Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вони є власниками автомобіля «Skoda Fabia», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], № кузову: [NUMBER]. 10.06.2014 року між товариством та відповідачем було укладено Лізингову угоду № 20131050/1, відповідно до якої останній отримав у платне строкове користування транспортний засіб - «Skoda Fabia», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], № кузову: [NUMBER], що підтверджується Актом прийому-передачі № 1 від 10.06.2014 року. На момент передачі вартість автомобіля становила 102 000,00 грн., еквівалент 8 500,00 доларів США. Станом на 17.03.2015 року вартість становить 221 000,00 грн. Умови угоди передбачаю, що лізингові та будь-які інші платежі мають бути сплаченими протягом трьох робочих днів з дня виставлення відповідних рахунків, згідно з Графіком здійснення платежів. У разі прострочення здійснення лізингового платежу сплачується штраф в розмірі 1 % від лізингової вартості транспортного засобу та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день затримки, та обґрунтовані та документально підтверджені витрати, сплачені лізинодавцем для стягнення платежу. Відповідач з невідомих причин з липня 2014 року не здійснював платежі за користування автомобілем. У зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 53 149,00 грн., яка складається з: борг зі сплати щомісячних платежів - 19 920,18 грн., штраф - 9 846,92 грн., пеня - 997,06 грн., платіж у розмірі чотирьох лізингових платежів - 22 384,84 грн. З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача направлялися відповідні вимоги від 18.08.2014 року та від 04.09.2014 року. Однак питання не було вирішено. Умовами угоди передбачено, що в разі прострочки оплати одного щомісячного лізингового платежу та/або усіх належних до сплати платежів, лізингодавець має право на дострокове розірвання договору. Листом-повідомленням № 212 від 07.11.2014 року відповідача повідомлено про те, що лізингова угода розірвана з 07.11.2014 року, та вимагали від відповідача повернути транспортний засіб, сплатити борг та штрафи. Проте, відповідачем їх вимога була проігнорована. Таким чином, починаючи з 07.11.2014 року відповідач користується транспортним засобом безпідставно. В судовому засіданні представник позивача підтримав усі обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Зауважив, що письмового звернення відповідача про крадіжку транспортного засобу не було. Відповідач порушив умови договору. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов визнали частково, а саме в сумі боргу до викрадення автомобіля. Зазначили, що штрафні санкції передбачені за одне і теж порушення - несплата платежів. Крім того, 19.08.2014 року відповідачем була подана заява до правоохоронних органів про викрадення спірного автомобіля. Про факт викрадення автомобіля позивач був повідомлений, є інтернет-переписка. Оскільки, для відповідача автомобіль був єдиним засобом для існування, він, після викрадення машини, не мав можливості сплачувати кошти. Оскільки, автомобіль викрадений, відповідач не може його повернути позивачу. Крім того, автомобіль був застрахований лізингодавцем. До завершення розслідування кримінального провадження автомобіль не може бути повернутий, його не знайдено. В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], яка зазначила, що в товаристві працює з 2004 року. З 2009 року займає посаду директора. З відповідачем був укладений договір лізингу, але він не завжди вчасно сплачував кошти. Зауважила, що всі їх автомобілі обладнані GPS контролем. 14 серпня служба повідомила, що наданий відповідачу автомобіль перестав відстежуватися. Вона зателефонувала відповідачу, він сказав, що машина у його товариша. На наступний день відповідач приїхав до товариства, та повідомив, що шукає автомобіль. Вона (свідок) вручила йому лист щодо наявності боргу. Про викрадення автомобіля вона зробила висновок сама. Чи повідомляв відповідач про зникнення автомобіля письмово не пам'ятає, та не заперечувала, що 20.08.2014 року він повідомляв її по електронній пошті про слідчого та номер його заяви. Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. В суді встановлено, що між позивачем та відповідачем 10.06.2014 року була укладена Лізингова угода № 20131050/1. За умовами угоди відповідач отримав в платне користування транспортний засіб «Skoda Fabia», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], № кузову: [NUMBER]. Умови угоди містяться права, обов'язки та відповідальність учасників угоди. Додатком № 1 до Лізингової угоди від 10.06.2014 року визначено, що строк лізингу становить дванадцять календарних місяців. Всі платежі виплачуються щомісячно, як передплата за місяць. Лізингодавець виставляє рахунок 25 числа кожного поточного місяця за наступний місяць, а лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати першого числа кожного місяця. Розмір платежу за місяць з ПДВ склав 5 165,74 грн. Згідно додатку № 3 до Лізингової угоди від 10.06.2014 року уповноваженим водієм є [PERSON]. 10.06.2014 року за Актом прийому-передачі № 1, підписаного позивачем та відповідачем, об'єкт лізингу - транспортний засіб «Skoda Fabia», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], № кузову: [NUMBER], власником якого є позивач, був отриманий [PERSON] 10.06.2014 року. Датою повернення об'єкту лізингу є 10.06.2015 року. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст.ст. 626, 627, 628, 629, 631 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Статтями 624, 625 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Відповідно до ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Статті 759, 760, 762 ЦК України визначають, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. В процесі розгляду справи встановлено, що відповідач отримав предмет лізингу згідно укладеної угоди. Проте, ним так і не було здійснено оплату обов'язкових щомісячних платежів, що призвело до виникнення боргу в сумі 19 920,18 грн. Про наявність боргу та необхідність його погасити відповідач був повідомлений, але вимога позивача була проігнорована. Враховуючи вимоги законодавства, вимога в цій частині підлягає задоволенню. У зв'язку з порушеннямвзятих відповідачем на себе зобов'язань, він має нести відповідальність, яка передбачена умовами угоди та чинним законодавством. В даному випадку відповідальність передбачена штрафними санкціями. Позивач просить суд стягнути з відповідача штраф в розмірі 9 846,92 грн., пеню в розмірі 997,06 грн. та платіж у розмірі чотирьох лізингових платежів в сумі 22 384,84 грн. Дані кошти є штрафними санкціями за порушення зобов'язання. Оскільки ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення в частині стягнення коштів в сумі 22 384,84 грн. має бути відмовлено. Підлягає задоволенню і вимога про зобов'язання відповідача повернути предмет лізингу. Як встановлено в суді предмет лізингу був переданий третій особі, що категорично заборонено умовами угоди. Крім того, в додатку № 3 уповноваженою особою зазначено лише відповідача. Відповідних документів щодо внесення змін щодо уповноважених водіїв сторона відповідача не надала. У зв'язку з порушенням умов угоди щодо сплати щомісячних платежів, 07.11.2014 року на адресу відповідача було направлено повідомлення про розірвання лізингової угоди, повернення транспортного засобу та сплати коштів. Дане повідомлення отримане відповідачем 25.11.2014 року. Проте, вимога позивача не була виконана відповідачем. Посилання відповідача на те що 19.08.2014 року ним подано заяву про вчинення злочину - викрадення автомобіля «Skoda Fabia», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], суд не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з відповіді на запит суду, [PERSON] дійсно звернувся до правоохоронних органів із заявою про те, що 18.08.2014 року невстановлена особа під приводом отримання автомобіля в оренду, шахрайським шляхом заволоділа вказаним автомобілем. 19.08.2014 року відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. На даний час проводиться досудове розслідування. Оскільки, відповідачем не доведено відсутності його вини щодо вибуття предмету лізингу з його користування, та у зв'язку з встановленням факту порушення відповідачем угоди в частині передачі автомобіля третій особі, вимога про зобов'язання повернути предмет лізингу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Оскільки позов задоволено частково, відповідач має сплати позивачу судовий збір за вимогу немайнового характеру - 243,60 грн., майнового - 307,64 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial