Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що внаслідок неправомірних дій старшого інспектора ДПС СЗ ДПС ОП при МВС України Наконечного О.В., а саме його дій по безпідставному притягненню [PERSON] до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, протиправному складанню постанови про адміністративне правопорушення від 02.07.2014 серії АА2 №431885, йому було завдано майнову шкоду в розмірі 2000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 4000,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, 02.07.2014 відповідачем за адресою: м. Київ, Столичне шосе 103 було складено протокол про адміністративне правопорушення про те, що [PERSON] на транспортному засобі «Порш каєн турбо» д/н [NUMBER], що належить [PERSON] згідно якого «02.07.2014 о 13 год. 25 хв. в м. Києві по Столичному шосе 103, керуючи автомобілем [NUMBER], здійснив рух в крайній лівій смузі на дорозі, що має чотири смуги для руху в одному напрямку, не здійснюючи при цьому об'їзд, переміщення перед поворотом ліворуч чи розворот». На підставі Протоколу про адміністративне правопорушення від 02.07.2014 серії АГ2 №240486 відповідачем була винесена постанова в справі про адміністративне правопорушення 02.07.2014 серії АА2 №431885, якою встановлено порушення [PERSON] ч. 2 ст. 122 КУпАП, притягнуто його до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.09.2014 в справі № 755/19853/14-а було визнано дії старшого інспектора ДПС СЗ ДПС ОП при МВС України Наконечного О.В. про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] неправомірними; визнано незаконною та скасовано постанову про адміністративне правопорушення від 02.07.2014 серії АА2 №431885, винесену старшим інспектором ДПС СЗ ДПС ОП при МВС України Наконечним О.В. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. З метою захисту своїх прав та законних інтересів, [PERSON] змушений був звернутись за правовою допомогою до фізичної особи-підприємця [PERSON], витрати на яку він поніс в сумі 2000,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Враховуючи викладене, з урахуванням заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Департаменту Державної автомобільної інспекції МВС України, третя особа Наконечний О.В. про відшкодування шкоди в частині стягнення з останнього суми матеріальної шкоди в розмірі 2000,00 грн. підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині відшкодування позивачеві моральної шкоди, слід зазначити наступне. Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом враховуються характер правопорушення, глибина описаних позивачем душевних страждань, ступінь вини відповідача, а також враховуються вимоги розумності і справедливості у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 400,00 грн. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, пов'язані з розглядом справи у сумі 243,60 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial