Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 31.07.2015 року. Уточнивши свої позовні вимоги просив суд визнати недійсною додаткову угоду від 19.11.2009 року до договору №117 оренди земельної ділянки від 05.06.2004 року між ним та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство Скорпіон». В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він є власником земельної ділянки площею 6,78 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області . 05 червня 2004 року він уклав строком на 10 років договір оренди земельної ділянки №117 з відповідачем по справі Фермерським господарством «Скорпіон», правонаступником якого є ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Скорпіон». На початку 2014 року він повідомив відповідача ТОВ СП «Скорпіон», що не має наміру продовжувати строк дії договору, натомість відповідач надав йому копію додаткової угоди від 19.11.2009 року до договору №117 оренди земельної ділянки, згідно пункту 4.1. яких договір починає діяти з моменту підписання його сторонами до 31 грудня 2019 року. Однак дану додаткову угоду він не підписував, про її існування не знав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги та пояснила, що в 2014 році позивач звернувся до відповідача із заявою про відсутність наміру продовжувати строк дії договору оренди землі, оскільки планував самостійно обробляти земельну ділянку. Натомість працівники ТОВ СП «Скорпіон» предявили копію оспорюваної додаткової угоди, яку позивач ніколи не бачив та не підписував. Стверджує, що підпис позивача в оспорюваній додатковій угоді до договору оренди позивачу не належить, а отже своєї волі на укладення даного договору він не виражав, а тому вказаний договір є таким, що суперечить волі позивача і має бути визнаний недійсним. Представник відповідача [PERSON] Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказуючи на відсутність належних та допустимих доказів порушення прав позивача [PERSON], а тому вважає, що [PERSON] не є належним відповідачем у вказаній цивільній справі. Представники відповідача ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Скорпіон» в судове засідання повторно не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток (а.с. 79,87,100). Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Скорпіон». Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 6,780 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Гейківської сільської ради Криворізького району, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку ДП № 024254 від 16.04.2004 року (а.с. 28). 05.06.2004 року між ФГ «Скорпіон», правонаступником якого є ТОВ СП «Скорпіон» (а.с.34-38, 48, 49-56), та [PERSON] укладений договір оренди вказаної земельної ділянки № 117, згідно умов якого [PERSON] надав орендарю ФГ «Скорпіон», в користування належну йому на праві власності на підставі Державного акту ДП №024254 земельну ділянку площею 6,78 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 6-9). Згідно п. 4.1, 4.2 Договору визначений строк дії договору, який складає 10 років, після закінчення якого орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. До вказаного договору складено акт приймання-передачі земельної ділянки, який є невідємною частиною договору (а.с. 10). Вказаний договір пройшов державну реєстрацію у Криворізькому районному відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 16.05.2005 року за № 040512101327, що підтверджується відмітками в тексті договору. В матеріалах справи наявна копія додаткової угоди від 14.11.2009 року до договору №117 оренди земельної ділянки від 05.06.2004 року між [PERSON] та ТОВ СП «Скорпіон» (а.с.4), згідно якої зокрема п. 4.1 та 4.2 договору оренди викладені в новій редакції та в них визначено: - п. 4.1 договір починає діяти з моменту підписання його сторонами до 31 грудня 2019 року. - п. 4.2 після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлювати його на новий строк. Вразі якщо орендодавець не пізніше ніж як за три місяці до закінчення строку дії договору письмово не повідомив орендаря про намір припинення його дії, договір вважається пролонгованим на той же строк та на тих же умовах, кількість пролонгації не обмежена. У разі закінчення дії договору до закінчення польових робіт термін договору оренди продовжується до повного збирання урожаю. Вказана додаткова угода пройшла державну реєстрацію у Відділі Держкомзему у Криворізькому районі Дніпропетровської області 29.03.2011 року за № 122188144000134, що підтверджується відмітками в тексті договору, а також слідує з довідки [PERSON] Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області № 9-404-99.9-4164/2-16 від 25.04.2016 року (а.с. 101). Відповідно до ст. 18, ч. 1 ст. 20 Закону України Про оренду землі, які були чинними на час укладення договору оренди землі та додаткової угоди до вказаного договору, договір оренди землі підлягав державній реєстрації та вважався укладеним з моменту його державної реєстрації. Відповідно до розяснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними недійсним може бути визнано лише укладений договір. Оскільки судом встановлено, що в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірної додаткової угоди до договору оренди землі, то вона є укладеною, а отже оспорюваною та за рішенням суду можуть бути визнані недійсними. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-99 від 18.09.2013 року, яка є обовязковою для судів в силу ст.360-7 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 - 3, 5 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Стаття 4 Закону «Про оренду землі» визначає, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Отже, суд приходить до висновку, що договір оренди землі є двостороннім договором, однією зі сторін якого є орендодавець, тобто особа, у власності якої перебуває земельна ділянка і яка має право передати її в строкове, платне користування іншій особі орендарю, отримуючи за це орендну плату. Для укладення двостороннього договору необхідна воля обох сторін, яка має бути виражена в письмовій формі, як того вимагає ст. 14 Закону України «Про оренду землі». Як стверджували позивач та його представник, підписи від імені [PERSON] в додатковій угоді від 14.11.2009 року до договору №117 оренди земельної ділянки від 05.06.2004 року (а.с. 4), виконаний не [PERSON], а іншою особою. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього кодексу. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст. 143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки , ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Встановлення обставини справжності підпису [PERSON], виконаного на оспорюваній додатковій угоді, потребують спеціальних знань, а отже повинно бути підтверджене певним засобом доказування висновком почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 26.04.2016 року в задоволенні клопотання представника позивача про призначення почеркознавчої експертизи у вказаній цивільній справі відмовлено (а.с. 105), оскільки оригінал оспорюваної додаткової угоди не надано ні позивачем, який пояснював, що про існування додаткової угоди йому не було відомо, ні відповідачем ТОВ СП «Скорпіон», який без поважних причин не виконав ухвали про витребування доказів та в судове засідання не зявився, ні відповідачем [PERSON] Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області, представник якого пояснила, що реєстраційна справа була втрачена при пересилці з одного органу до іншого. Згідно ч.1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Оскільки, відповідач ТОВ СП «Скорпіон» ухилився від подання оригіналу додаткової угоди, без якої провести експертизу неможливо, що свідчить про його небажання встановити істину по справі, суд визнає факт того, що підпис від імені [PERSON] в додатковій угоді від 14.11.2009 року до договору №117 оренди земельної ділянки від 05.06.2004 року (а.с. 4), виконаний не [PERSON], а іншою особою. Відсутність підпису позивача [PERSON] у спірній додатковій угоді до оренди земельної ділянки, свідчить про відсутність волевиявлення позивача на укладення даної додаткової угоди до договору оренди. Крім того, позивач заперечував той факт, що знав про існування спірної додаткової угоди раніше, наполягав на тому, що дізнався про її існування лише на початку 2014 року, оскільки в червні 2014 року спливав строк дії договору оренди та він не бажав його поновлювати, оскільки мав намір самостійно обробляти земельну ділянку. У звязку з вище викладеним, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved