Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2007 року по 18.06.2015 роки, за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18.06.2015 року шлюб було розірвано. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою. Після розірвання шлюбу відповідачка різними способами перешкоджає йому бачитися з дочкою, брати участь у її вихованні, внаслідок чого порушено його законне право на спілкування з дитиною і на участь у її вихованні, тому він був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просив суд: визначити порядок спілкування та участі у вихованні дочки, встановивши час спілкування за наступним графіком: щотижня у середу з 16-00 годин до 20-00 годин та в суботу з 11-00 годин до 20-00 годин, за місцем його проживання; зобовязати відповідачку за день до його зустрічі з дочкою надавати йому точну інформацію про фактичне місце перебування дитини, а у разі настання змін, повідомляти йому особисто наступного дня з часу настання таких обставин. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] також надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, наполягала на їх задоволенні. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник органу опіки і піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не зявився, надав до суду висновок та заяву в якій просив розглянути справу за їхньої відсутності з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти їх задоволення, оскільки спілкування з батьком відповідає інтересам дитини. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Зясувавши обставини справи та дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2007 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.06.2015 року шлюб було розірвано /а.с. 4/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою. Згідно до характеристики [PERSON], виданої за місцем проживання, останній характеризується позитивно, підтримує дружні стосунки з сусідами, сварок у побуті не допускає, алкогольними напоями не зловживає /а.с. 14/. З податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця від 28.01.2016 року вбачається, що [PERSON] має стабільний прибуток /а.с. 13/. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 44250 від 31.10.1996 року /а.с. 8/, договору дарування частки квартири від 05.10.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2992 /а.с. 9/, договору дарування 1/3 частки квартири від 14.11.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5-1679 /а.с. 10/, [PERSON] є власником квартири № 28 в буд. №64 по бул. Шевченка в м. Маріуполі Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я,я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За ч. 3 ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Вирішення батьками питання про виховання дитини регулюється ст. 157 СК України. Так, відповідно до норми зазначеної статті той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до статті 4 «Конвенція про контакт з дітьми», № ЕТS N 192, ратифікованою Україною 20.09.2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Згідно ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною і в її вихованні, інший із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця йо проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, нормами законодавства встановлено, що вимоги позивача в частині встановлення порядку та способу спілкування з дитиною обґрунтовані і відповідачка не може створювати перешкоди позивачу у вихованні та спілкуванні з дитиною. Згідно письмового висновку органу опіки і піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, вказаним органом встановлено, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], дитина проживає з матірю. Позивач проживає за адресою: бул. Шевченка[ADDRESS]. Маріуполь, за його місцем проживання створені всі необхідні умови для перебування дитини, за місцем проживання характеризується позитивно. Враховуючи вищевикладене та інтереси дітей, вважають можливим визначити порядок побачень [PERSON] з дочкою [PERSON], [INFO], за наступним графіком: щотижня у середу з 16-00 годин до 20-00 годин та в суботу з 11-00 годин до 20-00 годин. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що визначений у висновку органу опіки і піклування графік побачень відповідає інтересам дитини, не порушує прав та законних інтересів сторін, суд вважає можливим встановити вищенаведений порядок побачень батька з дочкою. Одночасно вимоги позивача щодо зобовязання відповідачки за день до його зустрічі з дочкою надавати йому точну інформацію про фактичне місце перебування дитини, а у разі настання змін, повідомляти йому особисто наступного дня з часу настання таких обставин, не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на Законі. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 275,60 гривень.

Outcome: partial