Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що з 15.03.2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що фактично на теперішній час сімейні відносини припинені, у зв'язку з психологічною несумісністю через різні погляди на життя, що призвело до відсутності взаєморозуміння та припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу вважає неможливим, у зв'язку з чим просив шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги із вказаних у позові підстав, наполягав на їх задоволенні. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала. Зазначила, що дійсно на теперішній час шлюбні відносини між нею та позивачем припинені, проте відповідачка має бажання зберегти родину, враховуючи, зокрема вік дитини - [PERSON], [INFO], який повинен виховуватись у повній родині. Враховуючи викладене просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Суд, вислухавши сторони, ознайомившись з матеріалами справи, приходить до переконання щодо доцільності задоволення позовних вимог [PERSON] При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з 15.03.2013 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спору про розподіл майна та місце проживання дитини на теперішній час сторони не мають. Вказані обставини підтверджуються: - свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON], серії [NUMBER], зареєстрованим 15.03.2013 року у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану ММУЮ у Донецькій області (актовий запис № 125 від 15.03.2013 р.). Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України) позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження браку суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавствапри розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. При розгляді судом вказаної справи за клопотанням відповідачки суд оголошував у справі перерву строком на два місяці для надання сторонам часу на примирення, проте до теперішнього часу питання розірвання шлюбу залишається актуальним, сторони примирення не досягли. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, у зв'язку з чим подальше сумісне проживання подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і буде суперечити інтересам подружжя. На підставі ст.ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved