Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.12.2010 року у розмірі 59542,96 гривень та судові витрати у розмірі 2102,00 гривень. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідач звернулась до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 14.12.2010 року. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 41000,00 гривень. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим заборгованість за кредитом станом на 04.11.2020 року становить 59542,96 гривень. 05 квітня 2021 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просив відмовити. Обґрунтовуючи заперечення щодо позову представник відповідача посилається, зокрема на Постанову Великої Палати Верховного суду по справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, та вказує, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Крім того вказав, що у зв`язку із тим, що банком не були надані чіткі відомості про те яку суму коштів було фактично сплачено [PERSON] в рамках спірних правовідносин, невідомо яка частка тіла кредиту залишилась невиплаченою, та чи сплачені нею кошти покривають, або перебільшують розмір кредиту. 30 квітня 2021 року представником позивача було подано відповідь на відзив. Обґрунтовуючи свої заперечення щодо відзиву представник позивача заначив наступне. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлена, про що свідчить підпис в Заяві. В матеріалах справ міститься копія анкети-заяви на двох сторінках від 14.12.2010 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. З копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що «Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...». Таким чином, представник АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Щодо поширення на вказані правовідносини ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначив, що в даному випадку грошові кошти надавались у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а не для придбання продукції, тому посилання на вказаний закон є необґрунтованими та безпідставними. Також вказав, що в матеріалах справ містяться виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, які є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Представник позивача у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки не повідомив. Відповідач та її представник у відкрите судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причину неявки не повідомили. Суд, вивчивши позовну заяву та заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» з 21 травня 2018 року змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується копією статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». [PERSON] звернулась до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 14.12.2010 року (а.с. 18). Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 41000,00 гривень. Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений. Відповідно до анкети-заяви, відповідач погодилась з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 04.11.2021 року становить загальну суму у розмірі 59542,96 гривень, що складається з наступного: - 48199,47 гривень - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі - 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; - 48199,47 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами; - 11343,49 гривень - заборгованість за простроченими процентами; - 0,00 гривень - заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; - 0,00 гривень - нарахована пеня; - 0,00 гривень - нараховано комісії. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно до ч.ч. 1, 2 с.т. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. До кредитного договору банк додав Тарифи банку, з яких чітко вбачається, що відповідачу встановлено процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту у розмірі 86,4% для картки «Універсальна», та 84% для картки «Універсальна ГОЛД». Вказані Тарифи банку засвідчені особистим підписом відповідача (а.с. 19-20). Таким чином, доводи представника позивача, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» не повідомив відповідача про умови кредитування є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Суд погоджується з доводами представника позивача щодо користуванням відповідачем кредитними коштами. Виписка з банківського рахунку, яка є первинним документом, містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). З виписки з карткового рахунку, наданого представником позивача, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримувала кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки також вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалась кредитними коштами. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів також вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом») і знову користувалася кредитними коштами. Таким чином, суд критично ставиться до доводів представника відповідача щодо ненадання позивачем відомостей про суму коштів, які були фактично сплачені відповідачем в рамках спірних правовідносин. Розрахунок заборгованості за кредитом відповідачем не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Доводи відповідача стосовно розміру тіла кредиту не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи. Крім того, суд вбачає, що обставини по справі № 342/180/17 різняться з обставинами даної справи, адже при зверненні до суду стороною позивача надані Тарифи банку, засвідчені особистим підписом відповідача, тому висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного суду по справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, у даному випадку, не підлягають застосуванню. Згідно з ст. 1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved