Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 22 серпня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № MKGWSE00000214. Згідно даного договору [PERSON] отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 10000 грн. і зобов'язалася повернути кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Однак, відповідачка [PERSON] зобов'язання згідно умов договору належним чином не виконала, а тому позивач вважає, що станом на 03.02.2015 року заборгованість відповідача перед банком становить 101209,63 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. В судове засідання представник позивача не з'явився. До суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримує. Представник відповідача згідно довіреності [PERSON] позов заперечує з тих підстав, що станом на сьогоднішній день спливли строки позовної давності по даній вимозі. В порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що згідно кредитного договору № MKGWSE00000214 від 22 серпня 2006 року відповідачці [PERSON] позивачем було надано кредит в сумі 10000 грн. з кінцевим терміном повернення до 21 серпня 2009 року. Позивач стверджує в позовній заяві, що відповідач належним чином не виконав умов договору, а тому на сьогоднішній день боргує банку 101209,63 грн. У п. 1.1 договору кредиту зазначається, що такий укладений строком з 22.08.2006 року по 21.08.2009 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З наведеного вбачається, що встановлений законодавством строк пред'явлення позову до відповідача на сьогоднішній день минув. Крім цього, з п. 1.1 кредитного договору також вбачається, що клієнту (відповідачу) кредит наданий для ремонту будинку. Тобто, в даному випадку має місце споживче кредитування, а тому, суд вважає, що при вирішенні даного спору до застосування підлягають норми ЗУ «Про захист прав споживачів». Пунктом 31 Постанови Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам дано роз'яснення, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що за таких обставин до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню строки позовної давності, з урахуванням чого в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту слід відмовити. Що стосується позовної вимоги про стягнення судових витрат, то суд вважає, що виходячи із змісту положень ст. 88 ЦПК України вона також не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed