Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення з [PERSON] на його користь 24 793,32 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 1000 грн. витрат за проведення незалежної оцінки транспортного засобу, 833,98 грн. інфляційних втрат та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 225 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 02.10.2018р. року о 23:10 год. в м. Львові на вул. Пасічна, 15 мала місце ДТП за участю автомобілів «Volkswagen» н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля «Ford Escort» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача. Відповідно до постанови Личаківського районного суду м. Львова від 23.10.2018р., відповідача визнано винним у вчиненні ДТП та згідно звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу, розмір завданої шкоди становить 24 793,32 грн. Дану суму, а також 1000 грн. витрат за проведення незалежної оцінки транспортного засобу, 833,98 грн. інфляційних втрат та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 225 грн. просить стягнути з відповідача примусовому порядку. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 15.03.2019р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08.04.2019р. як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору до участі в справі залучено власника транспортного засобу «Ford Escort» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] Визначено третій особі строк для надання письмових пояснень щодо позову. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заявою до суду справу просить слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не скерував. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа в судове засідання також не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив, письмових пояснень щодо позову не подав. Враховуючи обсяг зібраних доказів, який є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суд вважає можливим розглянути справу у відсутності третьої особи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 02.10.2018р. року о 23:10 год. в м. Львові на вул. Пасічна, 15 мала місце ДТП за участю автомобілів «Volkswagen» н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля «Ford Escort» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 23.10.2018р. (а.с.6), яка набрала законної сили, відповідача визнано винним у вчиненні згаданої ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається зі звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу (а.с.7-23), проведеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу «Ford Escort» д.н.з. [NUMBER] становить 24 793,32 грн. У статті 1166 ЦК України зазначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка», що діяв на день ДТП на території України. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На основі аналізу вказаних правових норм Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 304/1192/15-ц сформулював правовий висновок, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Разом з тим, у справі яка розглядається шкода заподіяна транспортним засобом зареєстрованим в іншій країні і згідно даних офіційного сайту МТСБУ, станом на дату ДТП відсутні дані про чинність полісу міжнародного авто страхування «Зелена Картка». Відповідно, в такому випадку на підставі пп. «в» «в» пункту 41.2 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у МТСБУ не виникало обов`язку у виплаті страхового відшкодування і як наслідок, обов`язок щодо відшкодування завданої шкоди лежить на винуватцю ДТП. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. З огляду на те, що позивач на правомірній підставі користувався транспортним засобом на момент вчинення ДТП, вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 25793,32 грн. слід визнати обґрунтованою та задовольнити. Так само, належить визнати обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. витрат за проведення незалежної оцінки транспортного засобу, оскільки такі витрати направлені на встановлення вартості відновлювального ремонту, а відтак в розумінні ст. 22 ЦК України є шкодою, яка підлягає відшкодуванню в загальному порядку, враховуючи при цьому, що розмір таких витрат попередньо узгоджений сторонами в договорі про проведення незалежної експертної оцінки транспортного засобу (а.с.26), а їхня сплата підтверджується відповідною квитанцією (а.с.27). Аналогічно, слід задовольнити вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 833,98 грн. інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 225 грн., які обраховані за період з 04.11.2018р. до 18.02.2019р., тобто після набрання законної сили постановою Личаківського районного суду м. Львова від 23.10.2018р. і на момент звернення до суду. Зокрема, відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги V ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі 910/22034/15 і з якими погодилась Велика Палата Верховного Суду під час розгляду господарської справи № 910/10156/17. Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат і трьох відсотків річних (а.с.31) перевірений та прийнятий судом як такий, що відповідає вимогам чинного законодавства і тому, позов підлягає до задоволення в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1). Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, такі підлягають стягненню лише частково. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. ч. 4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Під час розгляду цивільної справи № 753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При цьому з огляду на положення ч. ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. За своєю юридичною природою, договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, зміст якого розкривається главою 63 ЦК України і за загальним правилом, перед його укладенням сторони користуються свободою розсуду щодо визначення його умов, однак з врахуванням, серед іншого, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 6, 627 ЦК України). Згідно матеріалів справи, професійна правнича допомога надана позивачу на підставі договору про надання правничої допомоги № 0036-ц від 04.02.2019р. (а.с.32) і за умовами якого адвокатське об`єднання «ҐРАНД ҐРУП ПАРТНЕРС» прийняло на себе зобов`язання надавати клієнту професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених даним договором. Згідно пп. 3.1, 3.5, 3.6 п. 3 договору, вартість послуг адвокатського об`єднання за цим договором становить 500 грн. за годину надання професійної правничої допомоги. Оплата проводиться в спосіб, визначений законодавством, але не пізніше 3 (трьох) банківських днів після отримання рахунку-фактури, якщо інше не погоджено сторонами. Оплата може проводитись у вигляді завдатку. Згідно наданого розрахунку (а.с.34), правнича допомога адвоката полягала у юридичній консультації тривалістю 1 год.; підготовка до написання позовної заяви (аналіз законодавства і судової практики) тривалістю 3 год., складення та написання позовної заяви тривалістю 2 год. Загальна вартість витрат на професійну правничу допомогу становить 3000 грн., які повністю сплачені позивачем на рахунок адвокатського об`єднання, що стверджується копією відповідної квитанції (а.с.36). Однак, послуга «підготовка до написання позовної заяви (аналіз законодавства і судової практики)» не лише не передбачена договором про надання професійної правничої допомоги, а взагалі, не може вважатись видом професійної правничої допомоги, оскільки адвокат, виходячи зі змісту п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності зобов`язаний самостійно підвищувати свій професійний рівень, а не аналізувати законодавство і судову практику на підставі договору безпосередньо при наданні правової допомоги клієнту. Вказане в сукупності свідчить про те, що наданий представником позивача розрахунок витрат на професійну правничу допомогу не може вважатись належним доказом розміру суми, яка заявлена до стягнення і тому розмір витрат на професійну правничу допомогу, які належить стягнути з позивача підлягає зменшенню на 1500 грн., що є вартістю послуги «підготовка до написання позовної заяви (аналіз законодавства і судової практики)». В іншій частині наданий представником позивача розрахунок відповідає умовам укладеного між сторонами договору та крім цього, відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України і тому, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved