Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом і просить скасувати арешт всього нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 947791, який було накладено 18.09.1999 за № 15 Таращанською районною державною нотаріальною конторою Київської області, на підставі ухвали Таращанського районного суду Київської області від 18.08.1999 на ім`я [PERSON] , а саме - житловий будинок, що розташований за адресою по [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Позивач, вважаючи, що безпідставно накладеним арештом на нерухоме майно, успадковане ним після його померлого батька, порушуються його законні права щодо вільного користування та розпорядження своїм майном, є перешкодою для продажу даного будинку, звернувся до суду з даним позовом. Відповідачем не було подано відзив на позовну заяву. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належно. Проте, в прохальній частині позовної заяви позивач просить про розгляд даної справи без його участі та без участі його представника. У разі нез`явлення в судове засідання відповідача не заперечує проти винесення судом заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву з проханням розглядати справу без участі представника, рішення просять прийняти на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву з проханням розглядати справу без участі представника. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який він успадкував за законом після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АВІ № 208566 від 08.01.2000 (а.с. 10). Позивач, маючи намір продати належний йому вищевказаний будинок, розпочав підготовку документів для укладення договору купівлі-продажу будинку. Проте, 05.05.2020 позивачу стало відомо, що на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт 11.08.1999 відповідно до ухвали Таращанського районного суду Київської області від 18.08.1999. Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 208202928 від 05.05.2020, реєстратором: Таращанська районна державна нотаріальна контора, було накладено арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Власником будинку вказано - [PERSON] (а.с. 6). Не розуміючи, яке відношення [PERSON] має до вищевказаного будинку, позивач 06.05.2020 звернувся до Таращанського РВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з житлового будинку. Відповідно до довідки № 4834/18.16-28 від 08.05.2020, виданої Таращанським РВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , згідно перевірки книг обліку виконавчих проваджень переданих державним виконавцям та даних АСВП, станом на 08.05.2020 боржником у Таращанському ВР ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) не являється (а.с. 13). Крім того, відповідно до інформації за № 61/01-16 від 06.05.2020, виданої Таращанською районною державною нотаріальною конторою Київської області у відповідь на звернення [PERSON] , згідно запису від 18.09.1999 за № 15 на підставі ухвали Таращанського районного суду Київської області від 11.08.1999 дійсно накладено арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , і зазначено, що власником даного будинку є [PERSON] . Крім того, було рекомендовано звернутися до суду (а.с. 7). Також, з метою отримання копії ухвали Таращанського районного суду Київської області від 18.08.1999, позивач звернувся до суду. Проте, з відповіді Таращанського районного суду Київської області за № 03-02/49/2020 від 12.05.2020 вбачається, що справа № 2-590/2002 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди, згідно Акту «Про вилучення та знищення документів, внесених до Національного архівного фонду» від 30.03.2012, була знищена за закінченням строку зберігання. Підсумувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що на належний [PERSON] вищезазначений житловий будинок на даний час накладено арешт безпідставно, чим порушені майнові права позивача, як власника, щодо володіння, користування та розпорядження власністю. Стаття 1268 ч. 5 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В зв`язку з тим, що арешт на майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] , на даний час не скасований, що є перешкодою для вільного користування та розпорядження своїм майном, позивач звернувся до суду з даним позовом. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 60 Закону України Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року Про судову практику в справах про зняття арешту з майна позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За положеннями ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (діючого на момент закінчення) у разі якщо у виконавчому провадженні держаним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого провадження до суду або іншого органу(посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про знаття арешту, накладеного на майно боржника. За положеннями ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» від 05.10.2016 у разі закінчення виконавчого провадження, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійсненні державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене, що позивач не є боржником у виконавчому провадженні з приводу якого і виникло обтяження щодо належного йому житлового будинку, таким був - [PERSON] , який не являвся співвласником житлового будинку, на який накладено арешт, що подальше існування арешту є порушенням його прав як власника майна та становитиме для нього лише надмірний тягар у оформленні своїх майнових прав на цей будинок, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved