Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що він зареєстрований та проживає за адресою: [INFO], кім. 83. У вказане житлове приміщення він та його мати [PERSON] вселилися на підставі ордеру № 85 на житлову площу у гуртожитку від 01.11.2000 р. виданого Спільним підприємством Житлово-експлуатаційна дільниця Облспоживспілки на імя [PERSON] 01.11.2000 р. між Спільним підприємством Житлово-експлуатаційна дільниця Облспоживспілки м. Суми та [PERSON] було укладено договір № 69 оренди житлового приміщення. Рішенням СМР від 15.11.2016 р. № 612 його було визнано наймачем жилого приміщення, а саме кімнати 83 площею 11,8 кв.м. у будинку № 14 по вул. Лесі Українки в м. Суми. 14.03.2017 р. він звернувся до відповідача з заявою про реалізацію свого права на приватизацію займаної житлової площі, однак йому було відмовлено у приватизації приміщення. Вважає, що йому відмовлено у приватизації житлового приміщення безпідставно, тому просить суд визнати відмову відповідача у вчиненні дій по передачі у власність (приватизації) йому кімнати № 83 гуртожитку по вул. Лесі Українки, 14 у м. Суми неправомірною; зобовязати відповідача вчинити дії по приватизації житлового приміщення гуртожитку за адресою: м. Суми, вул. Лесі Українки, кімната 83 та передати у власність йому житлове приміщення гуртожитку за адресою: м. Суми, вул. Лесі Українки, 14, кімната № 83. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у судове засідання не зявився. Будь-яких клопотань про відкладення у цей день розгляду справи від нього не надійшло. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно ордера на житлову площу у гуртожитку № 85 від 01.11.2000 р. виданого Спільним підприємством Житлово-експлуатаційна дільниця Облспоживспілки на імя [PERSON] позивач [PERSON] та його мати [PERSON] вселилися до гуртожитку за адресою: [ADDRESS] /а.с.8/. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 15.11.2016 р. № 612 «Про визнання громадян наймачами приміщень» позивача [PERSON] визнано наймачем кімнати жилою площею 11,8 кв.м. № 83 по вул. Л.Українки, 14, замість попереднього наймача його матері [PERSON], яка вибула на інше місце проживання /а.с.10/. Згідно Довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ним приміщення у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрований 01.12.2000 р. наймач [PERSON] /а.с.7/. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. 14.03.2017 р. позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради з заявою про приватизацію займаної житлової площі. Листом № Б-06.01-21/1714 від 20.07.2017 р. [PERSON] забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради позивачу [PERSON] було відмовлено у приватизації жилого приміщення кімнати № 83 площею 11,8 кв.м. у будинку № 14 по вул. Лесі Українки у м. Суми /а.с.12/. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. З аналізу вказаної норми вбачається, що вищезазначений перелік підстав для відмови в приватизації житлового приміщення гуртожитку є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому на спірне житлове приміщення не розповсюджується. Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст. 59 Житлового кодексу Української РСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Ордер на кімнату № 83 у гуртожитку № 14 по вулиці Лесі Українки у м. Суми у судовому порядку не визнавався не дійсним, тому у відповідача фактично було відсутнє право відмовляти позивачу у приватизації займаного ним житла сааме з підстави невідповідності ордеру вимогам законодавства.

Outcome: approved