Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом поскільки в травні 2014 року він у відповідності до статті 98 Житлового Кодексу України дозволив тимчасове проживання відповідачки (тимчасового жильця) в належній йому ? частині житлового будинку №2/1 по вулиці Котовського в смт Ставище Ставищенського району Київської області. Відповідач вселилася в житло та проживає в ньому по цей час. Домовленість була усною і договору найму в формі передбаченій статтею 158 Житлового Кодексу України не вкладалося. Зареєстрована відповідач в житловому будинку №61 по вулиці Надобенка в селі Бесідка Ставищенського району Київської області, де має право проживання та користування. Слід зазначити, що без моєї згоди та відповідних дозволів відповідач почала проводити будівельні роботи на земельній ділянці (копати канави). Проте всупереч моїй волі, незважаючи на відсутність будь-яких зобов'язальних правовідносин відповідач проживає в будинку по цей час. Спільного побуту з відповідачами ми не маємо, окремо ведемо господарство, в сімейних стосунках не перебуваємо. Стосунки гостро неприязні. Не вносить вона і плати за користування житловим приміщенням, як передбачено статтею 162 Житлового Кодексу України. 15 травня 2015 року я повідомив відповідача про необхідність звільнення будинку. Відповідач взяла зобов'язання до 8 червня 2015 року виселитися з належної мені частини житлового будинку, що підтверджується її розпискою на повідомленні. Потім я неодноразово пропонував відповідачці виселитися і звільнити приміщення, оскільки я, як власник, маю намір розпорядитися житловим будинком на власний розсуд. Проте всупереч моїй волі, незважаючи на відсутність будь-яких зобов'язальних правовідносин відповідачі проживають в будинку по цей час. Спільного побуту з відповідачами ми не маємо, окремо ведемо господарство. Стосунки гостро неприязні. Не вносять вони і плати за користування житловим приміщенням, як передбачено статтею 162 Житлового Кодексу України. Будинку відповідачка не звільнила, що перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися своїм житлом. Позивач пропонував відповідачу добровільно виселитися. Оскільки відповідач не перебуває з позивачем ні в сімейних, ні в договірних відносинах, вважає, відсутні правові підстави її користування моїм житловим будинком та вона має бути виселеною на місцем реєстрації. В судове засідання позивач підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що у відповідачки ніяких грошей не брав і її в свій будинок не поселяв та хоче, щоб відповідачка виселилася із його будинку, поскільки він має намір сам переселитися в нього. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги, не визнала пояснила, що вона поселилася в будинку позивача з дозволу дочки позивача [PERSON], в березні 2014 року з наміром в майбутньому викупити цей будинок за 100 тисяч гривень, при поселенні ніякого договору не укладали, як перший внесок передала [PERSON], 25 тисяч гривень, про що має розписку. В травні 2015 року [PERSON] повідомила що треба йти на мирову і сказала, що поверне гроші ,а [PERSON] щоб виселилася, відповідачка згодилася, проте виселятися до повернення їй коштів не бажає. Зареєстрована відповідачка в житловому будинку №61 по вулиці Надобенка в селі Бесідка Ставищенського району Київської області, там проживають її три сини, а будинок належить їй на праві власності. Судом установлено, що в травні 2014 року позивач у відповідності до статті 98 Житлового Кодексу України дозволив тимчасове проживання відповідачки (тимчасового жильця) в належній йому ? частині житлового будинку №2/1 по вулиці Котовського в смт Ставище Ставищенського району Київської області. Право власності підтверджено Свідоцтвом про право на спадщину та витягом про реєстрацію права власності (а.с.5-6). [PERSON] вселилася в житло та проживає в ньому по цей час. Домовленість була усною і договору найму в формі передбаченій статтею 158 Житлового Кодексу України не укладалося. Зареєстрована відповідач в житловому будинку № 61 по вулиці Надобенка в селі Бесідка Ставищенського району Київської області, який за поясненнями [PERSON] належить їй на праві власності. Згідно повідомлення [PERSON], він попереджав відповідачку по справі, 15 травня 2015 року про необхідність звільнення належного йому будинку. На повідомленні від 15.05.2015 року, [PERSON] розписалася про ознайомлення з повідомленням та зобовязувалася виселитися до 08.06.2015 року.(а.с.7). Відповідачкою не надано суду ніяких доказів того, що вона поселялася в будинок з подальшим наміром його викупити та про те, що вона сплотила частину його вартості позивачу. На даний час відповідачка пояснила, що згодна хоч цього дня виселитися зі спірного будинку при умові, що позивач поверне їй 25 тисяч гривень. Проте в судовому засіданні відповідачка не надала ніяких доказів того, що надавала кошти власнику будинку в якому проживає, тобто позивачу. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] та виселення із належного йому будинку відповідачки. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба (ст. ст. 379, 380 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно статті 29 Цивільного Кодексу України (2003 року) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, поскільки позивач при подачі позовної заяви до суду від сплати судового збору звільнений як потерпілий від аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Outcome: approved