overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати його право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування вимог позивач вказує, що він є власником вказаної частини квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1998 року, виданого органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва, проте його право власності відповідачем не визнається, оскільки той відмовляється надавати йому оригінали правовстановлюючих документів на квартиру. Таким чином позивач вважає, що права як співвласника квартирі порушені, а тому і звернувся до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили про задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, вказавши, що право власності позивача не оспорюється, проте відповідач побоюється віддавати оригінали правовстановлюючих документів на квартиру. Суд, заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, приходить до наступного висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1998 року, виданого органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва. Вказане право власності [PERSON] зареєстроване у встановленому порядку 10.07.1998 року, про що є відповідна відмітка на свідоцтві про право власності. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено з матеріалів справи та пояснень сторін, між ним встановлений порядок користування квартирою [ADDRESS] і фактично спору з приводу розмірів часток сторін у праві власності на квартиру немає, натомість існує спір з приводу оформлення відносин сторін, оскільки відповідач не надає позивачу оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, які позивач вимагає з метою продажу своєї частки. Стаття 16 ЦК України вказує, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що право власності позивача відповідачем не оспорюється та документ, яки посвідчує таке право власності позивача, ним не втрачався, суд вважає позовні вимоги про визнання права власності позивача на 1/4 частину квартири [ADDRESS] необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивач не позбавлений права пред'явлення позову до відповідача про зобов'язання надання останнім оригіналів документів для вчинення певних дій. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив звільнити майно з-під арешту, а саме: 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні поклався на розсуд суду. Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Судом встановлено, що між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають за адресою: [INFO] було укладено договір дарування, за яким вони передали свої частини квартири другій стороні [PERSON], яка проживала за адресою: [INFO], що підтверджується договором дарування від 05.12.2000 року. 12.03.2001 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 12.03.2001, ВДВС Корольовського РУЮ [ADDRESS]/4 частини за адресою: [ADDRESS]. 27.12.2014 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, довідкою про зміну прізвища позивача та свідоцтвом про смерть [PERSON] За заповітом він є єдиним спадкоємцем вищевказаної квартири. На даний час арешт з частини квартири не знятий, в звязку з чим він не має змоги розпоряджатися цим майном у повній мірі. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»). Частина 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. А тому, оскільки право власності позивача ніким не оспорюється, підстав для накладення заборони на відчуження квартири на даний час немає, тому суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та зняття арешту з 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 червня 2013 року на користь [PERSON] на утримання трьох дітей - доньки [PERSON], [INFO]; доньки [PERSON], [INFO]; доньки [PERSON], [INFO], з 1000 гривень щомісячно до ? частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він зареєстрований фізичною особою підприємцем, але через брак роботи з 01.10.2013 року не має постійного доходу та відповідно через це має заборгованість за аліментами в розмірі 15400 гривень. Також позивач вказує, що 18.03.2014 року його призвано на військову службу, у зв'язку з чим він має змоги в подальшому виплачувати аліменти у встановленому судом розмірі та просить їх зменшити до 1/2 частини від усіх видів його доходів, що становитиме 375 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив про їх задоволення з підстав, які викладені в позовній заяві. Відповідача в судовому засіданні проти задоволенні позову заперечувала, посилаючись на неможливість утримання трьох дітей на 375 гривень, навіть за її повноцінної участі в такому утриманні. Також вказала, що на сьогодні заборгованість відповідача за аліментами становить вже 20200 гривень Вислухавши доводи представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно вимог частини 1 статті 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Судом встановлено, що згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 червня 2013 року з позивача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання трьох дітей - доньки [PERSON], [INFO]; доньки [PERSON], [INFO]; доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 гривень, починаючи з 11.04.2013 року та до повноліття дітей. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на одну дитину віком вік 6 до 18 років становить 1286 гривень. Відповідно до вимог ст. ст. 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язанні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи із вказаного мінімальний розмір аліментів на трьох дітей в даному випадку має становити 1156,5 гривень, в той час як позивач пропонує встановити загальний розмір аліментів на рівні 375 гривень на трьох дітей, що на переконання суду не відповідає вимогам законну та відповідно інтересам дітей. Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 01.10.2010 року. Мотивує заяву тим, що подружнє життя у них не склалося по причині протилежних поглядів на сімейне життя, сторони не знаходять взаєморозуміння між собою, що стало причиною виникнення постійних сварок, шлюбні відносини між ними припинилися з листопада 2013 року, спільного господарства не ведуть, подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливими та суперечить інтересам позивача. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Зазначив, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені з листопада 2013 року, спір щодо визначення місця проживання дитини та майновий спір відсутній. Відповідач в судове засідання також не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провадити за її відсутності, позов визнала. Зазначила, що дійсно з листопада 2013 року року шлюбні відносини з позивачем не підтримують. Майнового спору та спору щодо визначення місця проживання дитини не мають. Тому суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін на підставі ст. 158 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01.10.2010 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 01 жовтня 2010 року, актовий запис №2936, видане Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї (а.с. 7). Від спільного життя сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Спір щодо визначення місця проживання дитини і майновий спір між сторонами відсутній. Строк на примирення надавати сторонам є недоцільним, оскільки шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з листопада 2013 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливо, шлюб сторін існує формально і може бути розірваним. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 05.03.2011 року. Мотивує заяву тим, подружнє життя у них не склалося по причині протилежних поглядів на сімейне життя та життєві цінності, сторони не знаходять взаєморозуміння між собою, втратили почуття взаємної любові та поваги один до одного, шлюбні відносини між ними припинилися протягом останніх трьох років, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливими та суперечить інтересам позивача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Зазначив, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені протягом останніх трьох років, майнового спору та спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами не має, дитина проживає разом з матір»ю. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провадити за її відсутності, позов визнала та просила шлюб розірвати. Крім того, просила після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Тому суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідача на підставі ст. 158 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05.03.2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 05 березня 2011 року, актовий запис №127, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 6). Від спільного життя сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Спір щодо визначення місця проживання дитини і майновий спір між сторонами відсутній. Строк на примирення надавати сторонам є недоцільним, оскільки шлюбно-сімейні відносини між ними припинені протягом останніх трьох років, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливо, шлюб сторін існує формально і може бути розірваним. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 07.03.2002 року. Мотивує заяву тим, що подружнє життя у них не склалося по причині протилежних поглядів на сімейне життя та сімейні обов»язки, що стало причиною виникнення постійних суперечок. Сторони не знаходять взаєморозуміння між собою, втратили почуття любові, довіри та поваги один до одного. Вказані обставини призвели до того, що більше п»яти років сторони разом не проживають, шлюбні відносини між ними припинились, спільного господарства не ведуть, подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливими та суперечить інтересам позивача. Позивач в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання також не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Тому суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін на підставі ст. 211 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07.03.2002 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження від 07.03.2002 року, актовий запис №242, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Спору щодо визначення місця проживання дитини і майнового спору між сторонами на час розгляду справи не має. Строк на примирення надавати сторонам є недоцільним, оскільки шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з 2012 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливе, шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинились з 2012 року, проживають окремо, інших доказів сторонами не надано, тому шлюб сторін може бути розірваним. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 10 червня 2006 року. Мотивує заяву тим, що подружнє життя у них не склалося по причині протилежних поглядів на сімейне життя, несумісності характерів, сторони не знаходять взаєморозуміння між собою, шлюбні відносини між ними припинились з 2007 року, подальше сумісне життя і збереження сім'ї та примирення між ними є неможливими та суперечить інтересам позивача. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав, вказав, що з відповідачем не проживають однією сім»єю з 2007 року. Відповідач в судове засідання також не з'явилась, подала заяву, в якій просила розгляд справи провадити за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечував проти розірвання шлюбу. Зазначила, що з 2007 року разом з позивачем не проживають. Тому суд вважає можливим слухати справу за відсутності сторін на підставі ст. 158 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 10.06.2006 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 10 червня 2006 року, актовий запис №802, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом»янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 6). Від спільного життя сторони мають дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Спору щодо визначення місця проживання дитини і майнового спору між сторонами не має. Як встановлено судом, шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 2007 року, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, не бажають примирятися. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливо, шлюб сторін існує формально і може бути розірваним. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 11.03.2006 р. Мотивує заяву тим, що подружнє життя у них не склалося по причині протилежних поглядів на сімейне життя, сторони не знаходять взаєморозуміння між собою, втратили почуття взаємної любові, довіри та поваги один до одного, шлюбні відносини між ними припинилися з серпня 2014 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, подальше сумісне життя і збереження сім'ї та примирення між ними є неможливими. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені у серпні 2014 року, спілкуються лише з приводу виховання дочки [PERSON], [INFO], спір щодо визначення її місця проживання відсутній, дитина проживає разом з матір'ю. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, оскільки на даний час перебуває за кордоном. Позов визнала та заперечувала проти збереження шлюбу, враховуючи, що він має формальний характер, а фактичні шлюбні відносини з позивачем припинились із серпня 2014 року, дитина проживає разом з відповідачем. Враховуючи викладене, суд вважає можливим слухати справу за відсутності відповідача на підставі ст. 158 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 11.03.2006 р. між сторонами було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 11 березня 2006 року, актовий запис №70, видане Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим (а.с. 6). Від спільного життя сторони мають дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 14). Спору щодо визначення місця проживання дитини і майнового спору між сторонами не має. Як встановлено судом, шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з серпня 2014 року, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, не бажають примирятися. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливо, шлюб сторін існує формально і може бути розірваним. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 14.05.2011 р. Мотивує заяву тим, подружнє життя у них не склалося по причині протилежних поглядів на сімейне життя, що стало причиною виникнення постійних сварок, сторони не знаходять взаєморозуміння між собою, втратили почуття взаємної любові, довіри та поваги один до одного, шлюбні відносини між ними припинилися з лютого 2015 р., проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання також не з'явилася, подала заяву, в якій просила розгляд справи провадити за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечував проти розірвання шлюбу. Зазначила, що з лютого 2015 р. разом з відповідачем не проживають, шлюбні відносини не підтримують та спільного господарства не ведуть. Майнового спору не мають. Тому суд вважає можливим слухати справу за відсутності сторін на підставі ст. 158 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 14.05.2011 р. між сторонами було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 14 травня 2011 року, актовий запис №267, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7). Від спільного життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Майновий спір між сторонами відсутній. Як встановлено судом, шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з лютого 2015 року, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, не бажають примирятися. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливо, шлюб сторін існує формально і може бути розірваним. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved