Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути солідарно з [PERSON] та ТзОВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» матеріальну шкоду в розмірі 4 846,70 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 10.06.2016 року, у с. Холмці Ужгородського району, гр. [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Мерседес», д.н.з. [NUMBER], скоїв дорожньо- транспортну пригоду, а саме - вчинив наїзд на залізобетонну опору лінії електропередач №10 ПЛ-0,4кВ Л-2 село від КТП-41 Холмці, що належить ПАТ «Закарпаттяобленерго». Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.07.2016 року по справі №308/6398/16-п гр. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок наїзду на вищезазначену залізобетонну опору вона була пошкоджена, стала непридатною для подальшої експлуатації та потребувала заміни, чим завдано ПАТ «Закарпаттяобленерго» матеріальної шкоди. У липні 2016 року, силами Ужгородського РЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго», було здійснено заміну вищезазначеної пошкодженої опори на нову, заміну обірваного проводу, інших супутніх матеріалів та проведено інші, пов'язані з відновленням електропостачання, роботи. Загальна вартість вищевказаних робіт становить 5 846.70 гривень з ПДВ. Дані щодо винуватця вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди ПАТ «Закарпаттяобленерго» отримало у серпні 2016 року, коли на адресу Товариства надійшов висновок Ужгородського відділу поліції ТУ НП України в Закарпатській області, складений за наслідками перевірки за матеріалами ЄО №14719 від 06.07.2016 р., з якого Товариству стало відомо, що дану залізобетонну опору лінії електропередач пошкодив гр. [PERSON], керуючи вищезазначеним транспортним засобом. На дату вчинення цієї ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «MERCEDES - BENZ 220», д.н.з. [NUMBER], а також осіб, які на законних підставах його експлуатують, була застрахована в ТДВ «СТДВ «Глобус» (страховий поліс серії АЕ №6893276). Враховуючи вищезазначене, 31.08.2016 р. ПАТ «Закарпаттяобленерго», як потерпіла особа, подало до ТДВ «СТДВ «Глобус» заяву про виплату страхового відшкодування та інші документи необхідні для його виплати. 28.12.2016 р. на адресу ПАТ «Закарпаттяобленерго» надійшло повідомлення ТДВ «СТДВ «Глобус» від 26.12.2016 р. про рішення по страховій справі №16СЦВ-874, яким дана страхова компанія повідомила ПАТ «Закарпаттяобленерго» про свою відмову у здійсненні страхового відшкодування по даній справі. З таким рішенням ТДВ «СТДВ «Глобус» Товариство категорично не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим з наступних підстав. 13.06.2016 р., як того вимагає пп.33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону №1961, гр. [PERSON] подав до ТДВ СТДВ «Глобус» повідомлення про дану дорожньо-транспортну пригоду. У даному повідомленні страхувальник чітко зазначив, що внаслідок даної ДТП він вчинив наїзд на електричну опору. Таким чином, 10-ти денний строк для прибуття представника страхової компанії на місце скоєння ДТП та огляду пошкодженої залізобетонної опори, що належить ПАТ «Закарпаттяобленерго», відраховується саме з 13.06.2016 року та закінчився 27.06.2016 року. Проте, в порушення даної норми Закону №1961, ТДВ СТДВ «Глобус» не направило свого представника на місце настання ДТП ані протягом 10-ти робочих днів (до 27.06.2016 року), ані в подальшому. Враховуючи вищезазначене, Товариство мало всі правові підстави для заміни у липні 2016 року вищезазначеної пошкодженої опори на нову. Крім того, ТДВ «СТДВ «Глобус», відмовляючи Товариству у здійсненні страхового відшкодування, навмисно підміняє поняття «повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду» поняттям «заява про виплату страхового відшкодування», адже 10-ти денний строк для прибуття представника страхової компанії на місце скоєння ДТП відраховується саме з дня отримання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (яке, відповідно до п.33.1. ст.ЗЗ Закону, подається водієм транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди), а не з дня отримання страховиком заяви про виплату страхового відшкодування від потерпілої особи. Намагаючись врегулювати даний спір у досудовому порядку, ПАТ «Закарпаттяобленерго» направило скаргу №116-25/1 від 03.01.2017 р. до Моторного (транспортного) страхового бюро України на дії даної страхової компанії, з проханням провести перевірку цього страховика в частині дотримання ним страхового законодавства щодо відмови у здійсненні страхового відшкодування на користь ПАТ «Закарпаттяобленерго». Проте, у листі №4.2-10/3796 від 15.02.2017 р., МТСБУ зазначило, що у випадку незгоди ПАТ «Закарпаттяобленерго» з прийнятим страховиком рішенням, спір може бути вирішений у судовому порядку. 19.09.2016 р. гр. [PERSON] перерахував на розрахунковий рахунок Ужгородського РЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго» 1000,00 гривень франшизи, що передбачена вищезазначеним договором страхування. Таким чином, розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь ПАТ «Закарпаттяобленерго», становить 4 846,70 грн. Оскільки на момент вчинення ДТП громадянин [PERSON] на законних підставах експлуатував вищезазначений транспортний засіб і його цивільно-правова відповідальність була застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/№6893276, страхова компанія ТДВ «СТДВ «Глобус», повинна була здійснити на користь ПАТ «Закарпаттяобленерго» виплату страхового відшкодування, проте не зробила цього. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву в якій просить суд розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд такі задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача - ТДВ «СТДВ Глобус» в судове засідання не з»явився, однак в матеріалах справи міститься заперечення на позовну заяву відповідно до якого представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову, а також є наявною заява про розгляд справи за відсутності представника. В своїх письмових запереченнях покликається на те, що позивачем було здійснено заміну пошкодженої електричної опори на нову, заміну обірваного проводу, інших сукупних матеріалів та проведено інші, пов'язані з відновленням електропостачання роботи, на підтвердження чого, було надано акт №58. Але, відповідно до ст. 31.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір шкоди, пов'язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифікату, рапорту, звіту, акту чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства. Згідно статті 33.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходиться після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього кодексу, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього кодексу, - МТСБУ) повідомлення про порожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Таким чином, позивач своїми діями позбавив ТДВ СТДВ «Глобус» можливості визначення розміру збитку завданого ДТП, що сталося 10 червня 2016 року, оскільки позивачем в порушення зазначених норм закону, проведено ремонт електроопори до моменту її огляду страховиком, що підтверджується Актом №58 прийому виконаних робіт за липень 2016 року. При цьому, заяву про виплату страхового відшкодування позивачем було подано до ТДВ СТДВ «Глобус» 31 серпня 2016 року, що підтверджує факт відновлення електроопори до моменту звернення до страховика. Дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10.06.2016 року, у с. Холмці Ужгородського району, гр. [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Мерседес», д.н.з. [NUMBER], скоїв дорожньо- транспортну пригоду (ДТП), а саме - вчинив наїзд на залізобетонну опору лінії електропередач №10 ПЛ-0,4кВ Л-2 село від КТП-41 Холмці, що належить ПАТ «Закарпаттяобленерго» . Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.07.2016 року по справі №308/6398/16-п гр. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок наїзду на вищезазначену залізобетонну опору вона була пошкоджена, стала непридатною для подальшої експлуатації та потребувала заміни, чим завдано ПАТ «Закарпаттяобленерго» матеріальної шкоди. У липні 2016 року, силами Ужгородського РЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго», було здійснено заміну вищезазначеної пошкодженої опори на нову, заміну обірваного проводу, інших супутніх матеріалів та проведено інші, пов'язані з відновленням електропостачання, роботи. Загальна вартість вищевказаних робіт становить 5 846.70 гривень з ПДВ. 19.09.2016 року гр. [PERSON] перерахував на розрахунковий рахунок Ужгородського РЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго» 1000,00 гривень франшизи, що передбачена договором страхування. Таким чином, станом розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь ПАТ «Закарпаттяобленерго», становить 4 846,70 грн. Відповідно до частини 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином судом встановлено, що внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої майно позивача зазнало пошкодження. Згідно з акту № 58 за липень 2016 року, вартість відновлювального ремонту становить 5 846,70 грн. Відповідно до статті 396 Цивільного кодексу України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 цього Кодексу, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 Цивільного кодексу України. Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в статті 1166 Цивільного кодексу України, де передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166 , 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з тим, судом встановлено , що тільки з висновку відділу поліції складеного 06.07.2016 р., який у серпні 2016 року отримав позивач, йому стало відомо, що залізобетонну опору лінії електропередач пошкодив гр. [PERSON], керуючи вищезазначеним транспортним засобом. Отримавши відомості про номерний знак автомобіля, причетного до скоєння даної ДТП, та направивши запит до централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, ПАТ «Закарпаттяобленерго» дізналося, що на дату вчинення цієї ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «MERCEDES - BENZ 220», д.н.з. [NUMBER], а також осіб, які на законних підставах його експлуатують, була застрахована в ТДВ «СТДВ «Глобус» (страховий поліс серії АЕ №6893276). Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV . Враховуючи вищезазначене, 31.08.2016 р. ПАТ «Закарпаттяобленерго», як потерпіла особа, подало до ТДВ «СТДВ «Глобус» заяву про виплату страхового відшкодування та інші документи необхідні для його виплати. Таким чином, ПАТ «Закарпаттяобленерго», у строк до 29.11.2016 року, очікувало на отримання від ТДВ «СТДВ «Глобус» страхового відшкодування по даній справі в сумі 4846,70 гривень (5846,70 грн. мінус 1000,00 грн. (франшиза згідно із договором страхування)). Натомість, 28.12.2016 р. на адресу ПАТ «Закарпаттяобленерго» надійшло повідомлення ТДВ «СТДВ «Глобус» від 26.12.2016 р. про рішення по страховій справі №16СЦВ-874, яким дана страхова компанія повідомила ПАТ «Закарпаттяобленерго» про свою відмову у здійсненні страхового відшкодування по даній справі. Мотивацією такого рішення страховика стало те, що ПАТ «Закарпаттяобленерго» здійснило заміну пошкодженої електричної опори лінії електропередач до моменту її огляду страховиком. Однак, з матеріалів справи вбачається, що 13.06.2016 року., як того вимагає пп.33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», гр. [PERSON] подав до ТДВ СТДВ «Глобус» повідомлення про дану дорожньо-транспортну пригоду. У даному повідомленні страхувальник чітко зазначив, що внаслідок даної ДТП він вчинив наїзд на електричну опору. Таким чином, 10-ти денний строк для прибуття представника страхової компанії на місце скоєння ДТП та огляду пошкодженої залізобетонної опори, що належить ПАТ «Закарпаттяобленерго», відраховується саме з 13.06.2016 року та закінчився 27.06.2016 року. Проте, в порушення даної норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТДВ СТДВ «Глобус» не направило свого представника на місце настання ДТП ані протягом 10-ти робочих днів , ані в подальшому. 10-ти денний строк для прибуття представника страхової компанії на місце скоєння ДТП відраховується саме з дня отримання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (яке, відповідно до п.33.1. ст.ЗЗ Закону, подається водієм транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди), а не з дня отримання страховиком заяви про виплату страхового відшкодування від потерпілої особи. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ч. 1 ст. 1194 ЦК України). Таким чином, із приписів вищенаведеної правової норми випливає, що обов'язок відшкодувати завдану шкоду в особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, виникає лише в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування такої шкоди, і лише щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 21.1. статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування, закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, а й захист інтересів страхувальника - заподіювана шкоди. Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема в ухвалі від 05 грудня 2012 року в справі № 6-29376св 12; ухвалі від 24 квітня 2013 року в справі № 6-620св13. За змістом пунктів 9.1., 9.2. статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування у межах страхової суми. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно з пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Виходячи зі змісту положень статті 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Водночас статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з роз'ясненнями, що міститься у пункті 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності та враховуючи те, відповідач [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність, розмір шкоди не перевищує страхової виплати для повного відшкодування, відповідачем [PERSON] у досудовому порядку відшкодовано шкоду позивачу в розмірі передбаченим договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів франшизи, а також те, що відповідачі не надали належних та допустимих доказів, які б спростували заявлені позовні вимоги, при цьому обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» матеріальної шкоди. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України сплачений судовий збір стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 3, 9, 21, 22, 28, 29, 33 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.23, 396, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України та

Outcome: partial