Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н від 24.06.2009, останній отримав кредит у розмірі 1200.00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки. Зазначає, що позивач свої зобов»язання за умовами кредитного договору виконав повністю, тоді як відповідач не виконує належним чином умови останнього, в результаті чого станом на 29.08.2017 мається заборгованість по кредиту на загальну суму 35535.95 грн., в тому числі: тіло кредиту 750.26 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 28562.95 грн., заборгованість по пені та комісії 4054.36 грн., штраф (фіксована частина) 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 1668.38 грн.. Позивач, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання свого представника не направив та подав заяву про розгляд спору по суті у відсутності свого представника, прохаючи позов задовольнити. Також просив стягнути з відповідача на свою користь понесенні ним у справі судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1600.00 грн.. За викладеного та заслухавши думку відповідача і його представника, суд ухвалює провести розгляд спору у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст.169 ЦПК України. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та просила застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, відмовивши таким чином у позові. Також суду пояснила, що строк дії картки закінчився у червні 2014 і при ній працівники банку знищили банківську платіжну картку, але належних та допустимих доказів такої обставини вона надати суду не може. Останній платіж на погашення заборгованості за кредитом вона також вчинила у червні 2014, але доказів того, що таким чином нею було погашено кредит у повному обсязі вона знову ж таки надати суду не може. Офіційно з приводу отримання такої інформації вона до банку не зверталася. В чому полягає неправильність проведеного позивачем розрахунку кредитної заборгованості пояснити не може. Представник відповідача позицію свого довірителя підтримала, на разі суду пояснила, що також не може пояснити чому позов необґрунтований і чому при таких обставинах суд має застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши відповідача та його представника, дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що 24.06.2009 [PERSON] підписала заяву про отримання кредиту в сумі 1\~000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6). Також нею була підписана 24.06.2009 довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», якою визначені строки погашення кредиту 25 число місяця, що слідує за звітним, розмір відсотків за користування кредитом та розмір і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення умов договору (а.с. 7). На час укладення кредитного договору відповідач була ознайомлена та погодилася з Умовами та правилами надання позивачем банківських послуг (а.с. 8-13) і про що свідчить зміст підписаної нею 24.06.2009 заяви про отримання кредиту. В процесі дії договору ліміт платіжної картки був збільшений до 1200.00 грн.. Вказані встановлені судом обставини спору відповідачем визнаються, а тому доказуванню відповідно до положень ст. 61 ЦПК України не підлягають. Разом з тим, як вказує позивач, і що не викликає сумніву у суду з огляду на надані позивачем докази та наданий ним розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідачка умови договору належним чином не виконує, основну суму заборгованості за кредитним договором та відсотки за користування останнім не повертає і у звязку із чим станом на 29.08.2017 виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 35535.95 грн., з якої: тіло кредиту 750.26 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 28562.95 грн., заборгованість по пені та комісії 4054.36 грн., штраф (фіксована частина) 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 1668.38 грн. (а.с. 4-5). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 526, 530, 612, 631, 1050, 1054 ЦК України. За вимогами ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 530, 631 ЦК України, якщо у зобовязання встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк і закінчення останнього не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Як вбачається із отриманих у справі доказів і зокрема п.9.12 Умов і Правил надання банківських послуг з якими безперечно погодилася відповідач на час укладення кредитного договору і що вона підтвердила у судовому засіданні особисто, строк дії кредитного договору в любому випадку становить 12 місяців та продовжується автоматично, якщо протягом строку його дії жодна із сторін не повідомить іншу про припинення дії такого договору. Відповідно до умов п. 3.1 вказаних Умов та Правил по закінченню строку дії платіжної карти, який зазначений на її лицьовій стороні, якщо до початку місяця строку її дії від позичальника не надійде заява про закриття карткового рахунку, карта продовжується банком на новий строк. У судовому засіданні відповідач суду пояснила що офіційно із жодного приводу до позивача не зверталася і що дає суду підстави суду вважати наявними існування договірних стосунків між сторонами спору за кредитним договором до цього часу. Доводи відповідача з приводу знищення у її присутності працівниками банку банківської карти і що таким чином, як вона стверджує, були припинені кредитні відносини, у судовому засіданні свого належного підтвердження не знайшли і жодним чином не спростовують доводів позивача та встановлених судом обставин. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу і що має місце у даному спорі. Наданий позивачем розрахунок заборгованості з огляду на умови укладеного договору сумнівів у суду не викликає. Відповідач та її представник також жодним чином не спростували даних останнього. За викладеного вбачається, що вимоги позову обґрунтовані. Разом з тим, суд не вбачає підстав для їх задоволення у повному обсязі та погоджується частково з доводами відповідача про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України). До вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом застосовуються загальний передбачений ст. 257 ЦК України строк три роки. Судом встановлено, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідач здійснила 09.06.2014, тобто саме з вказаної дати припинила оплату чергових платежів і саме з вказаного періоду часу починається перебіг періоду порушених прав позивача. З огляду на наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості та вказані вимоги закону до вимоги про стягнення заборгованості за відсотками мають бути застосовані у відповідності до положень ст. 267 ЦК України наслідки спливу позовної давності, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню в межах строку позовної давності, починаючи з 13.09.2014 до дня звернення до суду з позовом, в сумі 28044.39 грн.. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Як установлено судом, сторони спору домовилися, що в разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобовязується сплачувати позикодавцю неустойку в розмірі 1% від усієї суми позики за кожен день прострочення. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. У даній справі умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами, отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається\~ з моменту порушення строку його погашення. Зважаючи, що 09.06.2014 відповідач припинила оплату чергових платежів, а до суду позивач звернувся 13.09.2017, то пеня підлягає стягненню тільки в межах одного року до дня предявлення позову, а саме в сумі 3054.36 грн.. Разом з тим, зважаючи, що розмір пені, що підлягає стягненню значно перевищує суму основного боргу, з урахуванням положень ст. 3 ЦК щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, суд вважає за необхідне зменшити останній до 1000.00 грн. і що узгоджується із положеннями ч. 3 ст.551 ЦК України. Вимога про стягнення штрафу в сумі 1668.38 грн. не ґрунтується на отриманих у справі доказах, а тому задоволенню не підлягає. Позов таким чином підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 750.26 грн. заборгованості за кредитом, 28044.39 грн. заборгованості за відсотками, 1000.00 пені та 500.00 грн. штрафу, що вцілому становить 30294.65 грн.. Судові витрати у справі у відповідності до вимог ст.ст. 84, 88 ЦПК України мають бути віднесені на відповідача та підлягають стягненню з останнього на користь позивача.

Outcome: partial