Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. Вимоги мотивував тим, що 05.10.2016 він надав відповідачу [PERSON] позику на суму 6000,00 гривень, про що останній власноруч склав розписку. Вказану суму він передав відповідачу в користування до 05.11.2016 р. З цього часу відповідач борг не повертає. У звязку з викладеним позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача 6000,00 грн. боргу, з урахування індексу інфляції 822 грн., проценти за користування кредитом 180 грн., сума шкоди 1200 грн., судовий збір в сумі 704,80 грн. У судове засідання позивач не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, на їхньому задоволенні в повному обсязі наполягав. Відповідач у судове засідання не зявилася, надала письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу за її відсутності. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність у їх задоволенні, виходячи з наступного. Згідно з ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 05.10.2016 р. позивач надав відповідачу [PERSON] позику на суму 6000,00 гривень, про що останній власноруч склав розписку, про повернення боргу 05.11.2016. З цього часу відповідач борг не повертає. (а.с.4). Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. На підставі ч.1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів ( суму позики)… Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. У відповідності з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Станом на 05.10.2016 року сума боргу складала 6000,00 гривень, що підтверджено відповідною розпискою. Таким чином, враховуючи визначений договором позики розмір процентів - 3% (6000 грн.:100% * 3% = 180) , індекс інфляції ( 113,7% за 2017р., 6000 грн.*113,7% =822,20 грн.), сума шкоди (6000 грн.:100% * 20 % = 1200 грн.). Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Таким чином підлягає стягненню з відповідача сума боргу, з урахування індексу інфляції, 3% річних, суми шкоди- 8 202,00 грн., яка підтверджена розрахунком позивача, який перевірений судом та визнаний відповідачем. Враховуючи вищенаведене, оцінивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, та вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду в розмірі 704,80 гривень. На підставі ст.ст. 526, 553,554, 625, 1046, 1050 ЦК України,

Outcome: approved