Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням договору позики відповідачем, зазначаючи, що 12.08.2012 [PERSON] взяв в борг 100 000 гривень, які зобов'язався повернути до 31.12.2012, про що власноручно написав розписку. Оскільки у зазначений строк борг не повернуто, просить суд стягнути суму боргу у розмірі 108 125 гривень, із яких 100 000 грн.- сума основного зобов'язання, а 8 125 гривень - проценти від суми позики. Зазначені кошти просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON], яка на час написання розписки доводилася дружиною [PERSON] Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснивши, що відповідач не отримував кошти по вищезазначеній розписці, оскільки на час її складення потреба у грошах у нього була відсутня. У судовому засіданні відповідач не заперечував факт написання ним особисто розписки, але за інших обставин. Зокрема, зазначив, що між ним та позивачем існували ділові стосунки, разом співпрацювали і 31.10.2011 він отримав від [PERSON] гроші в сумі 65000 грн. як завдаток на придбання металоконструкцій, про що написав розписку. Потім, за проханням позивача розписка була ним переписана 12.08.2012 на суму 100 000 грн., але гроші за цією розпискою він не отримував. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог, вказуючи, що вона не знала про написання її чоловіком розписки, отримання в борг коштів. На той час вона з дитиною прживали окремо від чоловіка [PERSON] Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачів та їх представників, дослідивши матеріали справи, докази, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з розпискою, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.40), 12.08.2012 відповідач [PERSON], в присутності двох свідків, взяв в борг у [PERSON] 100 000 гривень, які зобов'язався повернути до 31.12.2012. Факт написання розписки особисто відповідачем не оспорюється. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того самого роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Враховуючи зазначені положення закону, суд не приймає як доказ по даній справі доводи відповідача [PERSON] щодо відсутності у нього на час написання розписки потреби у грошах, оскільки 12.03.2012 ним була продана квартира [ADDRESS], за яку він отримав кошти в сумі 264000 грн. Суд критично відноситься до показів свідків [PERSON] та [PERSON], які є відповідачу батьком та братом відповідно. Зазначені свідки дали покази, що вони, перебуваючи в м.Дніпропетровську, разом з відповідачем [PERSON] пішли у торговий центр на зустріч з позивачем і перебували в кафе за столиком неподалік від столика, де [PERSON] спілкувався з позивачем. Про що велася розмова вони не чули, бачили, що [PERSON] щось писав, але коли вони виходили після цієї зустрічі у [PERSON] в руках нічого не було, у тому числі пакету з грошима. При цьому, свідок [PERSON] вказав, що вони зустрілися з позивачем ще біля торгового центру на стоянці, а свідок [PERSON] стверджував, що коли вони зайшли до торгового центру в кафе, позивач вже знаходився за одним із столиків. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], що зазначені в розписці, підтвердили факт передачі грошей позивачем відповідачу 12.08.2012 за обставин, зазначених позивачем. Заперечуючи проти позову, відповідач послалася на те, що розписка, написана ним, є безгрошовою і гроші фактично йому не передавалися. Зазначені доводи відповідача спростовуються письмовими доказами, зокрема текстом розписки про те, що відповідач узяв та зобов'язується повернути позивачу отримані ним гроші в сумі 100 000 гривень (а.с.40). Належних та допустимих доказів безгрошової розписки відповідач до суду не надав. Крім того, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування інших обставин написання даної розписки відповідачем в судове засідання не надано. Стосовно позовної вимоги щодо стягнення боргу солідарно і з [PERSON] судом встановлено, що на час укладення договору позики - 12.08.2012 відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.06.2014 (а.с. 100). Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Доказів того, що гроші в борг [PERSON] були взяті для сімейних потреб та відповіно на них і витрачені, не надано. Позивач, надаючи в борг відповідачу 100 000 грн. не з'ясував, чи є на це згода його дружини [PERSON], а тому, у цій ситуації суд вважає, що договір позики від 12.08.2012 укладений між [PERSON] та [PERSON] не створює для відповідача [PERSON] - колишньої дружини [PERSON] обов'язку щодо повернення цієї грошової суми, а отже у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити за безпідставнію та необгрунтованістю. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув суму позики у строк, визначений розпискою, чим порушив право позивача як позикодавця за договором позики на її повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з правових норм, а саме: ст.ст. 1046-1049 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 8125 грн. не ґрунтуються на вимогах діючого закону. Так, Цивільний кодекс України (ст.104) передбачає можливість отримання позикодавцем від позичальника процентів від отриманої суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Однак в даному випадку сторонами не була дотримана письмова форма договору позики, а надана розписка свідчить лише про передання позивачем відповідачу 100 тис. грн. в борг. Судові витрати розподіляються між сторонами відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial