Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що йому та відповідачці на праві спільної часткової власності в рівних частках по Ѕ кожному належить двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] . Посилаючись на те, що відповідачка чинить йому перешкоди в користуванні належним йому майном, не надає доступу до житлового будинку, позивач просив суд вселити його до вказаного житлового будинку відповідно до встановленого судовим рішенням порядку користування ним. Ухвалою суду від 29 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 17-18). 22.01.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка посилаючись на недоведеність позивачем вчинення нею будь-яких дій спрямованих на перешкоджання у користуванні спірним житловим будинком, просила відмовити у задоволенні заявлених в позовній заяві вимог (а.с. 28). 30.01.2020 до суду подано відповідь на відзив, в якій представник позивача посилаючись на невідповідність дійсності доводів відповідачки, вважав, що передбаченим законом способом захисту права позивача на житло та права володіння й користування майном є вселення останнього до спірного житлового будинку. Таку позицію обґрунтовував зокрема тим, що відповідачка не звільнила кімнату, яка надана позивачу у користування, не надала йому ключ від вхідних дверей, у зв`язку із чим той був вимушений звертатися до правоохоронних органів (а.с. 34). Ухвалою суду від 30 січня 2020 року по справі постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 37-38). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Охлопков О. І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, відповідачка зазначила, що позивачу достеменно відомо де зберігається ключ від вхідних дверей належного їм житлового будинку, будь-яких перешкод щодо користування майном вона не чинила й не чинить. Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12\~ЦПК України). Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, на підставі принципу змагальності сторони учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з положеннями статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79\~ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно норм статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках по Ѕ кожному належить двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , що підтверджується змістом рішення апеляційного суду Херсонської області від 22.06.2016 (а.с. 3-5). Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 13.11.2018 встановлено порядок користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами розташованими по [ADDRESS] , а саме: співвласнику з часткою Ѕ [PERSON] виділено у житловому будинку приміщення: кімнату житлову «1-6» площею 20,5 кв.м.; співвласнику з часткою Ѕ [PERSON] виділити у житловому будинку приміщення: кімнату «1-4» площею 11,1 кв.м., житлову кімнату «1-7» площею 8,4 кв.м.; господарські будівлі сарай літ. «Б», навіс літ. «К», навіс літ. «В»; залишено у загальному користуванні: із житлового будинку передпокій «1-1» площею 16,3 кв.м; прибудову літ. «І» площею 6,5 кв.м.; кухню «1-3» площею 11,6 кв.м.; коридор «1-5» площею 5,5; гараж «1-2» площею 15,7 кв.м, разом площа складає 55,6 кв.м.; із господарських будівель та споруд: туалет літ. «Т», душ літ. «Д», ворота №2, вимощення 1. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з відповідачкою, їй невідомо випадків, щоб позивач намагався вселитися до будинку [ADDRESS] . Вона чула як восени 2019 року [PERSON] приходив до [PERSON] , вони про щось розмовляли, після цього [PERSON] пішов, розмовляли спокійно, щоб сварилися вона не чула. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює на ринку поруч із [PERSON] Бачив, як [PERSON] , приходив на ринок і про щось розмовляв із [PERSON] , при цьому розмовляли спокійно. Під час однієї із розмов чув як [PERSON] казав, що не має наміру проживати в будинку й заселить в будинок узбеків. Щоб сварилися не чув, характеризує [PERSON] як спокійну та врівноважену людину. Відповідно до статті 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статті 150 Житлового кодексу України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем не доведено яким саме чином відповідачка перешкоджає йому користуватися спірним нерухомим майном. Доказів звернення позивача до відповідачки чи до правоохоронних органів з приводу неможливості користуватися належним йому майном, суду не надано, його доводи про неодноразове звернення до відповідачки з цього приводу в усній формі та її категоричної відмови, жодним доказом не підтверджені, а тому не приймаються судом до уваги. Отже, оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовна заява [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed