Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21 квітня 1990 року. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Сімейне життя з відповідачем не склалося, у звязку з тим, що в них різні характери, різні погляди на життя, в результаті чого в них постійно виникають суперечки та непорозуміння. Разом вони не проживають. Вважає, що примирення неможливе. Спору про розподіл майна та місце проживання дітей немає. Просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив шлюб розірвати, на примирення не згоден, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, клопотань та заяв не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає\~\~задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про одруження, серія І-КГ № 378384, актовий запис № 320, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 1990 року. У спільному шлюбі народились діти які на даний час є повнолітніми. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, сторони мешкають окремо більше року, майнового спору між ними немає, позивач до примирення не прагне, тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їхніх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально, сторони проживають окремо. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу прізвище змінювала, що вбачається з дослідженого свідоцтва про укладення шлюбу, але питання щодо відновлення дошлюбного прізвища не ставить, останнє підлягає залишенню без вирішення. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved