Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 08.09.1997 року відповідачі є власниками двокімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] від 16 червня 2020 року загальна площа квартири 62.2 кв.м. , житлова 24.0 кв.м. Згідно витягу зі звіту про незалежну оцінку квартири №4 її ринкова вартість 78000 гривень. 18 жовтня 2019 року між сторонами укладено договір завдатку у формі розписки. Згідно договору позивач передала відповідачам 49000 гривень за квартиру №4 , а відповідачі зобов`язувались на протязі одного місяця підготувати усі необхідні документи для укладення договору купівлі-продажу квартири у нотаріуса. Відповідачі власних зобов`язань не виконали. Розгляд справи проведено у відсутності сторін відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України та поданих заяв. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено: щовідповідачі є власниками двокімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] від 16 червня 2020 року загальна площа квартири 62.2 кв.м. , житлова 24.0 кв.м. Згідно витягу зі звіту про незалежну оцінку квартири №4 її ринкова вартість 78000 гривень. 18 жовтня 2019 року між сторонами укладено договір завдатку у формі розписки (а.с.11), у відповідності до якої позивач, як покупець, сплатив відповідачам обумовлені кошти, а відповідачі, як продавці прийняли кошти, які складають повну вартість проданого ним спірного нерухомого майна та передав у власність зазначені будівлі. Окрім того, як свідчать матеріали справи відповідачі також передали позивачу всі наявні у них документи на право власності на об`єкти нерухомості, Крім того, відповідачі зобов`язувалися укласти зі позивачем договір купівлі - продажу придбаних будівель у нотаріальному порядку. Однак, незважаючи на те, відповідач ухиляється від вирішення питання про укладення у нотаріальному порядку договору купівлі-продажу вказаного вище майна, тому зазначені обставини перешкоджають позивачу у повному обсязі розпоряджатися цим майном. Вказані обставини свідчать про те, що сторони не тільки домовились між собою щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу будівель але і повністю виконали всі умови, пов`язані з купівлею-продажем вказаних об`єктів нерухомого майна, однак договору купівлі-продажу до цього часу не уклали, бо відповідач ніяких дій щодо його укладення не здійснює. Це позбавляє позивача можливості провести державну реєстрацію правочину та набути право власності на вищевказане нерухоме майно. Такі дії відповідача суперечать умовам досягнутої з ним домовленості і чинному законодавству. Відповідно до ч. 1 ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, яка встановлює правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 334 ЦК України набуття права власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Суд на підставі вищезазначених норм чинного законодавства, приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на квартиру [ADDRESS] оскільки договір купівлі-продажу є укладеним та відбулося його повне виконання, але нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved