Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, зазначивши, що 05 лютого 2017 року о 20.12 [PERSON] , керуючи транспортнім засобом «Джилли» д/н [NUMBER] рухався в районі електроопори № 19 по вул. Чернишевського в м.Дніпрі, де, не дотримавшись безпечної дистанції, своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Ніссан» д/н [NUMBER] під керуванням позивача. Постановою від 04 липня 2017 року судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП. Як зазначає позивач, автомобіль «Джиллі», д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності відповідачеві приватному підприємству охоронному бюро «Левіт», оскільки на час ДТП зазначений автомобіль був обладнаний емблемами даного ПП та спеціальними проблисковими маяками. Крім того, у постанові апеляційного суду Дніпропетровської області вказано, що [PERSON] працює охоронцем у ПП «Левіт», цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПрАТ «СК «Арсенал страхування» згідно з полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АІ/9445159. Згідно висновку експерта автотоварознавчого дослідження по встановленню матеріальної шкоди, спричиненого володільцю транспортного засобу від 21.03.2017 № 3254, матеріальна шкода спричинена внаслідок ДТП автомобілю Nissan д/н [NUMBER] становить 160820,86 грн. За виконання робіт по ремонту та обслуговуванню автомобіля позивачем було сплачено 780,00грн. Позивачу виплата ПрАТ СК «Арсенал Страхування» не проводилась. У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути на його користь з Приватного підприємства охоронного бюро «ЛЕВІТ» матеріальну шкоду в розмірі 161600,86 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 1400,00 грн. та судовий збір. Також просив стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., оскільки позивач внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди зазнав значних душевних страждань. Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Відповідач [PERSON] правом на подачу відзиву на позов не скористався. Представник відповідача Приватного підприємства охоронного бюро «ЛЕВІТ» надав письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що автомобіль «Джиллі», д/н [NUMBER] дійсно належить ПП «Охоронне бюро «Левіт» на праві власності, однак станом на момент ДТП, а саме 05.02.2017, даний автомобіль був переданий Приватному підприємству «Левіт-Комплекс» за договором 1/1 про оренду транспортного засобу від 01 січня 2017 року, а отже відповідальність за наслідки, завдані джерелом підвищеної небезпеки повинно нести ПП «Левіт-Комплекс». Крім того, станом на 05.02.2017 рік [PERSON] не працював у ПП «Охоронне бюро «ЛЕВІТ», станом на 2017 рік він був працевлаштований у Приватному підприємстві «Левіт-Комплекс». Представник ПрАТ «Арсенал Страхування», будучи в статусі третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмету спору, надав письмові пояснення, в яких зазначив, що позивач, в порушення ст. ст. 33, 35, 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не звертався до страховика із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, заявою на виплату страхового відшкодування та іншими документами щодо дорожньо-транспортної пригоди 05.02.2017. Крім того річний строк для звернення за виплатою страхового відшкодування позивачем пропущено. Ухвалою суду від 27 травня 2020 року за клопотанням позивача залучені до участі у справі в якості співвідповідачів ПрАТ «Арсенал Страхування» та ПП «Левіт-Комплекс». Представник приватного підприємства «Левіт-Комплекс» правом на подачу відзиву на позов не скористався. Представник ПрАТ «Арсенал Страхування», як співвідповідач, правом подачі відзиву не скористався. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 05 лютого 2017 року [PERSON] , керуючи транспортнім засобом «Джилли» д/н [NUMBER] рухався в районі електроопори № 19 по вул. Чернишевського в м. Дніпрі, де, не дотримавшись безпечної дистанції, своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Ніссан» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою від 04 липня 2017 року судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Ніссан» д/н [NUMBER] застрахована ПрАТ «СК «Арсенал страхування» згідно з полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АІ/9445159. Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Згідно з пунктом 37.1.14 ст. 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Позивач до страхової компанії не звертався, строк для звернення, який обчислювався з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди - 05.02.2017 року - позивачем пропущено. Крім того, відповідно до висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого володільцю автомобіля, №3254 від 21.03.2017 року, встановлено, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля Ніссан, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 207130,73 грн., вартість автомобіля Ніссан, реєстраційний номер [NUMBER] , на момент пошкодження складає 160820,86 грн. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Проте позивачем не надано доказів вартості автомобіля після ДТП, таким чином розмір відшкодування матеріальної шкоди є таким, що не доведений позивачем. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки суду не надано копії страхового полісу, суд позбавлений можливості встановити ліміт страхового відшкодування для застосування положень вищевказаної норми закону. Як було встановлено в ході розгляду справи, [PERSON] у лютому 2017 року перебував у трудових відносинах з ПП «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС», що підтверджується листом Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.05.2020 року. Станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Джиллі» д/н [NUMBER] , який належить ПП «Охоронне бюро «Левіт», був переданий ПП «Левіт-Комплекс» за договором 1/1 про оренду транспортного засобу від 01 січня 2017 року. Таким чином, ДТП скоєна [PERSON] під час виконання трудових обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Враховуючи викладене та

Outcome: partial