані. Згідно технічного паспорта на домоволодіння [ADDRESS] , від 12.02.1992 року, в графі власників домоволодіння запзначені: [PERSON] , та [PERSON] (а.с.24-36). Виходячи з наведених норм закону та проаналізувавши письмові докази, суд приходить до переконння, що у [PERSON] не виникло права власності на спірне майно, оскільки останній, в установленному законі порядку не прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , отже і розпоряджатися ним (продавати, дарувати чи інші дії) він немає права. Крім того, згідно розписки від 06.01.2008 року позивач передав відповідачу суму 3 000 дол. США, як завдаток, та зі слів позивача це може бути підтвердженням укладення усного договору купівлі-продажу вказаного домоволодіння разом із земельною діялнкою. Однак дана розписка не може бути взята як доказ укладення договору, так як в ній відсутні будь які відомості щодо предмету її укладення, передачу та отримання коштів (а.с.19). Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено у ч.1.ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Вимогами ст.. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до вимог ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однак, у даному випадку, між сторонами взагалі не було укладено будь-якого договору купівлі-продажу спірного домоволодіння та земельної ділянки у письмовій формі, та не надано його копію суду, а також вимоги перед судом щодо визнання дійсним попереднього договору купівлі-продажу, у зв`язку із відсутністю його нотаріального посвідчення, не ставляться. Натомість, позивач просить суд визнати за ним право власності на житлового будинку в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,15 га, для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями враховуючи усну угоду між ними та розписку відповідача, в якій не зазначено жодних відомостей, мотивуючи ці дії власним тлумаченням укладеного зобов`язання та фактом передачі відповідачем документації на домоволодіння. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed