Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він і відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 1996 року по 28 грудня 2018 року, після чого їх шлюб було розірвано. Задовго до розірвання шлюбу між ним і відповідачкою були припинені подружні відносини, а з жовтня 2018 року відповідачка перейшла проживати до своєї матері за адресою: [ADDRESS] . Влітку 2019 року вона проживала разом з іншим чоловіком в будинку в х. Петренки, Лебединського району, Сумської області. Незважаючи на зміну місця проживання, відповідачка залишилась зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належить йому на праві приватної власності відповідно до договору дарування від 29 березня 2010 року за номером у реєстрі 4-313, посвідченого Першою Державною Сумською нотаріальною конторою. В квартирі за місцем реєстрації відповідачки відсутні будь-які належні їй речі, вона не піклується за квартирою, не підтримує її у належному санітарному і жилому стані, не сплачує комунальні платежі. Ніяких перешкод для відповідачки в користуванні квартири з його боку не мається, але вона сама обрала інше місце проживання разом із своєю новою сім`єю. Відповідачка не є членом його сім`ї на цей час. Реєстрація її в квартирі створює йому певні перешкоди в розпорядженні належним по праву власності житлом. Крім того, зазначає, що він витрачає зайві кошти на оплату комунальних платежів в зв`язку із реєстрацією відповідачки в його квартирі. Вважає, що відповідачка втратила право проживання в належній йому квартирі, так як не проживає в ній без поважних причин більше року. Знятись з реєстрації в добровільному порядку відповідачка не бажає. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] у зв`язку із її відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 січня 2020 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, справа призначена до розгляду на 17 березня 2020 року о 10 год. 00 хв. 17 березня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 25 травня 2020 року 14 год. 00 хв. у зв`язку з клопотанням відповідачки про відкладення надати час для можливості звернення до адвоката для захисту її прав. 25 травня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 02 вересня 2020 року у зв`язку з клопотанням відповідачки про відкладення через відсутність у місті її адвоката. В дане судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просить позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Зі згоди позивачки, викладеній в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28 квітня 2010 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 29 березня 2010 року (а.с.8). Згідно довідки Управління «Центру надання адміністративних послуг у м. Суми» від 23 грудня 2019 року відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований позивач [PERSON] та його син [PERSON] , 1992 року народження (а.с.6). 28 грудня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.7). Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивач чинить відповідачці перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою ст. 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 ЖК України якщо особа без поважних причин не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців, ця особа за рішенням суду визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Таким чином встановлено, що відповідач понад шість місяців не мешкає у житловому приміщенні без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку непроживання в житлі. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідача за іншою адресою та збереження у цей час за ним права користування житлом, останній суду не надав. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позову необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved