Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить визнати відповідача такою, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Вимоги обгрунтовні тим, що позивач на підставі договору купівлі-продажу, з 03 листопада 2017 року є власником будинку [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку він зареєстрував свою племінницю [PERSON] , за її проханням. Проте, з 01 січня 2019 року (фактично з дати реєстраціцї) остання жодного дня у будинку не проживала, її місце перебування невідоме. Оскільки відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації і вказані дії перешкоджають позивачу, як власнику, вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном у повному обсязі, у тому числі на отримання субсидії, зважаючи, що власних речей відповідача у будинку немає, за місцем реєстрації вона не з`являлась, наміру проживати в будинку не виявляє, участі в утриманні майна не приймає, комунальні послуги не сплачує, жодних угод між сторонами щодо користування житловим приміщенням укладено не було, тому він був вимушений звернутись з даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з матеріалів позовної заяви вбачається, що він просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала заяву в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила розгляд справи проводити за її відсутності, оскільки на даний час перебуває за межами України. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованому в реєстрі за №845 від 03 листопада 2017 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.8;9-10). За даними паспорта громадянина України серії [NUMBER] , копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян та відповіді на запит запит суду в порядку ч.6\~ст.187\~ЦПК України із виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської обл., вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована у будинку [ADDRESS] (а.с. 7;11-12;21) Разом з цим, згідно довідки №12 та акту обстеження місця проживання №13 від 25 березня 2021 року виданими головою квартального комітету №34 м.Знам`янка, значиться, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з 01 січня 2019 року за вказаною адресою не проживає. Зі змісту позову вбачається, що реєстрація місця проживання відповідача чинить перешкоди позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. \~ \~ \~ \~Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 380 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~ Положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України\~визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У судовому засіданні з`ясовано, що відповідач була зареєстрована в спірному будинку, не являючись членом сім`ї власника, відтак в силу ст.98 ЖК України вважається тимчасовим мешканцем. Відповідно до ст.98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім`ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім`ї, які проживають разом з ним, зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ст.99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Тому, право користування житлом, в яке вселяються піднаймач та тимчасові мешканці, є похідним від права на нього наймача та членів його сім`ї. Аналогічні вимоги містить ст.818 ЦК України, яка визначає, що наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та з попереднім повідомленням наймодавця можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні іншої особи (осіб) без стягнення плати за користування житлом (тимчасових мешканців). Тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред`явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання. З урахуванням викладеного, а також того, що відповідач визнала позовні вимоги в повному обсязі, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право на користування належним позивачу на праві власності житловим будинком [ADDRESS] , а тому позовні вимоги підлягають задоволеннюю Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» та п.2 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністраі України від 2 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання. За клопотанням позивача судові витрати суд відносить на його рахунок. На підставі викладеного та

Outcome: approved