Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 02.11.1996 року. Від цього шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], 18 грудня 2000 року, які в даний час і після розірвання шлюбу будуть мешкати із матірю, а він буде сплачувати аліменти на їх утримання в добровільному порядку. Позивач зазначає, що шлюб з відповідачем виявився невдалим. Їх сімя не склалася з тієї причини, що у них немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя. Сімя розпалася, загальне господарство не ведеться, подружні відносини не підтримуються. Примирення між ними неможливе, подальше збереження сімї та шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення, а тому він вважає, що їх шлюб необхідно розірвати. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю немає. У звязку з чим, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач у судове засідання не зявився, однак надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що на своїх позовних вимогах наполягає в повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності (а.с. 9). Відповідач у судове засідання не зявилася, але подала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, просить справу розглянути без її присутності, діти після розірвання шлюбу будуть мешкати із нею, спору про поділ майна немає, прізвище після шлюбу залишити [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 листопада 1996 року в Єлизаветівській сільській раді Лозівського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ВЛ № 303499, виданого 02 листопада 1996 року Єлизаветівською сільською радою Лозівського району Харківської області, актовий запис № 08 (а.с. 5). Від цього шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які мешкають із відповідачем та залишаться із матірю після розірвання шлюбу. Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, до примирення не спрямовані, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сімю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як відповідач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає за необхідним після розірвання шлюбу залишити їй прізвище обране при реєстрації шлюбу [PERSON]. Місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], встановити разом з матір'ю [PERSON]. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved