Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, вимоги якого в подальшому уточнив, збільшивши позовні вимоги, та просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором на суму 39608,29 доларів США, що за курсом 24,856585 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.07.2016р. складає 984526,83 грн., та за процентами у сумі 173113,90 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «УКРСИББАНК» (далі за текстом АТ «УкрСиббанк»), яке є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» (далі - Банк) та відповідачем [PERSON] 21.12.2006р. був укладений договір про надання кредиту № 11101807000 на загальну суму 45000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,3 % річних з кінцевим терміном повернення до 21.12.2021р. Банк повністю та в строки виконав свої зобовязання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконував, внаслідок чого станом на 19.07.2016р. перед позивачем виникла заборгованість за кредитом у сумі 39608,29 доларів США та по сплаті пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 173113,90 грн. Також, позивач посилається на те, що в порядку забезпечення виконання зобовязань наданий відповідачу [PERSON] кредит був забезпечений порукою відповідачки [PERSON], що підтверджується договором поруки № 80103 від 21.12.2006р., відповідно до якого [PERSON] зобовязалася відповідати за зобовязаннями [PERSON], які виникають з умов вищезазначеного кредитного договору. Заборгованість за кредитним договором позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, оскільки боржник та поручитель мають нести перед кредитором солідарну відповідальність. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується його заявою про перенесення розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином, однак до суду не зявлялася, клопотання про розгляд справи у її відсутність не подавала. Крім того, від відповідачів неодноразово до суду надходили заяви про перенесення або відкладення судового розгляду без зазначення доказів неможливості прибути в судове засідання або необхідності відкладення судового розгляду з інших причин (а.с. 87, 100, 120, 171, 208, 216, 242, 254, 267, 289, 300). Причини перенесення, або відкладення розгляду справи, які відповідачі вказували в своїх заявах про перенесення, відкладення розгляду справи, з посиланням на неможливість їх явки в судове засідання, суд вважає безпідставними, в зв'язку з відсутністю доказів поважності причин неявки відповідачів в судове засідання, оскільки на їх підтвердження до заяв не додано жодного доказу. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. В судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між Банком, правонаступником якого є позивач (а.с. 53-54, 55-57, 269-272) та [PERSON] (а.с. 40-41) 21 грудня 2006 року був укладений договір про надання кредиту № 11101807000, відповідно до якого позивач передав кредит відповідачу в розмірі 45000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору становила 227250,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,3 % річних з кінцевим терміном повернення до 21.12.2021р. (а.с. 6-12), відповідно до якого Кредитор надав, а Позичальник отримав обумовлену договором суму грошей та зобовязався повернути одержану суму кредиту та своєчасно сплачувати проценти за користування ним згідно з графіком повернення кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору (а.с. 13-17). Згідно п. 2.3. договору про надання кредиту у випадку невиконання Позичальником умов Договору про надання забезпечення за Договором, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязань за Договором або погіршення його умов (стану забезпечення, умов його зберігання), Банк набуває право вимоги на дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 Договору. Відповідно до п. 7.1. договору про надання кредиту за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобовязань, передбачених договором, зокрема термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті. 09 липня 2009 року між Банком, правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 до договору про надання кредиту № 11101807000 від 21 грудня 2006 року (щодо зміни графіка повернення кредиту/траншу), відповідно до якої сторони домовились змінити графік повернення кредиту (а.с. 18, 19-22). Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, здійснивши видачу кредитних коштів відповідачу [PERSON] у сумі 45000,00 доларів США, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку № 26209063031300, заявою на видачу готівки від 21.12.2006р., заявою на переказ готівки № 14 від 21.12.2006р. (а.с. 37, 38, 39) В порушення умов зазначеного договору про надання кредиту відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконував, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка, згідно розрахунків, наданих позивачем, станом на 19.07.2016р., з урахуванням заборгованості за кредитом та процентами склала загальну суму 39608,29 доларів США, що за курсом 24,856585 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.07.2016р. складає 984526,83 грн., та суму по сплаті пені за порушення кредиту та сплати процентів за кредит 173113,90 грн. (а.с. 26-36, 186-198). Згідно вимоги № 30-11/14110 від 07.07.2014р. відповідач [PERSON] повідомлявся про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується реєстром замовлених пакетів (а.с. 44-45, 48). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до розяснень, що викладені у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», \~у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533\~ЦК України. Відповідно до ч.3 ст. 533\~ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до кредитних відносяться операції, зазначені у п. 3 ч. 1 та у п.п. 3-7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій. В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні), так і в іноземній валюті. Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій. Приписи вказаної статті Закону не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що Банком був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором, однак, відповідач [PERSON] всупереч вимог чинного законодавства та умов кредитного договору належним чином свої зобовязання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконав та не здійснив повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені кредитним договором строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем [PERSON], у звязку з чим ним не виконані вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. У звязку з неповерненням чергової частини кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України Банк має право вимагати дострокове повернення частини кредиту, яка залишалася, та сплатити відсотків, належних йому. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою, порукою тощо (ч. 1 ст. 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановленого додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до договору поруки № 80103 від 21.12.2006р., що укладений між Банком, з однієї сторони, та [PERSON] (а.с. 42-43) (далі за текстом - Поручитель), з іншої, сторони договору встановили, що Поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобовязання перед Банком відповідати по борговим зобовязанням боржника [PERSON], які виникають з умов договору про надання кредиту від 21.12.2006р., а саме: повернути кредит в розмірі 45000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,3 % річних в строк до 21.12.2021р., а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови зазначеного договору в повному обсязі (а.с. 23-24). 09 липня 2009 року між Банком, правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 до договору поруки № 80103 від 21 грудня 2006 року (згода забезпечувати змінене зобовязання), відповідно до якої [PERSON] погодилася на зміну графіка повернення кредиту (а.с. 25). Згідно вимоги № 30-11/14118 від 07.07.2014р. відповідачка [PERSON] повідомлялася про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується реєстром замовлених пакетів (а.с. 46-47, 48). Відповідачка [PERSON] не спростувала зміст зазначеного договору поруки, у звязку з чим не виконала вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, відповідачка [PERSON] має солідарно нести відповідальність разом з [PERSON] за порушення останнім своїх обовязків по поверненню кредиту та по сплаті процентів за користування кредитом, а також по сплаті інших штрафних санкцій, передбачених вищезазначеним кредитним договором. Згідно з розрахунками, наданими позивачем, правильність яких перевірена судом, загальна сума заборгованості перед позивачем за договором про надання кредиту № 11101807000 від 21.12.2006р. станом на 19.07.2016 р. складає: 39608,29 доларів США, що за курсом 24,856585 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.07.2016р. складає 984526,83 грн., а також 173113,90 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 29249,54 доларів США, що за курсом 24,856585 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.07.2016р. складає 727043,68 грн.; заборгованість за процентами - 10358,75 доларів США, що за курсом 24,856585 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.07.2016р. складає 257483,15 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 87890,89 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 85229,01 грн. (а.с. 26-36, 186-198). Доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачами до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Суд зазначає, що відповідачі мали можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність нарахування заборгованості на стадії судового розгляду справи, однак заперечень проти суми позову відповідачі не надали. Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову давало суду право обмежитися доказами, наданими до суду позивачем. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Судом не встановлено, що відповідачі не виконали зобов'язання в повному обсязі з повернення кредиту внаслідок випадку або непереборної сили, тому відповідачі мають сплатити штрафні санкції за кредитом. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову АТ «УкрСиббанку» про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 39608,29 доларів США, що за курсом 24,856585 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.07.2016р. складає 984526,83 грн. та 173113,90 грн., оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не спростовані відповідачами. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, виходячи з цієї норми нею не передбачений солідарний порядок стягнення судових витрат стороні на користь якої ухвалено рішення, тому в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду в рівних частинах з кожного.

Outcome: approved