Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які було уточнено, про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 002989 від 10 лютого 2016 року укладеного між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»; стягнення з відповідача сплачених коштів за договором фінансового лізингу в розмірі 86800 гривень, так як вказаний договір було укладено з порушенням норм чинного законодавства, а також з порушенням його прав як споживача. В позові зазначив, що на початку лютого 2016 року він вирішив придбати автомобіль марки «Geely Emgrand 7» 2013 року випуску за ціною 143950 гривень згідно з реклами викладеної в мережі Інтернет ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО». 10.02.2016 року в офісі лізингової компанії в м. Чернігів працівники відповідача розповіли позивачу про те, що автомобіль який його цікавить знаходиться в м. Мукачево, але за умови сплати позивачем 60% вартості автомобіля він протягом 3-х днів буде доставлений до найближчого автосалону, позивач згодився на цю пропозицію та сплатив кошти в розмірі 86800 гривень. В цей же день в офісі відповідача позивачем підписано договір фінансового лізингу № 002989, з додатку до договору він зрозумів, що вартість предмету договору - автомобіля становить 5411 доларів США, що по курсу НБУ становило 143950 гривень. Після підписання договору його запевнили, що автомобіль через три дні, тобто 13.02.2016 року буде доставлено на територію МРЕВ м. Ніжина, але і на даний час [PERSON] автомобіль не отримав. Вдома детально ознайомившись з умовами договору позивач з'ясував, що став жертвою шахрайських дій відповідача, так як дійсна вартість автомобіля за договором становить набагато більше ніж його запевняли, а саме 287900 гривень. Вважає, що позивач уклав договір під впливом обману працівників відповідача, а також помилки, яка виникла через неправильне сприйняття ним змісту і умов цього договору, а також відсутність у нього юридичної та економічної освіти та наявність складнощів у вивченні змісту договору, який виготовлений дрібним шрифтом та має значний обсяг. Якщо б позивач вірно зрозумів всі умови договору він би вказаний договір не укладав. Вважає, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу суперечить його волевиявленню та закону. Просить суд визнати вказаний договір недійсним, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на його користь сплачені кошти за договором в розмірі 86800 гривень. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, суд розглянув справу в його відсутність з винесенням заочного рішення. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. 10 лютого 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» укладено договір фінансового лізингу № 002989 з додатками (далі Договір), предметом фінансового лізингу є автомобіль марки «Geely Emgrand 7» 2013 року випуску (а.с. 11-18). Згідно п.1.3 Договору ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», як лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу в користування позивачу, як лізингоодержувачу на строк і на умовах, передбачених договором. Згідно п. 4.1 Договору лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу. Згідно Договору авансовий платіж це - обов'язковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, розмір якого визначено у Додатку № 1 Договору, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу. На авансовий платіж не нараховуються жодні проценти, повернення авансового платежу відбувається на умовах та у порядку передбаченими договором. Адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у Додатку № 1 до Договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Як вбачається з копії квитанції № 10 від 10.02.2016 року, що на а.с. 20 позивач сплатив позивачу 86800 гривень, вважаючи, що сплатив 60% вартості автомобіля. З п. 8.2 Договору вбачається, що вартість предмету лізингу на момент укладення договору становить 10823,31 доларів США. На дату укладення договору згідно обмінного курсу доларів США до української гривні гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 287900 гривень. В Додатку № 1 до Договору вказано, що сума виплат авансового платежу становить 5411,65 доларів США (50% вартості предмета лізингу), адміністративний платіж 1082,33 доларів США (10% вартості предмета лізингу), 324,70 доларів США комісія за передачу (3% вартості предмета лізингу); курс долара на дату підписання договору становить 26,60 гривень. Пункт 1.7 Договору передбачає, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст.9 даного Договору. Позивач посилається на те, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору лізингу є несправедливими, суперечать принципу добросовісності. Стаття 18 Закону України «Про захист прав позивачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. У разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну і інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав позивачів», так умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав позивачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік. Зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуг обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п.2,3 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав позивачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п.4 ч.3 ст. 18 Закону). Судом встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 10 лютого 2016 року укладеного між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та [PERSON], дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства (ст. 3, 12 Договору). Так згідно п.1.4 Договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку. Своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищевказаними зобов'язаннями відповідає продавець. Згідно ч.1 ст. 808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Враховуючи, що за Договором укладеним між сторонами вибір продавця предмета лізингу здійснює відповідач, в договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності суперечить положенням ст. 808 ЦК України. Згідно ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою згідно п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та суперечить вимогам законодавства. Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Отже виходячи з аналізу чинного законодавства за своєю правою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізину від 10 лютого 2016 року укладений між сторонам, нотаріально посвідчено не було. Верховний Суд України у своїй правовій позиції у справі № 6-2766/цс15 прийшов до висновку що договір фінансового лізингу має бути нотаріально посвідченим. З аналізу фактичних обставин справи в контексті вищевказаної правової позиції та норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що договір фінансового лізингу укладений між сторонами 10.02.2016 року є нікчемним. Стаття 216 ЦК України закріплює правові наслідки недійсності правочину, зокрема вказуючи на те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. З огляду на викладене оспорюваний договір слід визнати недійсним, застосувавши наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача на користь позивача кошти сплачені за договором в розмірі 86800 гривень.

Outcome: approved