Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.02.2009 є власником житлового будинку [ADDRESS] У зазначеному будинку зареєстрований і відповідач у справі (син позивача), який з 2010 року по теперішній час у вказаному житлі не проживає без поважних причин, тобто в силу ч. 2 ст. 405 ЦК України є таким, що втратив право на користування цим житлом. Посилаючись на вищевказане, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним будинком, а судові витрати просив покласти на нього. У судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надав письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, однак до суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надав. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів, при заочному розгляді справи. З'ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.02.2009 позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] В силу ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. Довідкою виконавчого комітету Новослобідської сільської ради від 30.05.2018 № 262 та копією свідоцтва про народження від 13.02.1988 підтверджено те, що у вказаному будинку зареєстрований, окрім інших осіб, син позивача, відповідач [PERSON] (а.с. 7, 10). З зазначеної довідки також вбачається, що [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, але з 2010 року по теперішній час там не проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. У постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оскільки як член сім'ї власника будинку відповідач понад один рік у згаданому будинку не проживає, докази поважності причин його відсутності у справі відсутні, тому його слід визнати таким, що втратив право користування цим житлом. Судові витрати не розподіляються, враховуючи відповідне клопотання позивача. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved