Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачкою було досягнуто угоди про придбання у неї нежитлової будівлі (магазину) цегляної з підвалом та земельної ділянки під ним, що розміщені за адресою: [ADDRESS] за ціною 400 000,00 грн. 07.02.2021 року до [PERSON] , прибули відповідачка з чоловіком та повідомили, що їм терміново потрібні грошові кошти та пообіцяли укласти з ним через Лебединську державну нотаріальну контору Сумської області договір купівлі-продажу вищевказаної нежитлової будівлі (магазину) з підвалом та земельної ділянки під ним у строк до 28.02.2021 року, а також в цей день їм були передані грошові кошти в сумі 400 000,00 грн., як оплата повної вартості такої нежитлової будівлі (магазину) з підвалом та земельної ділянки під ним. В той же час відповідачка свого обов`язку щодо оформлення в нотаріальній формі договору купівлі-продажу майна всіляко ухиляється і до цього часу такий договір укладено не було. На не однократні звернення до відповідачки з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання щодо оформлення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (магазину) та земельної ділянки під ним через Лебединську нотаріальну контору були залишені без реагування - договір укладено не було. Тому позивач просив визнати за ним право власності. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивач вказав, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачка проти задоволення позову не заперечує. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. З договору купівлі - продажу, акту приймання - передачі вбачається що 07.02.2021 року [PERSON] , отримала від [PERSON] , кошти в розмірі 400 000,00 грн., за нерухоме майно яке складається з нежитлової будівлі (магазину) цегляного з підвалом під літ. «А», загальною площею 309,5м2, до складу якого входить: торговий зал площею 195,7м2, тамбур площею 4,7м2, коридор площею 4,7м2, битовка площею 8,8м2, кабінет площею 11,9м2, кладова площею 2,1м2, топкова площею 11,3м2, кабінет площею 11,9м2, вхід в підвал площею 1,8м2, вхід в підвал площею 6,8м2, підвал площею 49,м2, а також земельна ділянка площею 0,0405га, кадастровий номер 59 105 00 000:01:020:0045, цільове призначення - для комерційного використання (роздрібної торгівлі та комерційних послуг), розташованих за вище вказаною адресою. Таким чином між сторонами було укладено договір купівлі-продажу даного майна. Позивач посилається на те, що при укладенні договору купівлі-продажу сторони домовилися нотаріально посвідчити договір до 28.02.2021 року з моменту підписання договору, але [PERSON] , не виконала свого зобов`язання щодо нотаріального оформлення, всі звернення до неї з даного питання були залишені без реагування. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON] , права власності на спірне майно.

Outcome: approved