Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить усунути йому перешкоди у спілкуванні з дітьми: сином [PERSON] , [INFO] та донькою [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми; визначити наступні способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дітьми: побачення позивача з дітьми за відсутності відповідача на території м. Харкова: три рази на тиждень у робочі дні з 18.00 год. до 22.00 год., побачення позивача з дітьми за відсутності відповідача у святкові та неробочі дні відповідно до діючого законодавства України, а саме один неробочий день на тиждень протягом дня з 10.00год. до 18.00 год., один святковий день кожного місяця (за наявності) з 14.00 год. до 22.00 год.; тимчасове мешкання дітей з батьком протягом 14 календарних днів щороку; відпочинок позивача з дітьми протягом 30 календарних днів щороку. Позовні вимоги мотивовані наступним. 31.07.2009 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, від якого народились діти: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . На теперішній час діти мешкають разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідач на прохання позивача можливості бачитися з дітьми відмовляє, мотивуючи, що позивач не може виконувати батьківські обов`язки щодо забезпечення дітей. Така інформація суперечить дійсності, адже позивач отримує стабільний дохід. Позивач бажає приймати активну участь у вихованні дітей, має намір постійно спілкуватися та бачитися з дітьми, а відповідач в цьому перешкоджає, відмовляється надати дозвіл на зустріч дітей з батьком, що і стало підставою для звернення до суду. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що вона ніколи не перешкоджала у спілкуванні позивача з його дітьми, та з грудня 2019 року до квітня 2020 року позивач за власним бажанням не спілкувався з дітьми, та просила визначити порядок участі позивача у вихованні дітей, що був встановлений Департаментом служб у справах дітей, а саме у її присутності, що буде сприяти психологічній стабільності малолітніх дітей та їх позитивному розвитку і вихованню. Син регулярно спілкується з батьком, однак страждає, має пригнічений настрій та занедбані подружні цінності, коли бачить сварки батька з його співмешканкою. Донька вимагає особливого режиму харчування та сну, а також поступової адаптації до спілкування з батьком через те, що майже не знає його через відсутність спілкування за власним рішенням позивача. Представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій вона просить позов задовольнити, посилаючись на те, що на судову практику Верховного суду, а саме, те, що суд може відступити від встановленого висновку для забезпечення інтересів малолітніх дітей. Позивач та його представник - адвокат Максимов М.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні вказала, що не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей ХМР в судове засідання не з`явився, надав до суду пояснення, в яких просив розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування, та надано письмовий висновок щодо розв`язання спору. 05.03.2020 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, яка була розподілена судді Ніколаєнко І.В. 12.03.2020 року судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано до суду - 12.03.2020 року. Ухвалою судді від 12.03.2020 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній в порядку загального позовного провадження. 17.04.2020 року здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи, вказану справу перерозподілено судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 05.05.2020 року вказану справу прийнято до провадження судді. Ухвалою суду від 07.07.2020 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до розгляду по суті, та визнано обов`язковою явку в судові засідання позивача по вказаній справі. Судом встановлено, що 31.07.2009 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, від якого народились діти: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Позивач є працевлаштованим, та проживає за адресою: [ADDRESS] , до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має, та в розшуку не перебуває. На теперішній час діти мешкають разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідач перешкоджала позивачу у спілкуванні з дітьми, позивач спрямував заяву про здійснення заходів впливу відповідачу, Київському ВП ГУНП в Харківській області, Департаменту служб у справах дітей, Прокуратурі Харківській області. Результати розгляду вказаної заяви в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Між сторонами виникли суперечності щодо виховання дітей та порядку участі позивача у вихованні останніх. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами 1 та 2 ст. 159 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. З огляду на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та б стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Встановлено, що згідно з висновком № 319 від 16 червня 2020 року, орган опіки та піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визначивши час: щовівторка з 17.00 год. до 20.00 год., щосуботи з 16.00 год. до 20.00 год. Усі зустрічі дітей з батьком проходять у присутності матері [PERSON] , та за згодою сина [PERSON] , [INFO] . Цей висновок обґрунтований тим, що питання щодо доцільності встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР, та був врахований вік дітей, пояснення батьків, надані документи та рекомендації Комісії, а також право дітей на безпосереднє спілкування з батьком, та в інтересах дітей. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він є братом відповідача, та позивач самовільно не бажає спілкуватись з дітьми, відповідач ніяких перешкод йому не чинить. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Сторонами не заперечується, що між позивачем та відповідачкою склалися неприязні стосунки, проте доказів того, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми до суду надано не було, тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у спілкуванні позивача з дітьми, та зобов`язання відповідача не чинити перешкод позивачу брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми. А надана до суду копія заяви від 03.02.2020 року про здійснення заходів впливу не є доказом вказаних перешкод, оскільки сторони проживають окремо декілька років, та позивач жодного разу не звертався з відповідними скаргами на дії відповідача щодо вказаних у позові перешкод. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, і встановивши, що визначений висновком Департаменту служб у справах дітей №319 від 16.06.2020 спосіб участі позивача у спілкуванні із дітьми відповідає інтересам дітей, одна з яких є дитиною трирічного віку, та враховуючи її прив`язаність до матері та з метою адаптації дитини, суд приходить до висновку про доцільність участі позивача у спілкуванні з дітьми [PERSON] та [PERSON] , та у їх вихованні у спосіб, визначений Департаментом служб у справах дітей у висновку №319, оскільки підстав від його відхилення судом не вбачається, а від так позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, а в іншій частині позову суд вважає за необхідне відмовити за наведених вище підстав. У разі зміни обставин, пов`язаних з віком дітей, станом їх здоров`я, психо-емоційного стану, жодна із сторін не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Також згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial