Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що згідно договору б/н від 20.03.2007 відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відповідачем відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, про що було підписано відповідну заяву разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, що складають Договір між сторонами. На порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 30.09.2015 виникла заборгованість загальною сумою 23 890,05 грн., яка складається з наступного: 4 679,31 грн. заборгованість за кредитом; 17 596,93 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1113,81 грн. штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 23 890,05 грн. та сплачені судові витрати у сумі 1 218,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В ході судового розгляду уточнив позовні вимоги, надавши відповідну заяву, в якій зазначив, що на підставі аналізу умов кредитного договору слід дійти висновку, що отримання відсотків за користування кредитом відноситься до основної вимоги банку, тому банк вважає необхідним захистити свої права у судовому порядку та стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість по кредиту за період з 28.10.2012 по 28.10.2015 у розмірі 10 101,45 грн. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, одночасно надала письмові заперечення відповідача, в яких останній зазначив, що сторони встановили крім строку дії кредитного договору, також строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Відповідач не вживав заходів до погашення кредиту, щомісячні платежі не вносив, останній платіж внесено 23.10.2009 у сумі 350 грн. Строк дії договору сплинув 20.03.2008, позивач не навів доводів стосовно поновлення строку позовної давності, та не просив його поновити. Вважає, що позивач втратив право на звернення до суду з позовом. З урахуванням наведеного просила у позові відмовити. Також представник надала заяву відповідача про застосування позовної давності. В подальшому в судові засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.03.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою визначеного розміру відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, про що було підписано відповідну заяву разом з Умовами надання банківських послуг, Тарифами банку (а.с.4-9, 15). Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.10-11, 46), у звязку з чим виникла заборгованість, зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитом за період з 28.10.2012 по 28.10.2015, яка становить 10 101,45 грн. Суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню ст.ст. 526, 543, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з системного аналізу яких вбачається, що зобовязання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобовязується їх повернути за сплатою процентів, є обовязковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, із застосуванням відповідальності за порушення грошового зобовязання. Одночасно, суд погоджується з доводами представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, виходячи з наступного. Заява про отримання кредитних коштів позичальника містить посилання про те, що позичальник ознайомлений та погодився із умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку і погодився із тим, що його заява разом із умовами надання послуг, правилами та тарифами банку складають договір про надання банківських послуг. Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку. В п.п.6.5, 6.6. Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах даного договору. У випадку невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання по поверненню кредиту. Згідно п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він лонгується на такий самий термін. Разом з тим, банком не було доведено про здійснення пролонгації договору, оскільки пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, в той час як боржник своїх зобовязань за договором не виконав. Відомості про перевипуск кредитної карти банком суду не надані, копію карти сторонами суду не надано. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідач останній платіж здійснив 23.10.2009 у сумі 350 грн. Відповідно дост.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого прав або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14. У разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, позовна давність за домовленістю сторін збільшена не була, а тому до даних правовідносин має застосовуватися загальна позовна давність, передбачена ст.257 ЦК України. Таким чином, з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Згідно ч.4 ст.267 К України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За вказаних підстав порушене право позивача не може бути захищене судом, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed