Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 253 436, 46 грн., проценти за користування позикою в розмірі 128\~991,55 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 22\~788,24 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26.10.2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до вказаного договору позивач передав у власність відповідача грошову суму в розмірі 10\~000,00 доларів США, про що відповідачем було власноручно написано відповідну розписку. Відповідно до розписки відповідач зобовязувався повернути гроші до 26.04.2013 року, однак відповідач грошові кошти за договором позики не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість, у тому числі і за процентами за користування позикою. Позивач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Від позивача до суду надійшла заява, в якій він просить суд справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує. Суд, дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, приходить до висновку, про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Згідно ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.10.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до вказаного договору позивач передав у власність відповідача грошову суму в розмірі 10\~000,00 доларів США, про що відповідачем було власноручно написано відповідну розписку. Відповідно до розписки відповідач зобовязувався повернути гроші до 26.04.2013 року, однак відповідач грошові кошти за договором позики не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість, у тому числі і за процентами за користування позикою. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладений з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Даний обов'язок відповідач не виконав. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що договір позики був укладений в іноземній валюті, а саме: 10 000 доларів США, еквівалент суми боргу в національній валюті (гривні), по курсу НБУ станом на 25.04.2016 року, складає: 253\~436, 46 грн. (із розрахунку 2534,3646 грн. за 100 доларів США), проценти за користування позикою (за період з 27.10.2012 року по 25.04.2016 року) складають 128\~991, 55 грн., 3 % річних від простроченої суми боргу (за період з 27.10.2012 року по 25.04.2016 року) складають 22\~788, 24 грн. Отже, загальна сума яка підлягає стягненню складає - 405 216 грн. 25 коп. Таким чином суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зі змінами та доповненнями ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем складає 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 551,20 грн. та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що складає 6890,00 грн. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», зі змінами та доповненнями від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди 1 та 2 груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 1-го відсотку від ціни позову,яка складає 405\~216,25 грн., що складає 4052,16 грн.

Outcome: approved