Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що з 03.11.2003 року по 07.05.2014 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 07.05.2014 року його було звільнено у звязку зі змінами в організації виробництва та праці. Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві № 10 від 14.01.2005 року з ним 12.01.2005 року при виконанні трудових обовязків стався нещасний випадок, внаслідок якого йому було поставлено наступний діагноз: закритий перелом зовнішньої щиколотки лівої гомілки без зміщення. Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 115 від 22.09.2014 року йому були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ токсико-пилової етіології І ст., фаза нестійкої ремісії. Емфізема легень І ст. Легенева недостатність І ст. Захворювання професійне. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. Захворювання професійне від тривалого впливу виробничого шуму (основний діагноз). Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ступінь, ризик високий. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. Пресбіопія. Остеохондроз поперекового відділу хребта, стадія нестійкої ремісії (Супутній діагноз). Відповідно до довідки Ковпаківської МСЕК м.Суми від 27.10.2015 року ступінь втрати його працездатності склала 50% та встановлено ІІІ групу інвалідності. Отримані ним професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. За таких обставин просить стягнути на свою користь з відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Суми 10000,00 грн. та з ПАТ «СМНВО» 40000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоровя. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з підстав зазначених у позові підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник першого відповідача ПАТ «СМНВО» - [PERSON] позов не визнала зазначивши, що доказів спричинення моральної шкоди позивачу ПАТ «СМНВО» і розміру моральної шкоди не надано. Крім того, ПАТ «СМНВО» не порушувало прав позивача, оскільки в п.19 акту розслідування професійного захворювання позивача не встановлено порушень товариством нормативних актів про охорону праці та не зазначено осіб, які допустили таке порушення. Представник другого відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та зазначив, що причиною нещасного випадку з позивачем було порушення ним вимог інструкції з охорони праці. Також пояснив, що з 01.01.2015 року відповідно до п. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві здійснюється роботодавцем. Тому в задоволенні позову просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач у період з 03.11.2003 року по 07.05.2014 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО» (а.с.5,6). Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві № 10 від 14.01.2005 року з позивачем 12.01.2005 року при виконанні трудових обовязків стався нещасний випадок, внаслідок якого його здоровю було заподіяно шкоди і поставлено наступний діагноз: закритий перелом зовнішньої щиколотки лівої гомілки без зміщення (а.с.10,11.) Згідно висновку МСЕК від 14.06.2005 року позивачу первинно встановлено 15 % стійкої втрати професійної працездатності у звязку з нещасним випадком на виробництві (а.с.29-32). Згідно висновку МСЕК від 29.10.2014 року позивачу встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності, з яких 30 % первинно згідно акту по формі П-4 № 115 від 22.09.2014 року. Відповідно до довідки МСЕК від 01.10.2015 року позивачу сукупно по двом страховим випадкам встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності, встановлено ІІІ групу інвалідності (а.с.13). Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 115 від 22.09.2014 року позивачу були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ токсико-пилової етіології І ст., фаза нестійкої ремісії. Емфізема легень І ст. Легенева недостатність І ст. Захворювання професійне. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. Захворювання професійне від тривалого впливу виробничого шуму (основний діагноз). Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ступінь, ризик високий. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. Пресбіопія. Остеохондроз поперекового відділу хребта, стадія нестійкої ремісії (Супутній діагноз). Звернувшись до суду з даним позовом, позивач, як на правову підставу відшкодування з відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Суми моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоровя у розмірі 10000,00 грн. посилається на ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яким на момент заподіяння шкоди гарантувалося таке право. Так, відповідно до п.п. «е» п.1 ч.1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону від 27.01.2004 року) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку: грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Натомість, з першого січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Згідно з ч.8 ст. 36 цього Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з даним позовом 09.03.2016 року, тобто вже після набрання чинності вищевказаного закону. Таким чином, відшкодування моральної шкоди позивачу спричиненої ушкодженням здоровя з 01.01.2015 року і на момент розгляду справи не є обовязком для відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Сумах, отже в задоволенні позову щодо стягнення з Фонду моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. слід відмовити за необґрунтованістю. Суд задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з ПАТ «СМНВО» на користь позивача моральної шкоди виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. За приписами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Таким чином, обовязок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоровя через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган. Враховуючи, що професійне захворювання позивач отримав під час перебування у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО» внаслідок незабезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню саме роботодавцем. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи характер та обсяг страждань позивача, тривалість вимушених змін в його житті та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 12500,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з ПАТ «СМНВО» на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial