Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.10.2016 року судом ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на його користь на відшкодування матеріальної шкоди кошти в сумі 15075 грн. та на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 5000 грн. Рішення суду відповідачка виконала частково, після чого існує залишок заборгованості по моральній шкоді 3939,16 грн., по матеріальній 11876,60 грн. Оскільки боржниця тривалий час не виконує зобов`язання за судовим рішенням, позивач вважає, що має право на додаткове стягнення з неї трьох відсотків річних та інфляційних витрат. Тому він просив стягнути з відповідачки в частині несплаченої матеріальної шкоди 2579,58 грн. - інфляційних втрат та 1147 грн. - 3% річних, в частині несплаченої моральної шкоди 99,12 грн. - інфляційних втрат та 123 грн. - 3% річних. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених в позовній заяві. Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але в судове засідання не з`явилася з невідомих причин і не подала відзив. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 20.10.2016 року (а.с. 12-13) було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди кошти в сумі 15075 грн. та на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 5000 грн. 28.11.2016 року судом видано виконавчі листи про стягнення з відповідачки на користь позивача вказаних коштів (а.с. 14, 15), які були пред`явлені стягувачем до виконавчої служби для примусового виконання. З листів Лебединського міського відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с. 16, 17) вбачається, що рішення суду [PERSON] виконала частково. Остання сплата по виконавчим документам надійшла від неї в червні 2017 року. Станом на 28.08.2020 року залишок заборгованості по матеріальні шкоді становить 11876,60 грн., по моральній шкоді станом на 11.09.2020 року - 3939,16 грн. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав встановлених ст. 11 цього Кодексу, відповідно до ч. 5 якої у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимого цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог ,що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Суд звертає увагу, що підставою даного позову є власне не виконання зобов`язання на підставі рішення суду, а не виконання зобов`язань відповідно до кредитного договору. Наведене дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду. Відповідно до розрахунків позивача, які в ході судового розгляду не були оспорені відповідачкою, стягненню підлягають наступні витрати: - в частині несплаченої матеріальної шкоди кошти в розмірі 2579,58 грн. - інфляційних втрат та 1147 грн. - 3% річних; - в частині несплаченої моральної шкоди 99,12 грн. - інфляційних втрат та 123 грн. - 3% річних. Тому, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, положень чинного законодавства, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог [PERSON] у повному обсязі. Ухвалюючи рішення, суд також вважає необхідним вирішити долю судових витрат, а саме стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved