Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Я.Никоненко, 76, який належить йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В даному будинку окрім нього з 15.08.2008 року зареєстровані члени його сім'ї: дружина [PERSON], донька [PERSON] та син [PERSON]. Відповідач [PERSON] фактично з 01.08.2015 року і по даний час у будинку не проживає, а проживає за іншою адресою, по вул. Центральна, 50, смт. Славгород Синельниківського району, що підтверджується довідкою квартального комітету №8 м. Синельникове та довідкою виконкому Славгородської селищної ради. Відповідач не бажає вчиняти дій для зняття з реєстраційного обліку в добровільному порядку, що призводить до додаткових матеріальних витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання газу, електроенергії, які здійснюються за мій рахунок. Згідно до п.7 Постанови КМУ N 848 від 21 жовтня 1995р. «Про спрощення порядку надання населенню субсидій...» кількість осіб зареєстрованих у приміщенні враховується при призначенні субсидії. Перебування [PERSON] на реєстраційному обліку у належному йому будинку порушує його право на отримання державної субсидії на оплату комунальних послуг, що суттєво погіршує його матеріальний стан і обмежує його право власності та володіння своїм майном. Крім того своїми діями відповідач порушує норми ч.1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно якої громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Між ним та [PERSON] не існує будь-яких домовленостей щодо користування належним йому будинком, відповідач не оплачує плату за користування жилим приміщенням, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, тому він вважається таким, що втратив право користування ним. У розмові [PERSON] повідомив йому, що у нього немає часу для того, щоб знятися з реєстрації у будинку добровільно, тому він, попри те, що не проживає у ньому з 2015 року, добровільно робити цього не буде. Оскільки договір найму житлового приміщення між ним та відповідачем не укладався, відповідно до абзацу 1 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовуються норми цивільного законодавства. Таким чином, оскільки відповідач у будинку не проживає близько двох років, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, - він вважається таким, що втратив право користування ним. Таким чином, відсутність відповідача без поважних причин в період з травня 2008 року по теперішній час, є тією обставиною, що зумовлює втрату ним права користування житлом, яке належить йому на праві власності. Просить визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Я.Никоненко, 76, внаслідок відсутності без поважних причин понад один рік. Позивач до початку відкритого судового засідання надав суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. До початку відкритого судового засідання від відповідача надійшла заява про можливість розгляду справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Таким чином суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Відповідно довідки, виданої квартальним комітетом № 12 [PERSON] проживає [INFO] та має наступний склад сімї: син - [PERSON]. [PERSON], [INFO] зареєстрований за даною адресою, але з січня 2012 року не проживає. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.08.2010 року серії САС № 715474 [PERSON] на праві приватної власності з часткою 1/1 ( в цілому) належить житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул. Якова Никоненка, 76. Відповідно довідки, виданої квартальним комітетом № 8 від 24 березня 2017 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], але не проживає з 01 серпня 2015 року. Згідно довідки виконавчого комітету Славгородської селищної ради Синельниківського району від 27.03.2017 року № 450/02-17 [PERSON] дійсно проживає без реєстрації за адресою: смт.Славгород, вул. Центральна, 50 з серпня 2015 року. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, судом встановлено, що зазначений у позовній заяві будинок дійсно належить позивачу, однак у ньому по теперішній час зареєстрований відповідач по справі. Із вищевикладеного вбачається, що відповідач дійсно не проживає більше одного року за адресою реєстрації без поважних причин, створює перешкоди у здійсненні позивачами їх права користування та розпоряджання належним йому будинком, тому, суд, дослідивши матеріали справи, вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, встановленими, а позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved