Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує, що 14 липня 2013 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин [PERSON] керував автомобілем [NUMBER] та виконуючи маневр повороту ліворуч з автодороги вул. Партизанської на автодорогу по вул. Підгорної для подальшого руху в сторону вул. Чапаєва с. Сергіївка Словянського району Донецької області, порушив вимоги п.п.10.1 та 10.5 Правил дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під його керуванням. В результаті ДТП належний позивачеві автомобіль [NUMBER] отримав значні механічні пошкодження, а йому було спричинено легкі тілесні ушкодження та заподіяно матеріальну шкоду. 15 липня 2013 року по факту даного ДТП було відкрито кримінальне правопорушення за ст.286 ч.2 КК України. Згідно висновків авто-технічної експертизи, вищевказане ДТП було скоєне як по вині позивача так і по вині відповідача [PERSON] Враховуючи те, що відповідачу були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, то позивача було притягнуто до кримінальної відповідальності та згідно вироку Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2014 року визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з випробувальним терміном 2 роки. У ході досудового розслідування та судового слідства позивачем відповідачу [PERSON] у повному обсязі було виплачено заявлений ним цивільний позов в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 20000гривень. В результаті зіткнення автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, а тому просить суд стягнути з відповідача ринкову вартість фізично знищеного транспортного засобу «AUDI 100» державний номер [NUMBER] у розмірі 57508,68 гривень, вартість на проведення авто-товарознавчого дослідження у розмірі 1800 гривень, а також судовий збір у розмірі 593,10 гривень. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. [PERSON] винесення заочного рішення не заперечували. Суду надали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд вислухавши пояснення позивача та його представника, проаналізувавши обставини, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що 14 липня 2013 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин [PERSON] керував автомобілем [NUMBER] та виконуючи маневр повороту ліворуч з автодороги вул. Партизанської на автодорогу по вул. Підгорної для подальшого руху в сторону вул. Чапаєва с. Сергіївка Словянського району Донецької області, порушив вимоги п.п.10.1 та 10.5 Правил дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачеві автомобіль [NUMBER] отримав значні механічні пошкодження, а йому було завдані легкі тілесні ушкодження та спричинено матеріальну шкоду. Відповідачу [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 213/1 від 22 жовтня 2013 року слідує, що [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], повинен був діяти відповідно до вимог п.12.4, п.12.9»б» та п.16.12 Правил дорожнього руху України та мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] та його дії знаходилися в причинному звязку з дорожньою-транспортною пригодою. В свою чергу водій [PERSON] виконуючи вимоги п.п.10.1 та 10.5 Правил дорожнього руху України також мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем належному позивачеві та його дії знаходилися в причинному звязку з дорожньою-транспортною пригодою. Вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з випробувальним терміном 2 роки. З досліджених у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження відносно [PERSON], обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України слідує, що [PERSON] у повному обсязі було виплачено по заявленому цивільному позову [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди суму у розмірі 20000 гривень. Згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи №07/07-26 від 30 липня 2013року, ринкова вартість автомобіля [NUMBER] складає 57508,68 гривень, вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] складає 97151,76 гривень, яка складається з вартості ремонтних робіт у розмірі 11221,20 гривень, вартості деталей які було замінено у розмірі 84009,96 гривень, вартості матеріалів у розмірі 1920,60 гривень. Також позивачем [PERSON] були сплачені судові витрати, повязані з проведенням вищевказаної судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 1800, 00 гривень, що підтверджується квитанцією серія 02-ААЖ № 011089 від 30 липня 2016 року. Вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно вимог ст. 1187 ЦК України слідує, що: шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.» Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року слідує, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Однак, з огляду на ті обставинами, що судом вирішено дану справу розглядати в заочному порядку, у звязку з не прибуттям у судове засідання відповідача, та у разі відсутності згоди потерпілого, суд залишає в подальшому вирішення питання за потерпілим щодо зобов'язання особи, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року слідує, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. На підставі вищевикладеного, у звязку з тим, що як встановлено у судовому засіданні вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] складає 97151,76 гривень, а його ринкова вартість на момент пошкодження складає 57508, 68 гривень, суд вважає що вимоги позивача знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку із тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 593,10 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved