Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача: суму основного боргу за договором позики від 23.02.2017 року у розмірі 220\~601,77 грн, три відсотки річних у розмірі 23045,33 грн. та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову посилається на те, що 23.02.2017 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики між фізичними особами. На підтвердження факту передачі грошових коштів 29.06.2017 року була складена розписка, відповідно до умов якої 23.02.2017 року відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти у сумі 6510 Євро та зобов`язувався повернути їх в строк до 01.09.2017 року. Відповідач не виконав прийняте на себе зобов`язання та не повернув позичені грошові кошті, згідно умов договору позики та розписки. Просить стягнути суму основного боргу та у відповідності до ст. 625 ЦК України три відсотки річних. Також просить вирішити питання судових витрат. 07.04.2021 ухвалою Ленінського районного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 25.05.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Від представника позивача надійшло клопотання розглядати справу за його відсутністю та відсутністю позивача, позов підтримав повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у ньому. У судове засідання відповідач не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд вважає обґрунтованим провести заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 23.02.2017 відповідач отримав в борг від позивача суму 6\~510 євро, зобов`язався повернути до 01.09.2017 року Дані обставини встановлені із розписки, оригінал якої долучено до матеріалів справи. У зв`язку з невиконання відповідачем зобов`язання за договором позики, між сторонами виникли спірні договірні правовідносини, які регулюються нормами ст. ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц).\~ Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, оскільки розписка містить істотні ознаки, які характерні для договору позики, із її змісту вбачається укладення договору позики та вчинення сторонами угоди дій, характерних для такого договору, наявна зобов`язальна умова договору позики для відповідача щодо повернення отриманих коштів, а відтак, суд прийшов до висновку, що у позивача наявні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку повернення грошових коштів за договором позики від 23.02.2017 року. Із матеріалів справи убачається, що позивачем заявлено вимогу не лише про стягнення суму основного боргу за договором позики, але й стягнення три відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання за весь час прострочення у відповідності до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, 3 % річних та індекс інфляції мають компенсаційний, виступають способами захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, а тому при їх обрахунку береться за основу прострочена сума, визначена у договорі та в іноземні валюті. Так, відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики станом на 23.02.2021 року становить у розмірі 243\~647,03 грн., з яких: 220\~601,77 грн (6510 євро за курсом НБУ станом на 23.02.2021) - основна сума боргу, 23\~045,33 грн. (680,07 євро за курсом НБУ станом на 23.02.2021)- три відсотки річних за період прострочення з 02.09.2017 по 23.02.2021 Враховуючи наведене вище суд прийшов до висновку про те, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики від 23.02.2017 року у розмірі 243\~647,03 грн. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд пришов до наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2436,47 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2436,47 грн.

Outcome: approved