Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно укладеного договору №б/н від 25.04.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 1950 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві про надання йому банківських послуг у виді надання кредиту, шляхом видання кредитної картки з встановленим кредитним лімітом у розмірі вищезазначеної суми, відповідач підтвердив, що він ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Однак, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим допустив заборгованість на загальну суму 8700,26 грн. Судовим наказом Красноокнянського районного суду Одеської області від 11 липня 2008 року з відповідача вже стягнута частина заборгованості у сумі 2220,17 грн. Тому позивач від загальної заборгованості відповідача відняв суму, яка стягнута судовим наказом та, як правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк», просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 6480,09 грн. та штраф - 500 грн. (фіксована частина) та 324 грн. (процентна складова), а всього заборгованість на загальну суму - 7304,09 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.45/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача. Відповідач позов не визнав, пояснивши, що дійсно він користувався кредиткою Приватбанку, здійснював її часткове погашення вже дуже давно, після чого судовим наказом з нього було стягнуто наявну заборгованість. Після цього він кредиткою не користувався. У 2011 році вже закінчився строк дії картки, а за отриманням нової картки він не звертався. Протягом тривалого часу представники банку будь-яких претензій до нього не пред'являли. В подальшому відповідач в судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Крім того, він просив застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 25.04.2007 року про надання [PERSON] кредиту в сумі 1950 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік зі строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки. /а.с.13-19/. Даний договір складається з заяви позичальника, яка підписана відповідачем, та Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши заяву про надання банківських послуг, а саме: надання кредиту на вищезазначену суму у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідач підтвердив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Позивач є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» /а.с.24/. Відповідно до п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. А у випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку. Судовим наказом Красноокнянського районного суду Одеської області від 11 липня 2008 року з відповідача на користь позивача вже стягнута частина заборгованості за зазначеним кредитним договором в сумі 2220 грн. 17 коп. /а.с.6/. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 31 серпня 2014 року заборгованість по кредитному договору склала 8700,26 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 1770,90 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 4637,45 грн., комісія - 2291,91 грн. Сума за кредитом, стягнута судовим наказом - 2220,17 грн. Розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача - 7304,09 грн., з них: 6480,09 грн. - різниця між поточною заборгованістю та стягнутою за судовим рішенням, 824 грн. - штраф /а.с.7-12/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті зобов'язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як відповідач не виконав зобов'язання в строк, передбачений кредитним договором, то виходячи з положень ст.612 ЦК України, він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання. Відповідач подав до суду письмову заяву про застосування позовної давності та, як наслідок, відмову у задоволенні позову /а.с.86/. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Оскільки кредитним договором не встановлена збільшена позовна давність, то правовідносини за зазначеним договором регулюються, виходячи із загальної позовної давності, тривалість якої, відповідно до ст.257 ЦК України, складає три роки. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH). Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. За письмовою інформацією позивача, картка [NUMBER], яка була видана відповідачу, має термін дії до 01.04.2011 року /а.с.76/. Разом з тим, як вбачається з оглянутої в судовому засіданні кредитної картки «Універсальна» [NUMBER], яка була видана відповідачу, на її лицьовій стороні зазначено: «04/11», тобто місяць - квітень, рік - 2011. /а.с.72/ Таким чином, судом встановлено, що кредитна картка, яка була видана [PERSON] відповідно до укладеного кредитного договору, виходячи з положень пункту 3.1.1 Правил користування платіжною карткою, які є складовою Умов та правил надання банківських послуг, діяла до 30 квітня 2011 року, а останній платіж по погашенню кредиту ним було здійснено 27 червня 2007 року /а.с.47/. Перевипуску карти не було /а.с.71/. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 квітня 2014 року у справі №6-24цс14, позовна давність відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Строк, як часова категорія, характеризується не лише початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. Отже, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, розпочався 01 травня 2011 року і закінчився 30 квітня 2014 року. Позовна заява підписана позивачем лише 16 вересня 2014 року /надійшла до суду лише 07 жовтня 2014 року/, тобто через понад чотири місяці після закінчення строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Таким чином, враховуючи те, що позов пред'явлено вже після спливу строку позовної давності, а також те, що відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed