Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 08.04.2010 року, між [PERSON] та Селянським фермерськім господарством «Юлія», зареєстрованим 01 липня 2010 року у Сватівському районному реєстраційному офісі Луганської регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК» за реєстраційним номером 041041700065. Стягнути судовий збір. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила суд задовільнити позов та суду пояснила, що вона є спадкоємцем земельної ділянки після померлої [PERSON] Договір земельної ділянки було укладено після смерті [PERSON], весь час вона отримувала орендну плату за оренду земельної ділянки, але на теперішній час її не влаштовує розмір орендної плати та їй запропонували більш вигідні умови, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача позов не визнав та суду пояснив, оскільки на час укладення договору [PERSON] померла, а договір укладено від її імя, тому позов не підлягає задоволенню. Відповідно до договору оренди землі від 08.04.2010 року договір укладено між [PERSON] та СФГ «Юлія» та зареєстровано в у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.07.2010 року за № 041041700065 (а.с.6-7). Відповідно до акту про передачу та прийом земельної ділянки в оренду він був підписаний [PERSON], але без вказання дати складання акту та відсутня дата прийому та передачі земельної ділянки в оренду (а.с.8). Відповідно до Державного акту IV-ЛГ № 006124 на право приватної власності на землю який виданий на імя [PERSON] та має відмітку державного нотаріуса Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області про те, що видано свідоцтво на право на спадщину за законом на земельну ділянку на імя [PERSON] (а.с.10). Відповідно до Договору про поділ спадкового майна право власності на земельну ділянку відповідно до Державного акту IV-ЛГ № 006124 на право приватної власності на землю переходить до [PERSON]В.(а.с.11-12). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 17 червня 2009 року у м. Первомайску Харківської області (а.с.13). Відповідно до довідки СФГ «Юлія» заборгованість по договору оренди землі відсутня (а.с. 40). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] є власником спадкового майна після померлої [PERSON] (а.с.41-44). Відповідно до листа від 17.01.2015 р. позивач отримала відповідь із відділу Держземагенства у Сватівському районі Луганської області, згідно якої вбачається, що вона отримала копію договору оренди. Суд, допитавши сторони, дослідивши докази, приходить до висновку, [PERSON] померла 17 червня 2009 року у м. Первомайску Харківської області, після її смерті 08.04.2010 року було укладено договір оренди земельної ділянки, стороною по договору якого є померла [PERSON]. Відповідно до статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до статті 215 ЦК України: 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до правової позиції Верховного суду України викладеною у п.8 постанови Пленуму №9 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що договір оформлений з померлою людиною, то суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки не може бути визнаним недійсним, договір, який не укладався. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed