Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 08.04.2013 року надав ТОВ «Радосинь» в особі його директора Ховрича О.С. грошову позику в сумі 9220 доларів США або в еквіваленті на момент отримання 75 тис. грн., зі сплатою 10% щомісячно, з кінцевим строком повернення - 01.09.2013 року, про що видана письмова розписка від 08.09.2013 року. Відповідач своїх зобов'язань по своєчасному поверненню позики та відсотків за користування нею не виконав, в зв'язку з чим заборгованість станом на 01.06.2014 року за позикою становила 112668 грн. та за відсотками 78499 грн., а всього 191167 грн., що складає 15643 доларів США, яку відповідач зобов'язався повернути до 15.08.2014 року розпискою від 08.07.2014 року. У разі несвоєчасного погашення боргу відповідач зобов'язався, крім цієї суми, додатково сплатити відсотки у розмірі 10% щомісячно, починаючи з 01.06.2014 року до остаточного погашення боргу. 16.08.2014 року відповідачем було сплачено 25 тисяч грн. в рахунок повернення боргу за позикою, в результаті чого станом на 14.05.2015 року загальна заборгованість за позикою та відсотками склала 23739 доларів США або 488311 грн. Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача 488311 грн. боргу за позикою та відсотками за користування нею, а також судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 3 тис. грн. В попередньому судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Відповідач в попереднє судове засідання також не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій позов визнав повністю, просив справу розглянути без його участі. У відповідності до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. За правилами ч. 4 ст. 174 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до змісту ст.ст. 599, 612 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом. В силу ст. 625 цього ж Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки таке визнання позову не суперечить змісту наданих позивачем боргових розписок від 08.04.2013 року і від 08.07.2014 року щодо суми отриманої відповідачем позики, строків її повернення та правових наслідків порушення цього зобов'язання, відповідає вищенаведеним положенням ЦК України та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідача заборгованості в сумі 23739 доларів США або 488311 грн. В зв'язку з повним задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved