Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 1982 року. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей не мають. Спору про розподіл спільного майна на день звернення до суду з позовом немає. Шлюбні відносини фактично припинені, так як вони мають різні погляди на життя. Оскільки подальше спільне життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, просить\~шлюб з відповідачем розірвати. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Позивач вказав, що наполягає на розірванні шлюбу та примирення з відповідачем неможливе, оскільки протягом останніх 7 років шлюбні відносини з відповідачем не підтримує, а з лютого 2016 року проживають окремо один від одного, та жодних заходів щодо примирення між ними протягом року не відбулося. Відповідач в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку. З заяв відповідача вбачається, що вона заперечує проти розірвання шлюбу, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не має реального наміру розривати шлюб, та до розірвання шлюбу необхідно вирішити питання щодо поділу майна. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 цього Кодексу. Згідно зі ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.112 ч.2 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 1982 року, згідно актового запису про шлюб №765, складеного 03.11.1982 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні (а.с.5). Від даного шлюбу сторони по справі неповнолітніх дітей не мають. Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені. Подружнє життя сторін не склалося через втрату почуття кохання та взаємоповаги, різні погляди на життя. Сторони з лютого 2016 року проживають окремо. Враховуючи, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд вважає доцільним розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень. Доводи відповідача, що шлюб не може бути розірваний до поділу майна не ґрунтується на вимогах закону, розірвання шлюбу не позбавляє її можливості звернутися до суду з позовними вимогами про поділ майна.

Outcome: approved