Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: центр з надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] , шляхом зняття даної особи з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору дарування від 26.03.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л. Згідно із випискою з домової книги за даної адресою зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , яка на даний час продовжує проживати в спірній квартирі без відповідних правових підстав. Зазначає, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 06.07.2015 року шлюб між ними розірвано. На даний час в нього нова сім`я та малолітня дитина. Враховуючи вищенаведе вважає, що [PERSON] втратила право користування квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що вона вже тривалий час не є членом його сім`ї, а тому він як власник квартири має право звернутись до суду з даним позовом. Посилаючись на ст. 405 ЦК України, просить позов задоволити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки такі є безпідставними та необґрунтованими. Пояснив, що відповідач разом із дітьми проживають в даній квартирі і у випадку задоволення позову будуть порушені права неповнолітніх дітей. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належними чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26.03.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л. Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 161327161 від 28.09.2019 року ( а.с. 4-5,6). Згідно із випискою з домової книги за адресою: [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] ( а.с. 7-8). Відповідач вселилася в дану квартиру під час шлюбу з позивачем за згодою колишнього власника квартири (матері позивача [PERSON] ), тривалий час проживає в ній разом з дітьми, що не заперечувалося сторонами по справі. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 06.07.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с. 9). Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі\~ст.317 Цивільного кодексу України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За положеннями\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Згідно зі\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим,\~статтею 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до п.1\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зав`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме: від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Позивач у\~позовній заяві\~посилається \~на положення\~ст.\~405\~ЦК України,\~відповідно до\~якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Проте оскільки відповідач не тільки зареєстрована, але й проживає в квартирі [ADDRESS] , чим на думку позивача порушуються його права, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права , що є підставою для відмови у задоволенні позову про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку. Крім того, зняття з реєстраційного обліку є компетенцією виключно органів реєстрації, а вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed