Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на частку у спільному майні, в якій зазначає, що він з 28.07.2001 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який за рішенням суду від 09.02.2011 р. розірвано. За час шлюбу, а саме: 17.08.2001 р. ними було придбано спільне майно: кв. [ADDRESS] . Також, позивач вказує, що у подальшому, рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 р. вказана квартира була поділена між ним та відповідачем та за нею визнано право спільної сумісної власності на 1/2 частину кв. [ADDRESS] . Після поділу вказаної квартири протягом тривалого часу вони не могли досягти згоди щодо режиму користування вищезазначеною квартирою. Окрім цього, позивач зазначає, що рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05.02.2019 р. № 194/2651/13-ц встановлено порядок користування приміщенням, а саме: кв. [ADDRESS] між ним та відповідачем. Разом з тим, 23.09.2019 р., з метою урегулювання спору щодо користування вказаною квартирою між ними була укладена угода, відповідними пунктами якої до його обов`язків віднесено: за п. 2.1.1 - передати [PERSON] грошові кошти у сумі 5000 доларів США за продаж належної їй 1/2 частки кв. [ADDRESS] в момент підписання даної угоди. Даний пункт ним виконано повністю, факт передачі коштів підтверджується розпискою, складеною [PERSON] власноручно 24.09.2019 р; за п. 2.1.2 - вжити заходів щодо зняття з реєстру заборон кв. [ADDRESS] у зв`язку з отриманим кредитом. Даний пункт ним також виконано, про що свідчить інформаційна довідка № 243995007 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до якої обтяження на вказану квартиру припинено 23.11.2020 р. приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Каримовою Н.С.; за п. 2.1.3 - не подавати на виконання рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05.02.2019 р. у справі № 194/2651/13-ц щодо розділення фінансово-облікових рахунків. Вказаний пункт ним також виконано. Також, позивач вказує, що одночасно відповідними пунктами угоди до обов`язків відповідача було віднесено: за п. 2.2.1 - подати до Тернівського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області письмову заяву щодо припинення примусового виконання позивачем рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05.02.2019 р. у справі № 194/2651/13-ц у строк до 30.09.2019 р.; за п. 2.2.2 - звернутися із заявою до Органу опіки та піклування щодо отримання дозволу на продаж (або дарування) від її імені 1/2 частки кв. [ADDRESS] ; за п. 2.2.3 - зареєструвати строком не більше 30 робочих днів з моменту виконання ним п. 2.1.2 Угоди в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно належної їй 1/2 частки кв. [ADDRESS] - згідно з рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15.01.2013 р., яке набрало чинності 28.10.2013 р., яким між ним та відповідачем розподілено майно та визнано за нею право власності на 1/2 частки кв. [ADDRESS] ; за п. 2.2.4 - оформити нотаріально договір купівлі-продажу (або дарування) йому 1/2 частки кв. [ADDRESS] , яка їй належить у строк не більше 30 робочих днів з моменту виконання п. 2.2.3 Угоди. Позивач зазначає, що на момент подачі даної позовної заяви ним виконані усі обов`язки, які взяті відповідно до укладеної угоди з [PERSON] 23.09.2019 р.. Разом з тим, відповідачем не виконано жодного з пунктів зобов`язань відповідно до вказаної угоди. 23.10.2020 р. ним в порядку досудового врегулювання спору на адресу [PERSON] скеровувалася претензія, якою він запропонував їй виконати взяті на себе відповідно до угоди від 23.09.2019 р. зобов`язання у строк п`яти робочих днів з моменту отримання даної претензії. Претензія отримана сином відповідача 29.10.2020 р., однак у зазначені строки відповіді від [PERSON] він не отримав, будь-яких заходів щодо виконання вказаної угоди нею не вжито. Крім того, позивач вказує, що він сплатив відповідачу, визначену в угоді суму за належну їй частку в кв. [ADDRESS] , та з моменту такої сплати - а це більше семи місяців - жодної претензії до нього з боку відповідача не було, крім того, остання має інше майно для проживання, оскільки постійно проживає у [ADDRESS] та 1/2 частка у спірній квартирі жодним чином відповідача не цікавила, витрати по утриманню майна вона не несе. Позивач зазначив, що припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. У зв`язку з чим, позивач просить суд припинити право власності [PERSON] , [INFO] , на належну їй на праві спільної сумісної власності 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнати за ним право власності на 1/2 частину кв. [ADDRESS] , що належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності; понесений ним судовий збір за подання даної позовної заяви стягнути з відповідача; розглянути справу без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак раніше у позовній заяві просив справу розглядати без його участі, зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 2-6). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином (а.с. 31, 32, 38, 41), причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов та заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не подала, у зв`язку з чим, з письмової згоди позивача, який не заперечує проти винесення заочного рішення та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно з рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 р. у справі № 440-933/2012, яке набрало законної сили 28.01.2013 р., визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину кв. [ADDRESS] (а.с. 8-9, 42). Крім того, згідно з рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05.02.2019 р. у справі № 194/2651/13-ц, яке набрало законної сили 15.03.2019 р., зобов`язано [PERSON] відновити кімнату площею 17,4 кв.м. суміжну з балконом у відповідність з плануванням даного приміщення за технічним паспортом від 28.08.2001 р. шляхом демонтування побудованої глухої перегородки, яка розділяє дану кімнату на 2-а приміщення. Встановлено порядок користування приміщенням кв. [ADDRESS] : виділено у користування [PERSON] , [INFO] , житлову кімнату 17,4 кв.м., яка не суміжна з балконом; виділено у користування неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , житлову кімнату площею 10,5 кв.м.; виділено у користування [PERSON] , [INFO] , та малолітньому [PERSON] , [INFO] , кімнату площею 17,4 кв.м., яка суміжна з балконом; залишено у спільному користуванні [PERSON] , неповнолітньому [PERSON] , [PERSON] , та малолітньому [PERSON] , кухню площею 5,5 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м, вбиральню площею 1,1 кв.м., коридор площею 6,0 кв.м., вбудовану шафу площею 1,1 кв.м.; розподілено фінансово-обліковий рахунок кв. [ADDRESS] на оплату комунальних послуг між співвласниками [PERSON] та [PERSON] на два окремих особових рахунка в залежності від виділених ідеальних часток на зазначену квартиру та у відповідності з порядком користування житловими кімнатами (а.с. 43-45). Також, з матеріалів справи судом встановлено, що для врегулювання спору щодо користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , яка є спільною частковою власністю сторін та на виконання рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05.02.2019 р. у справі № 194/2651/13-ц, між [PERSON] та [PERSON] 23.09.2019 р. укладено письмову Угоду, за п.п. 2.1.1 п. 2.1. розділу 2 якої [PERSON] зобов`язується передати [PERSON] кошти у сумі 5000 доларів США за продаж належної [PERSON] 1/2 частки кв. [ADDRESS] в момент підписання даної угоди (а.с. 10). Так, згідно з розпискою від 24.09.2019 р. на виконання п.п. 2.1.1 п. 2.1 розділу 2 Угоди від 23.09.2019 р. [PERSON] передав, а [PERSON] отримала суму коштів у розмірі 5000 доларів США, які перераховані останньою та яка претензій не має (а.с. 11). Крім того, згідно з п.п. 2.1.2 п. 2.1 розділу 2 [PERSON] зобов`язується вжити заходів щодо зняття з Реєстру заборон кв. [ADDRESS] у зв`язку з отриманим кредитом в банку ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 10). Так, вказаний вище п.п. 2.1.2 п. 2.1 розділу 2 Угоди від 23.09.2019 р. позивачем виконано, про що свідчить Інформація № 243995007 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до якої 23.11.2020 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С. припинено обтяження на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-14). За п.п. 2.1.3 п. 2.1 розділу 2 Угоди від 23.09.2019 р., [PERSON] зобов`язується не подавати на виконання рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05.02.2019 р. у справі № 194/2651/13-ц щодо розділення фінансово-облікових рахунків (а.с. 10), який позивачем виконано, про що видно з позовної заяви позивача та не заперечується відповідачем. Одночасно, відповідними пунктами Угоди від 23.09.2019 р. на відповідача [PERSON] було покладено обов`язки, а саме, за п.п. 2.2.1 п. 2.2 розділу 2 подати письмову заяву до Тернівського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо припинення примусового виконання [PERSON] рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05.02.2019 р. у справі № 194/2651/13-ц у строк до 30.09.2019 р.; за п. 2.2.2 п. 2.2 розділу 2 - звернутися з заявою до Органу опіки та піклування щодо отримання дозволу на продаж (або дарування) від імені [PERSON] 1/2 частки кв. [ADDRESS] ; за п. 2.2.3 п. 2.2 розділу 2 - зареєструвати строком не більше 30 робочих днів з моменту виконання [PERSON] п.п. 2.1.2 Угоди в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно належної [PERSON] 1/2 частки кв. [ADDRESS] згідно з рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15.01.2013 р., яке набрало законної сили 28.01.2013 р., яким розподілено між позивачем та відповідачем майно і визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частки кв. [ADDRESS] ; за п. 2.2.4 п. 2.2 розділу 2 - оформити нотаріально договір купівлі-продажу (або дарування) [PERSON] 1/2 частки кв. [ADDRESS] , яка належить [PERSON] у строк не більше 30 робочих днів з моменту виконання п.п. 2.2.3 Угоди. Також, з матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов укладеної Угоди від 23.09.2019 р., позивачем, 26.10.2020 р. в порядку досудового врегулювання спору на адресу [PERSON] була направлена претензія, з якої видно, що [PERSON] запропонував [PERSON] виконати взяті на себе відповідно до угоди від 23.09.2019 р. зобов`язання за п.п. 2.2.2 - 2.2.4 у строк п`яти робочих днів з моменту отримання даної претензії (а.с. 15). Так, претензія отримана сином відповідача 29.10.2020 р. (а.с. 16), однак у зазначені строки відповіді від [PERSON] позивач не отримав, за матеріалами справи, будь-яких заходів щодо виконання вказаної вище Угоди [PERSON] не вжито, доказів на спростування вимог позивача до суду не надано. Згідно з листом судового експерта ФОП [PERSON] № 73 від 14.06.2021 р., примірна ринкова вартість 1/2 частини кв. [ADDRESS] складає 110000 грн. (а.с. 25). Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 392 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. За ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України, право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. За ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Із наведених норм права видно, що законодавцем передбачено обставини, з огляду на існування яких суд може припинити право особи на частку у спільному майні на підставі позову інших співвласників. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 347/2115/17 від 12.08.2020 р.. Крім того, за правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 р. у справі № 908/1754/17, відсутність подібної конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником 1/2 частки кв. [ADDRESS] , умови письмової Угоди від 23.09.2019 р. щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу (або дарування) [PERSON] 1/2 частки кв. [ADDRESS] , яка їй належить, не виконала, однак за письмовою розпискою від 24.09.2019 р. отримала від позивача 5000 доларів США за продаж позивачу своєї 1/2 частки вказаної вище квартири, а тому позивач, як співвласник 1/2 частки спірної квартири, має право на подання позову до суду щодо припинення права власності відповідача на 1/2 частку у спільному майні та визнання за ним права власності на 1/2 частки вказаної вище квартири, яка належить відповідачу. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем не надано до суду відзиву та будь-яких доказів на спростування вимог позивача, а також, те що відповідач отримала від відповідача суму коштів за продаж належної їй 1/2 частки квартири у спільному майні, однак умови вказаної вище Угоди від 23.09.2019 р. не виконала, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1100 грн..

Outcome: approved