Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на несумісність характерів сторін та втрату ними взаємних почуттів, що притаманні подружжю, просив суд розірвати шлюб, що укладено між сторонами 03 жовтня 2009 року та стягнути з нього на користь відповідача аліменти на утримання їх спільної дитини, - [PERSON], [INFO], у розмірі 1000,00 грн., щомісяця, до настання повноліття дитини. Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач звернулася до суду з заявою у якій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Встановивши наведені обставини провадження та розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності сторін, на підставі наданих ними письмових пояснень та доказів. Так, проаналізувавши надані до суду письмові докази суд вбачає, що 03 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції було вчинено актовий запис №960. Вказані обставини випливають зі змісту Свідоцтва про шлюб (бланк серії 1-ЖД №109374), оригінал якого долучено до матеріалів справи (а.с. 4). Згідно актового запису про народження № 6872 вчиненого 13.08.2012 року Відділом ДРАЦС у місті [PERSON] міського управління юстиції, у сторін 20 липня 2012 року народилась донька [PERSON]. Вказана обставина випливає зі змісту Свідоцтва про народження (бланк серії 1-ЖД №321196), копія якого долучена до матеріалів справи. Відповідно до наданих позивачем пояснень та викладених обставин, що були визнані відповідачем, сторони прийшли до переконання про несумісність характерів та втрату ними взаємних почуттів що притаманні подружжю у звязку з чим на час розгляду справи спільне господарство не ведуть та переконані у неможливості збереження між ними шлюбних відносин, що фактично припинені вже тривалий час. Відповідно до положень ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Так, подружжя яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Крім того шлюб розривається органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою одного із подружжя, якщо другий із подружжя визнаний безвісно відсутнім або недієздатним. У інших випадках питання про розірвання шлюбу, у якому подружжя має спільних дітей належить до компетенції суду: відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, без обмеження щодо наявності чи відсутності у подружжя спільних дітей. Вказані вище фактичні обставини свідчать про те, що сторони на час розгляду справи судом мають неповнолітню дитину, яка проживають з позивачем, та позбавлені можливості розірвати шлюб у позасудовому порядку. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Виходячи з викладених обставин, враховуючи те, що надані сторонами заяви свідчать про дійсну волю сторін на розірвання шлюбу суд доходить висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, та необхідність задоволення вимог позову у цій частині. Натомість щодо вимог позивача про стягнення з нього на користь позивача аліментів то суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини належить особі, на утримання якої перебуває така дитина. Така вимога про сплату аліментів має бути предявлена до тієї особи, яка має надавати матеріальну допомогу на утримання дитини (мати або батька) та ухиляється від таких дій. Разом з тим, з обставин справи вбачається, що позивач не є тією особо, на утриманні якої перебуває [PERSON], та крім того, відповідно до наданих суду доказів та пояснень між сторонами не існує спору щодо утримання їх спільної дитини, що унеможливлює судове врегулювання такого питання. Таким чином у задоволенні вимог позивача про стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання їх спільної неповнолітньої дитини слід відмовити серез відсутність спору між сторонами. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд, вирішуючи справу по суті має у своєму рішенні розподілити між сторонами судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним за розгляд вимоги про розірвання шлюбу судовий збір в розмірі 551,20 грн.,

Outcome: partial