Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 11.04.2006 року у розмірі 374 636, 73 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 11 квітня 2006 року між ПАТ АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Урсоцбанк»), та відповідачем-1 [PERSON] був укладений договір кредиту № 40.29-34/95. Відповідно до умов Кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 12 560, 0 дол. США, зі сплатою 11,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 10.04.2012 року, а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених Кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 11.04.2006 року між [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки 3013/154-п, за умовами якого відповідач-2 несе солідарну відповідальність пере Банком за невиконання умов основного зобов'язання. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали, ПАТ «Укрсоцбанк» просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість, яка виникла станом на 13.04.2016 року у розмірі 636, 73 грн., що містить заборгованість: за кредитом - 152 636, 0 грн.; за відсотками - 110 387,04 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 79 014,93 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 32 597,89 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з наведених в ньому підстав та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додав, що останній платіж за вищевказаним кредитним договором мав місце 26.05.2014 р., а тому з даним позовом Банк звертається у встановлений законом строк позовної давності. Відповідачі та їх представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість. Відповідачка [PERSON] пояснила, що останній платіж нею було здійснено ще в березні 2011 року, а тому згідно п.4.4 кредитного договору Банк мав право саме з цього часу звернутися до неї з позовом про стягнення заборгованості, а, отже, на даний час Банком пропущено строк позовної давності. Відповідач [PERSON] пояснив, що кредит був наданий банком позичальнику на строк з 11.04.2006 року по 10.04.2012 року. Позичальник не виконувала свої зобов'язання належним чином, однак Банк до нього з вимогою про виконання зобов'язання не звертався. У зв'язку зі зміною строку виконання основного зобов'язання, зокрема щодо повернення кредитної заборгованості, термін дії поруки за договором поруки №013/154-П від 11.04.2006 року припинився з 02.11.2009 року, а тому просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» є повним правонаступником АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк». Як вбачається з матеріалів справи, 11 квітня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем-1 [PERSON] був укладений договір кредиту № 40.29-34/95. Відповідно до п.1.1 даного договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 12 560,0 дол. США, зі сплатою 11,5 % процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 10.04.2012 року, а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених Кредитним договором та відповідно до графіку погашення заборгованості. Згідно п.4.1 Кредитного договору, у разі прострочення позичальником строків сплати відсотків , визначених п. 2.3 договору, а також прострочення строків повернення кредиту визначених п.п. 1.1, 2.5.3, 3.2.3.,4.3., 5.4. цього договору, Позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі 1 відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. 24 жовтня 2008 року та 03 липня 2009 року між позивачем та відповідачем-1 були укладені додаткові угоди. В якості забезпечення вимог Кредитора 11 квітня 2006 року було укладено договір поруки № 013/154 -П між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем-2 [PERSON], відповідно до умов якого останній поручився відповідати за належне виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором та нести солідарну відповідальність у разі його невиконання. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки. У ч. 1 ст. 553 ЦК України зазначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частина 1 ст. 543 ЦК України передбачає, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було надано відповідачу кредитні ресурси в повному обсязі, однак, на відміну від позивача, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, відповідачі, отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом сплати відсотків не виконали. У зв'язку з чим, у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість за вищевказаним кредитним договором. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідачі порушили норми законодавства та умови кредитного договору. Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості та розмір заборгованості, яка підлягає стягненню суд виходить з такого. Суд бере до уваги, що згідно розрахунку заборгованості, в рахунок сплати нарахованих відсотків направлялися кошти, а саме: 01.09.2011 року, 03.09.2012 року, 02.09.2013 року у сумі 0,40 дол. США, 20.05.2014 року - 10,0 дол. США, 26.05.2014 року - 0,29 дол. США. Суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] про те, що ніякого платежу 26.05.2014 р. на погашення заборгованості вона не здійснювала, оскільки він є надуманим та спростовується наданими позивачем розрахунком, в якому містять всі внесені боржником за кредитним договором платежі. А тому вказані вище платежі в силу ст. 264 ЦК України є підставою для переривання перебігу строку позовної давності. За таких обставин суд вважає, що позовна давність не сплила. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач в 2014 р. звертався до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості за вищевказаним договором, але ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 12.02.2015 р. даний позов був залишений без розгляду. В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідачем порушено умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, платежі по кредитному договору в частині погашення основної суми кредиту не проводились згідно графіку, а тому суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом. Згідно наданих розрахунків від 11.04.2017 р. та 31.07.2017 р., заборгованість за тілом кредиту становить 5 973,31 долари США, що за курсом НБУ на день розгляду справи дорівнюється 152 636,0 грн. (5 973,31 х 25,84372100), заборгованість за відсотками становить 4 564,09 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи дорівнюється 110 387,04 грн. (4 564,09 х 25,84372100). При визначені суми заборгованості суд бере за основну надані позивачем розрахунки заборгованості, які долучені до матеріалі справи, оскільки вони відповідають закону та умовам договору. Позивач не скористався своїм правом на стягнення з відповідачів заборгованості в валюті кредиту, а заявив вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості саме в гривневому еквівалентні, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів заборгованість за вищевказаним кредитом саме по курсу національної валюти на день розгляду справи, оскільки курс змінився, що не є виходом за межі заявлених позивачем вимог. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та повернення відсотків, суд виходить з такого. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги, до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, у тому разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визнанні поважними причини пропуску даного строку. Згідно з матеріалами справи, з вищевказаним позовом позивач звернувся до суду 02.08.2016 р. Як вбачається з наданих документів, позивачем розрахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період 01.08.2015 р. - 29.07.2016 р., а за несвоєчасне повернення відсотків - за період 01.08.2015 р. - 29.07.2016 р. Також, суд бере до уваги те, що позивач просить стягнути суму заборгованості, яка виникла станом на 13.04.2016 року. Позовні вимоги сторона позивача не змінювала, а тому суд виходить з меж заявлених позивачем вимог та з урахуванням спеціального строку позовної давності для стягнення пені, а саме: за період 01.08.2015 р. - 13.04.2017 р. Відповідно до ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання не може перевищувати розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Вказаний розмір пені відповідає розміру, встановленому п.4.1 укладеного між сторонами кредитного договору. Кредитним договором не встановлено стягнення пені у валюті кредиту. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Правова природа пені, яка є видом неустойки, є особливою мірою цивільно-правової відповідальності, що передбачає покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення пені. А відтак стягнення пені повинно відбуватися виключно у національній валюті, а тому наданий позивачем розрахунок нарахування цих сум у гривні, суд бере до уваги. Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості від 31.07.2017 р., періоду, за який підлягають стягненню суми, та меж заявлених позивачем вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період 01.08.2015 р. - 13.04.2016 р. в розмірі 47 062,54 грн.; пеню за несвоєчасне повернення відсотків за період 01.08.2015 р. - 13.04.2016 р. в розмірі 33 282,19 грн. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, у розмірі по 2575, 26 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial