Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначає, що він - [PERSON], з 10.09.2011 року працював на посаді підземним гірничим майстром ДВАТ «Шахтопрохідне управління №10» дочірнього підприємства ВАТ «Державна холдингова компанія «Трест Горлівськвуглебуд» (відповідач). 02.08.2013 року його було звільнено за п.1 ст. 36 КЗпП України У зв'язку з тим, що заборгованість по заробітної плати складає - 19291 грн. 89 коп. за період з квітень 2013 року по день звільнення, а також що в день звільнення відповідачем не погашено перед позивачем заборгованість позивач просить суд: Стягнути з Державного відкритого акціонерного товариства «Шахтопрохідне управління № 10» дочірнє підприємство Відкритого акціонерного товариства «Державна холдингова компанія «Трест Горлівськвуглебуд» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 6 614,45 гривень. Крім того позивач просить суд стягнутим з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 28 447,44 гривень із розрахунку: Середня заробітна плата за два місяці складає: 4988,79 грн. +4895,58 грн. = 9884,37 гривень Середній заробіток за два місяці: 9884,37 грн. +41 відпрацьований день = 241,08 гривень Середній заробіток за час затримки виплати, які належать при звільненні складає: 241,08 х118 (кількість днів затримки) =28 447,44 гривень. Крім того, позивач наголошує, що в результаті затримки всіх сум належних мені при звільненні, він весь цей час відчував постійні душевні переживання, знаходився у стресовому стані, у зв'язку з нехваткою грошових коштів втратив зв'язки з друзями, доводилося займати гроші для життєвого існування. Таким чином, в результаті неправомірних дій відповідача зазнав моральну шкоду, яку оцінює в 10 000,00 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та вищезазначене. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, зазначивши, що вони є необґрунтованими, надавши письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у їх сукупності,прийшов до наступного. Відповідно до відомостей трудової книжки Серія [NUMBER] [PERSON], з 10.09.2011 року працював на посаді підземним гірничим майстром ДВАТ «Шахтопрохідне управління №10» дочірнього підприємства ВАТ «Державна холдингова компанія «Трест Горлівськвуглебуд» 02.08.2013 року позивача було звільнено за п.1 ст. 36 КЗпП України (Наказ № 148/к). Відповідно до довідки про заборгованість по заробітній платні [PERSON] станом на 20 січня 2014 року, заборгованість ДВАТ «Шахтопрохідне управління №10» дочірнього підприємства ВАТ «Державна холдингова компанія «Трест Горлівськвуглебуд» перед позивачем складає: Серпень 2013 року - 6614,45 гривень (Довідка від 20.01.2014 № 11/65) - а.с.- 55. Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Стаття 116 КЗпП встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Виходячи із вищезазначеного, з відповідача - Державного відкритого акціонерного товариства «Шахтопрохідне управління № 10» дочірнє підприємство Відкритого акціонерного товариства «Державна холдингова компанія «Трест Горлівськвуглебуд» слід стягнути на користь позивача - [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 6 614,45 гривень. Згідно ст.117 КЗпП України,у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належної звільненому працівникові суми у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Із довідки про середню заробітну плату (а.с. 54), наданої відповідачем вбачається, що середня заробітна плата позивача становила 5171,95 гривень, розмір середньоденної заробітної плати позивача становив 252,29 гривень (у відповідності з положеннями Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 (із змінами) «Про порядок обчислення середньої заробітної плати»). Оскільки кількість днів затримки розрахунку відповідача з позивачем складає 117 днів ( з 02.08.2013 року по день винесення рішення суду), а 252,29 гривень - середньоденний заробіток позивача, то сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає: 252,29 гривень х 117 днів = 29 517, 93 гривень. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує роз'яснення викладені у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно яких суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право,частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Крім того, відповідно до завдань цивільного судочинства, визначених ст..1 ЦПК України, а саме, справедливому розгляду цивільних справ, та одній із засад цивільного законодавства, яка визначена ст..3 ЦК України, а саме, справедливість, добросовісність та розумність, виходячи із принципів розумності та співмірності, суд вважає , що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені підлягає зменшенню до 6000, 00 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Таку правову позицію висловив Верховний суд при розгляді аналогічних справ за заявами про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, зазначивши, що розмір відшкодування за час затримки розрахунку суд визначає з урахуванням спірної суми, на яку позивач має право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Таким чином, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 300 гривень. В іншій частині позовні вимоги завищені та не підлягають задоволенню

Outcome: partial