Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який потім уточнив (а.с.45) та просив суд ухвалити рішення, яким визнати частково недійсним договір дарування серії АВН № 046149 від 16.02.2001 року будинку [ADDRESS] Біляївського району Одеської області, зареєстрованого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області у реєстрі за №369, а також зареєстрованого в Августівській сільській раді в по господарської книзі за №1857 та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.03.2006 року та внести зміни у п.1 договору вказавши «розташованих на земельній ділянці площею 0,212 га в тому числі: сільськогосподарських угідь - 0,147 гектарів; з них: рілля - 0,147 гектарів; під будівлями, лісами та іншими угіддями - 0,065 гектарів, що належить дарувальнику [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії 1-ОД №014271, виданого Августіської сільською радою Біляївського району Одеської області 26.10.2000 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності за №1436, також визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом на ім'я [PERSON] та визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом ВЕО №490971 на ім'я позивача, також визнати за позивачем право власності на спадщину після смерті його батька [PERSON] - земельну присадибну ділянку в розмірі 0,212 га при будинку [ADDRESS] Біляївського району Одеської області. Свої вимоги мотивує тим, що позивачу на праві приватної власності належить будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] Біляївського району Одеської області та розташований на земельній ділянці площею 2000 кв.м. на підставі договору дарування. [INFO] батько позивача помер і Біляївська державна нотаріальна контора відкрила спадкову справу і тільки тоді позивачу стало відомо, що присадибна ділянка приватизована батьком ще в 2000 році. Біляївська нотаріальна контора видала свідоцтва на право власності на присадибну ділянку позивачу та відповідачці. Позивач звертався до приватизаційних органів з заявою про виготовлення йому державного акту на землю, але тільки в червні 2013 року йому було відмовлено в приватизації з поверненням документів та рекомендовано звернутись до суду, так як свідоцтва про право на спадщину є незаконними. Договір дарування землі одночасно з договором дарування будинку не був оформлений, помилка була допущена нотаріусом при оформлені договору дарування будинку по причині того, що сільська рада вказала у своїй довідці, що земля належить сільської раді, як вказано в договорі дарування, і тому не був оформлений договір дарування земельної ділянки. Крім того, під час розгляду у суді справи за позовом позивача до Августівської сільської ради, [PERSON] про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на земельну ділянку, [PERSON] стало відомо, що ще 04.08.1989 р. його батько зробив заповіт на користь позивача на все майно, який станом на 28.10.2013 р. не змінювався і не відмінявся. Тому про те, що порушено право позивача на присадибну ділянку йому стало відомо тільки в червні - грудні 2013 року. У судовому засіданні позивач та його представник на позовних вимогах наполягали та просили їх задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні, при цьому також посилалася на письмові заперечення (а.с.134-136). Також просила відмовити у позові на підставі спливу позовної давності. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона являється дружиною позивача та про заповіт вона дізналася в 2013 році в суді, також пояснила, що в жовтні місяці 2013 року в сільській раді підняли архів і видали їй заповіт, її чоловік не знав про заповіт до 2013 року та [PERSON] відмовився від спадку на користь позивача. Свідок пояснила, що на кладовищі відповідачка була зі свою матір`ю, також вона була на обіді про спадок вони не розмовляли за обідом. Свідок [PERSON] пояснила, що її чоловік [PERSON] був спадкоємцем на спадок за законом та відмовився від спадку на користь позивача, у нього не було претензій до спадку, він добровільно відмовився та вважала, що сторонам було відомо про заповіт, який був складений ще в 1986 році, але їй не відомо на що саме складений заповіт, спір між сторонами був за землю, яка була подарована в 2001 році. Свідок вказала, що відповідачка була на кладовищі потім вона поїхала на обід зі своєю матір`ю, на сомом обіді вона не чула розмов про спадок. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач по справі це її сусід, з сім`єю [PERSON] вона знайома з 1979 року, на похованні вона допомагала готувати, відповідачку з її матір`ю вона бачила на кладовищі, також вони були на обіді, розмови про спадок не було та в той день у позивача в руках не було документів, пояснила, що чула, як відповідачка з матір`ю говорили, що по землі буде прямий хід через огород, пояснила, що для неї однаково, що договір дарування, що заповіт. Свідок [PERSON] пояснив, що позивач являється його вітчимом, він проживає в одному будинку з вітчимом, також проживав з дідусем, за життя дідусь та бабуся оформили документи, які саме він не знав, вказав, що відповідачка була на обіді зі своєю матір`ю, відповідачка і позивач сиділи і спілкувались, але позивач ніяких документів не показував, він знав, що все було переписано на позивача, але ніяких документів не бачив, тільки чув про них. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідачка це її мати, заповіт та договір дарування були оформленні на діда [PERSON], про заповіт він їй особисто сказав, він приходив до них додому 2-3 роки назад, він приносив їм гроші за ділянку, хотів її викупити, але гроші ніхто не брав, так як їм потрібна ділянка, повідомила, що їй відомо, що був складений заповіт дідусем [PERSON], також вчора вона зі своєю матір`ю приходили до позивача і він сказав, що є заповіт, крім того про заповіт вона знала зі слів своєї матері. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює секретарем Августівської сільської ради з 06.06.2001 року та вказала, що позивач в сільській раді був зі своєю дружиною, це було в 2013 році, як вказано в довідці, у них в сільській раді документів підтверджуючих право власності не було та вона не знала про наявність заповіту, про це вона дізналась із запиту суду. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.04.2005 року (а.с.22). Після його смерті залишилась спадщина - земельна ділянка площею, 0,212 га, яка належала йому на підставі державного акту серії І-ОД №014271 від 26.10.2000 року (а.с.80). Відповідно до договору дарування від 16.02.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №369, серії АВН №046149 та посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області, [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], розташований на земельній ділянці площею 2000 кв.м., що закріплена за Августівською сільською радою Біляївського району Одеської області (а.с.23) та відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10209973 від 27.03.2006 року (а.с.24). 15.05.2007 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2\\3 частини спадкового майна, яке складається з: земельної ділянки площею, 0,212 гектарів, в тому числі: сільськогосподарських угідь - 0,147 гектарів, з них: рілля - 0,147 гектарів; під будівлями, лісами та іншими угіддями - 0,065 гектарів, що розташована на території Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області в [ADDRESS], у тому числі з урахуванням 1/3 частини спадкового майна від якого відмовився [PERSON] (а.с.25), а 13.05.2007 року свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину цієї ж земельної ділянки отримала [PERSON] (а.с.87). Згідно заповіту від 04.08.1989 року, зареєстрованого в реєстрі за №42 [PERSON] заповідав все своє майно [PERSON] (а.с.126). З довідок Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1608 від 01.09.2014 року та № 1994 від 14.11.2014 року вбачається, що копію вказаного заповіту [PERSON] одержав 28.10.2013 року з архівних справ виконавчого комітету Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області (а.с.125,130). Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а ч.1 ст.261 вказаного кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд не може погодиться з доводами відповідачки щодо відмови в задоволенні позову, так як сплинув строк позовної давності, а в іншій частині закрити провадження по справі, оскільки 09.09.2013 року [PERSON] звертався до Біляївського районного суду Одеської області з позовними вимогами щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого на ім'я [PERSON], визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом виданого на ім'я [PERSON], визнання за позивачем права власності на спадщину після смерті [PERSON] - земельну присадибну ділянку в розмірі 0,212 га за адресою: Одеська область, Біляївський район, [ADDRESS]. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.12.2013 року в позові було відмовлено з посиланням на пропуск позовної давності. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.02.2014 року апеляційну скаргу було відхилено і рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18.06.2014 року касаційну скаргу [PERSON] було відхилено. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] дійсно раніше звертався до суду з зазначеним вище позовом та, як зазначалося вище, йому в позові було відмовлено з посиланням на пропуск позовної давності, рішення першої інстанції було залишено без змін апеляційним та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ (а.с.13-15, 112-116, 118-119). Разом з тим, не було предметом судового дослідження посилання [PERSON] на існування заповіту від 04.08.1989 р., яким його батько заповідав на користь позивача все майно, вказаний заповіт станом на 28.10.2013 р. не змінювався і не відмінявся. Тому суд приходить до висновку, що строк позовної давності не минув, оскільки, як вбачається з довідок Августіськї сільської ради Біляївського району Одеської області, копію заповіту було видано [PERSON], 28.10.2013 року з архівних справ виконавчого комітету Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області, що також підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], а також сам позивач. Суд критично ставиться до показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки останнім було відомо про існування документів на будинок та земельну ділянку, однак яких саме вони не знали та плутали договір дарування з заповітом. Також суд не приймає до уваги показів свідка [PERSON], оскільки [PERSON] є її матерію та свідок зацікавлена в розгляді даного спору на користь її матері. На підставі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суду не було доведено з боку відповідачки належними та допустимими доказами того, що позивач раніше був обізнаний щодо існування заповіту, складеного його батьком 04.08.1989 р., про який позивач дізнався у 2013 р. Як вбачається з позову, позивач просить визнати частково недійсним договір дарування серії АВН № 046149 від 16.02.2001 року будинку [ADDRESS] Біляївського району Одеської області, зареєстрованого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області у реєстрі за №369, а також зареєстрованого в Августівській сільській раді в по господарської книзі за №1857 та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.03.2006 року та внести зміни у п.1 договору вказавши «розташованих на земельній ділянці площею 0,212 га в тому числі: сільськогосподарських угідь - 0,147 гектарів; з них: рілля - 0,147 гектарів; під будівлями, лісами та іншими угіддями - 0,065 гектарів, що належить дарувальнику [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії 1-ОД №014271, виданого Августіської сільською радою Біляївського району Одеської області 26.10.2000 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності за №1436. Разом з тим вказана вимога не ґрунтується на законі, тому задоволенню не підлягає. Крім того, позивач просить визнати за ним право власності на спадщину після смерті його батька [PERSON] - земельну присадибну ділянку в розмірі 0,212 га при будинку [ADDRESS] Біляївського району Одеської області. Суд приходить до висновку, що вказана вимога позивача є передчасною, оскільки згідно діючого законодавства позивач може звернутись до відповідних державних органів щодо оформлення свого права власності на спадкове майно та у разі виникнення між сторонами спору, позивач може звернутись до суду за захистом своїх прав. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial