Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) просив припинити правовідносини іпотеки, які виникли між [PERSON] та Акціонерним банком «Київська Русь» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь») на підставі договору іпотеки від 01.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4361. Позовна заява мотивована тим, що 01.08.2007 року між АБ «Київська Русь» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Київська Русь») та позивачем укладено кредитний договір №31-03.2-1 (далі - кредитний договір). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в іпотеку позивачем передано нерухоме майно. Позивач зазначає, що він в минулому звертався до суду із позовом про визнання кредитного договору недійним. Натомість, Васильківським міськрайонним судом Київської області від 23.12.2013 року у справі №362/6690/13-ц в позові відмовлено, проте судом встановлено факт, що оскаржуваний кредитний договір (основне зобов'язання) є неукладеним (таким, що не відбувся), а тому не породив жодних юридичних наслідків. Позивач стверджує, що вказане рішення суду набрало законної сили. Позивач вважає, що оскільки основний договір є неукладений, то і договір іпотеки не може породжувати наслідків іпотеки, а тому просить суд позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився. До суду надійшла зава представника позивача, в якій останній просив розглянути справу за його відсутності, просив позов задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, представників не направив, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з зазначеним суд, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали, суд дійшов наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що 01.08.2007 року між АБ «Київська Русь» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Київська Русь») та позивачем укладено кредитний договір №31-03.2-1 (далі - кредитний договір). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки від 01.08.2007 року (із змінами і доповненнями від 15.07.2008 р., 05.09.2009 р., 21.08.2010 р., 20.12.2010 р., 24.01.2011 р.,08.08.2011 р., 21.08.2012 р.), посвідчений Мироник О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №4361 (далі - договір іпотеки), у відповідності до якого Іпотекодавець (позивач) передав Іпотекодержателю (відповідачу) в іпотеку наступне майно: земельну ділянку площею 0,193 га, що знаходиться с. Крячки Васильківського району Київської області на території Путрівської сільської Ради по [ADDRESS]; домоволодіння, що знаходиться за адресою: Київська обл.., Васильківський район, с. Крячки, [ADDRESS], яке належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 07.09.2006 року Путрівською сільською Радою. Відповідно, нотаріусом накладено заборони відчуження на майно, передане в іпотеку, реєстрові №4362 та №4363. Позивач звертався до Васильківського міськрайонного суду Київської області із позовом про визнання кредитного договору недійним. Натомість, Васильківським міськрайонним судом Київської області від 23.12.2013 року у справі №362/6690/13-ц в позові відмовлено, проте судом встановлено факт, що оскаржуваний кредитний договір (основне зобов'язання) є неукладеним (таким, що не відбувся), а тому не породив правових наслідків. Виходячи із змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.12.2014 року вбачається, що вищезазначене рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області набрало законної сили. За приписами ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідних характер від основного зобов'язання. Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Вказаною нормою права не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як встановлення факту неукладеності договору кредиту. При цьому суд, вважає порушенням принципу розумності та справедливості (ст. 3 ЦК України) ситуація, за якої на забезпечення виконання неукладеного договору, існує іпотечний договір, на підставі якого на нерухоме майно накладено заборону відчуження. Пунктом 7 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. За таких обставин, існують підстави для припинення правовідношення з іпотеки нерухомого майна, яке виникло на підставі договору іпотеки. Виходячи з викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. На підставі наведеного та

Outcome: approved