Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 5284,29 грн. (з урахуванням уточнення позовних вимог), зазначивши, що 15.10.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 22710/30/к/ЗП/6 (надалі - Кредитний договір), за яким відповідач отримав кредит на споживчі потреби в сумі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 24,7% річних строком на 24 місяці. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі. Оскільки відповідач не виконує обов'язки за Кредитним договором належним чином, станом на 24.08.2016 року виникла заборгованість, яка становить 5248,29 грн. та складається з 1695,22 грн. заборгованості за кредитом, 408,31 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 831,55 грн. пені за несвоєчасне повернення основної суми кредиту, 106,10 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 1243,11 грн. втрат від інфляції, 1000,00 грн. штрафу за невиконання п. 5.2.3, 5.2.4, 5.2.5 Кредитного договору. Представник позивача на позовних вимогах наполягала, посилаючись на факти та норми права, викладені в позовній заяві, але в останнє судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що, за його розрахунками, він кредит повністю повернув. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплатити проценти. Судом встановлено, що 15.10.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 22710/30/к/ЗП/6 (надалі - Кредитний договір), за яким відповідач отримав кредит на споживчі потреби в сумі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 24,7% річних строком на 24 місяці. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі. Факт надання кредиту відповідачем не оспорюється. Відповідач [PERSON] не виконував належним чином обов'язки за Кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 24.08.2016 року виникла заборгованість, яка становить 5248,29 грн. та складається з 1695,22 грн. заборгованості за кредитом, 408,31 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 831,55 грн. пені за несвоєчасне повернення основної суми кредиту, 106,10 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 1243,11 грн. втрат від інфляції, 1000,00 грн. штрафу за невиконання п. 5.2.3, 5.2.4, 5.2.5 Кредитного договору. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Таким чином, позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача 1695,22 грн. заборгованості за кредитом, 408,31 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 831,55 грн. пені за несвоєчасне повернення основної суми кредиту, 106,10 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 1243,11 грн. втрат від інфляції, оскільки це узгоджується з наведеними вимогами чинного законодавства та умовами Кредитного договору. Вирішуючи позов в частині стягнення 1000,00 грн. штрафу за невиконання п. 5.2.3, 5.2.4, 5.2.5 Кредитного договору, суд виходить з такого. Зазначеними пунктами Кредитного договору на відповідача покладались обов'язки щодо надання позивачу додаткового забезпечення кредиту, визначених позивачем документів, повідомляти позивача про певні обставини, отримувати заробітну плату виключно через установу позивачу на відкритий у позивача поточний рахунок. Пунктом 6.4 Кредитного договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання позичальником будь-якої умови, зазначеної у п. 5.2.3, 5.2.4, 5.2.5 Кредитного договору, він сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 10% від суми отриманого кредиту за кожний випадок порушення. Штраф у розмірі 1000,00 грн. нарахований відповідачу за те, що заробітна плата йому починаючи з листопада 2013 року він почав отримувати заробітну плату за місцем офіційного працевлаштування на картковий рахунок, відкритий в іншому банку. Як пояснив відповідач в судовому засіданні, це сталося з ініціативи його роботодавця, він про це знав й не мав умислу на ухилення від виконання договірних обов'язків. В подальшому він вжив заходів щодо того, щоб повернутись до банківського обслуговування у позивача. Представник позивача ці фактів не оспорював. Штраф у цивільному праві є способом забезпечення виконання договірних зобов'язань, а його сплата - наслідком порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Пунктами 5.2.5, 6.4 Кредитного договору встановлюється обов'язок утримуватись від зміни банку під загрозою сплати штрафу. Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи, відповідач не вчиняв жодних дій, спрямованих на зміну банку, через який він отримував заробітну плату, а така зміна сталася поза його волею. Таким чином, в діях відповідача ознаки порушення цього пункту Кредитного договору відсутні. Крім того, суд бере до уваги те, що за чинним законодавством працівник має право вільно обирати банк для отримання заробітної плати, і реалізація цього права не може бути обтяжена додатковими умовами та застереженнями. З огляду на це, п. 5.2.5 Кредитного договору суперечить вимогам чинного законодавства України, оскільки погіршує становище працівника, і тому не підлягає застосуванню. За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача 1000,00 грн. штрафу задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. ст. 88, 89 ЦПК України судові витрати у виді судового збору розподіляються судом пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 554, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial