Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 100000 грн. шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, посилаючись на те, що складення відносно нього протоколу за ч.1 ст.1726 КУпАП та закриття у подальшому провадження у справі судом у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення є підставою для відшкодування завданої йому неправомірними діями Департаменту захисту економіки Національної поліції України моральної шкоди. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 09.10.2018 року цивільну справу передано на розгляд до Печерського районного суду міста Києва. Постановою Житомирського апеляційного суду від 19.12.2018 року вищезазначену ухвалу суду скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 29.12.2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження. 22.01.2019 року від Департаменту захисту економіки Національної поліції України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, представник Департаменту захисту економіки Національної поліції України у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за його відсутності. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що знає позивача більше двадцяти років та перебуває з ним у добрих стосунках. З 2017 року позивач став досить нервовим, дратівливим, збудженим після складання на нього протоколу про корупцію, втратив спокій, в його сім`ї виникали непорозуміння, з дружиною розмовляв грубо, на підвищених тонах. Після звільнення з посади судді, він став менше спілкуватися з позивачем у зв`язку зі складенням на нього протоколу про корупцію. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знайома з позивачем та його дружиною давно. Відносини з ним припинилися після його виклику в поліцію як корупціонера, в його сім`ї виникали суперечки та дійшло до розлучення. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що позивач є чоловіком його сестри. В 2017 році позивач був морально подавлений у зв`язку із звинуваченням його у корупційних діях, він давав поради сестрі розлучитися з позивачем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працював разом з позивачем після намагання притягнути його до відповідальності за вчинення корупційних дій. Позивач був у нервовому стані, лікувався, були сварки з дружиною, вона подала на розлучення та його стосунки з позивачем погіршилися. Вислухавши пояснення позивача, покази свідків та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 21.04.2016 року по 03.01.2017 року обіймав посаду начальника відділу матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Головного управління ДФС у Житомирській області. Управлінням захисту економіки в Житомирській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України було складено протокол про адміністративне правопорушення №71 від 12.05.2017 року відповідно до якого, [PERSON] обіймаючи вищезазначену посаду, яка у відповідності до статті 6 Закону України «Про державну службу» відноситься до категорії «Б», та відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», будучи суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення та звільненим з посади 03.01.2017 року, в порушення вимог ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно 28.02.2017 року, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями. Такі дії [PERSON] були кваліфіковані за ч.1 ст.1726 КУпАП. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 09.08.2017 року по справі №295/5129/17 провадження у справі відносно [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1726 КУпАП. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 10.06.2017 року, 03.07.2017 року, 31.07.2017 року та 22.08.2017 року перебував на лікуванні в лікарні та з 18.06.2018 року є особою з інвалідністю другої групи у зв`язку з причинами, не пов`язаними з виконанням службових обов`язків. Відповідно до довідки приватного психолога [PERSON] за результатами консультацій протягом травня-грудня 2017 року встановлено, що позивач має емоційні значимі стосунки з близькими людьми, достатньо реалістичні плани на майбутнє, вміє структурувати свій час, незважаючи на підвищену тривожність та знижений настрій, афективні розлади відсутні, підвищена загальна емоційна чутливість та збудливість нервової системи, що проявляється через порушення сну та імпульсивні реагування на незначні подразники. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10.07.2017 року відкрито провадження у цивільній справі №295/7456/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, а ухвалою суду від 22.09.2017 року вказаний позов залишено без розгляду у зв`язку з поданням позивачем заяви про залишення позову без розгляду. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно статті 1176 ЦК України шкода,\~завдана фізичній\~особі внаслідок\~її незаконного\~засудження,\~незаконного притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~незаконного застосування\~запобіжного заходу,\~незаконного затримання,\~незаконного накладення\~адміністративного стягнення\~у вигляді\~арешту чи\~виправних робіт,\~відшкодовується державою\~у повному\~обсязі незалежно\~від вини\~посадових і\~службових осіб\~органу,\~що здійснює\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратури або\~суду. Право\~на відшкодування\~шкоди,\~завданої фізичній\~особі незаконними\~діями органу,\~що здійснює\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратури або\~суду,\~виникає у\~випадках,\~передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі по тексту Закон) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. Статтею 3 Закону встановлено, що право на відшкодування громадянинові моральної шкоди згідно із Законом можливо у випадках, наведених в статті 1 Закону. Згідно статті 1 Закону відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Із системного аналізу статей 1, 2 Закону, статті 1176 ЦК України вбачається, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, має особа, щодо якої було незаконно застосовано адміністративний арешт чи виправні роботи, незаконна конфіскація майна або незаконне накладення штрафу, у випадку закриття вказаної справи про адміністративне правопорушення. З огляду на те, що за результатами адміністративного провадження у справі про вчинення [PERSON] адміністративного проступку до нього не застосовано адміністративний арешт чи виправні роботи, незаконну конфіскацію майна або незаконне накладення штрафу, у позивача відсутнє право на відшкодування йому шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом, без доведення в суді винності дій заподіювача шкоди. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоди та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 9 вищезазначеної постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне (за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого) спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статей 283, 284 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільке таке притягнення відбувається шляхом ухвалення судом відповідної постанови, безпосереднього накладення стягнення. Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно позивача не передбачав для нього негативних наслідків, такі наслідки могли настати лише за результатами розгляду за вказаним протоколом адміністративної справи в суді та винесення рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності. Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що його моральні страждання призвели до погіршення стану його здоров`я, внаслідок чого від 18.05.2017 року звертався до приватного психолога [PERSON] , яка надавала йому психологічну допомогу протягом травня-грудня 2017 року. Також позивачем зазначено, що його дружина подала на розлучення, а відносини з сусідами, колегами й друзями погіршилися. Відповідно до ухвали суду від 22.09.2017 року позов [PERSON] було залишено без розгляду за її заявою. Довідкою приватного психолога та показами свідків, допитаних в судовому засіданні, не доводиться наявність причинного зв`язку між діями Департаменту захисту економіки Національної поліції України і шкодою, заподіяною позивачеві. Тобто позивачем не доведено, що погіршення стану його здоров`я відбулося внаслідок складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, оскільки відповідних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів цього ним не надано, що є підставою для відмови в задоволенні позову у повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed