Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 28 листопада 2008 року між ним та відповідачем було укладено шлюб який зареєстровано Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис № 613. [INFO] року у сторін народився син [PERSON]. За час шлюбу сторонами було придбано майно, а саме: транспортний засіб HONDA CR-V 2013 року випуску; житловий будинок який розташований за адресою [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0460 га., що розташована за адресою [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]; ? частина нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою [ADDRESS]. Окрім того сторони мають 50 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ММ Б», що сформовано за рахунок грошового внеску у розмірі 2 500 грн. В зв'язку з цим позивач просив виділити йому житловий будинок, що розташований за адресою в [ADDRESS] земельну ділянку площею 0 ,0460 га. розташовану за адресою [ADDRESS], за відповідачем залишити транспортний засіб HONDA CR-V 2013 року випуску; ? частину нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою [ADDRESS] та 50 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ММ Б» В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, окрім того позивач пояснив, що ним було придбано трикімнатну квартиру для відповідача, яку вона сама обрала, а тому на даний час між ними досягнуто домовленості стосовно поділу спільно нажитого майна, судові витрати стягнути не просили. Відповідач в судовому засіданні підтвердила, що дійсно позивачем для неї було придбано трикімнатну квартиру яка розташована на ж/м Перемога та вона не заперечує проти задоволення позовних вимог. Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, 28 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис № 613, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] /а.с.6/. [INFO] року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] Згідно п.п. 23,25 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з*ясувати джерело і час його придбання. За час шлюбу сторонами було придбане наступне майно: ●Житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS], загальною площею 143 кв.м. (на підставі договору купівлі - продажу від 10 лютого 2012 року, право власності зареєстровано за [PERSON] [PERSON] по ? частки) /а.с. 8/; ●Земельна ділянка площею 0,0460 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (право власності зареєстровано за за [PERSON] [PERSON] по ? частки 10 лютого 2012 року) /а.с. 9-10/; ●Транспортний засіб HONDA CR-V 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER], об*є двигуна 2354, сірого кольору, державний номер [NUMBER] (право власності зареєстровано за [PERSON].) /а.с. 11/; ●? частину нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою [ADDRESS] (право власності зареєстроване за [PERSON] 26 червня 2015 року) /а.с.12/; ●50 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ММ Б» /а.с.13-16/. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 368 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. Стаття 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог про поділ спільно нажитого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини , визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved