Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 06 листопада 2015 року квартири №261а, загальною площею 13,81 кв.м., яка складає 395/1000, а саме 13,81 кв.м. загальної площі житлового блоку у гуртожитку кімнати №261а, 261в по вул. Піонерській, буд.3 в м. Одесі та визнання права власності на вищезазначену квартиру. При цьому він посилається на те, що 06 листопада 2015 року між позивачем у справі [PERSON] та відповідачем [PERSON], в особі [PERSON] був укладений договір купівлі продажу квартири №261а, яка складає 395/1000, а саме 13,81 кв.м. загальної площі житлового блоку у гуртожитку кімнати №261а, 261в по вул. Піонерській, буд.3. Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 06 листопада 2015 року [PERSON] отримав за квартиру грошові кошти у розмірі 75 000,00 (сімдесят пять) тисяч гривень та зобовязався в строк до 01 грудня 2015 року зявитися до приватного нотаріуса для здійснення державної реєстрації правочину та переходу права власності в державному реєстрі прав на нерухоме майно. Оригінали документів (розпорядження, свідоцтво та технічний паспорт) були передані [PERSON]. Проте свої зобовязання зявитись до нотаріальної контори для здійснення переоформлення квартири [PERSON], або її представник - [PERSON] не виконали, в звязку з чим позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Позивачка в судове засідання не зявилася, звернулася до суду з заявою розгляд справи за її відсутності та наполягала на задоволенні її позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка та її представник в судове засідання не з'явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи представник відповідачки повідомлений належним чином у встановленому порядку (згідно\~ст. 74 ЦПК України), поважних причин щодо своєї неявки суду не представив. З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача з матеріалами справи був ознайомлений та надав заяву до суду про те, що він не заперечує щодо вирішення справи за його відсутністю та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ч. 4\~ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-226 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 10 червня 2015 року громадянка [PERSON] наділила повноваженнями [PERSON] бути її представником у всіх державних установах та організаціях України з питань приватизації квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та за правом її відчуження та отримання грошових коштів за вищезазначену квартиру. На громадянина [PERSON] була оформлена довіреність 05АА1347741, яка посвідчена нотаріусом міста Махачкали Республіки Дагестан Зіявутдиновою [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №3-2205. Довіреність від 10 червня 2015 року наділила повноваженнями [PERSON] отримувати Свідоцтво про державну реєстрацію права власності та усіх необхідних документів, правом продажу зазначеної квартири та правом отримання грошових коштів від її продажу. Довіреність була видана на три роки з правом передоручення повноважень на інших осіб. 16 вересня 2015 року [PERSON] був отриманий технічний паспорт на квартиру №261а, яка знаходиться в м. Одесі по вул. Піонерській, буд. 3. Зазначена квартири складає 395/1000, а саме 13,81 кв.м. загальної площі житлового блоку у гуртожитку кімнати: №261а, 261в. 16 жовтня 2015 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було розглянуто звернення представника [PERSON] [PERSON] та направлено на його адресу договір найму житла. 05 листопада 2015 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради на підставі договору найму та технічного паспорту від 16 вересня 2015 року було прийнято Розпорядження №250324, яким було визнано [PERSON] власником квартири №261а., 395/1000, а саме 13,81 кв.м. загальної площі житлового блоку у гуртожитку кімнати: №261а, 261в. 05 листопада 2015 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради на підставі Розпорядження №250324 було видане Свідоцтво про право власності на 395/1000, а саме 13,81 кв.м. загальної площі житлового блоку у гуртожитку кімнати: №261а, 261в. 09 грудня 2015 року Комунальним підприємством «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради була видана довідка №774, яка посвідчує факт, що дійсно [PERSON] на підставі розпорядження органу приватизації №250324 від 05.11.2015 року і свідоцтва №8-24764 від 05.11.2015 року про право власності на житло приватизувала в 395/1000 частин секції гуртожитку кім. №261а за адресою: м. Одеса, вул. Піонерська, 3 кім. 261а,261в. Також в довідці було зазначено, що розпорядження приватизації та свідоцтво про право власності на житло зареєстровані в журналах реєстрації, підписані директором департаменту міського господарства Одеської міської ради [PERSON] та завірені гербовою печаткою департаменту. 06 листопада 2015 року між позивачем у справі [PERSON] та представником відповідача [PERSON] був укладений договір купівлі продажу квартири №261а, яка складає 395/1000, а саме 13,81 кв.м. загальної площі житлового блоку у гуртожитку кімнати №261а, 261в по вул. Піонерській, буд.3. Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 06 листопада 2015 року [PERSON] отримав за квартиру грошові кошти у розмірі 75 000,00 (сімдесят пять) тисяч гривень та зобовязався в строк до 01 грудня 2015 року зявитися до приватного нотаріуса для здійснення державної реєстрації правочину та переходу права власності в державному реєстрі прав на нерухоме майно. Оригінали документів (розпорядження, свідоцтво та технічний паспорт) були передані [PERSON]. Проте свої зобовязання зявитись до нотаріальної контори для здійснення переоформлення квартири [PERSON] не виконав. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Усі істотні умови купівлі-продажу квартири сторони зясували та зафіксували в договорі від 06 листопада 2015 року. Відповідно до ст. 319 Цивільного Кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 Цивільного Кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved