Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 08.11.2007 року [PERSON] 08.11.2007 року отримав кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов до договору. У зв'язку з чим, станом на 31.10.2013 року виникла заборгованість у сумі 11060 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 11060,34 грн. за кредитним договором від 08.11.2007 року та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не визнали про що подали письмові заперечення та просили застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] згідно з укладеним з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитним договором № б/н від 08.11.2007 року отримав кредитні кошти в розмірі 880 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Сторонами погоджено, що договір складається з заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг. На виконання договору позивачем на ім'я відповідача був відкритий картковий рахунок. Відповідно до пункту 3.1. Умов і правил надання банківських послуг (далі - Умов) для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид і строк дії визначений у заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, указаного в розділі «Відмітки банку» заяви. Відповідно до пункту 9.12. цих же Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не попередить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. Згідно п. 6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. В разі виникнення заборгованості Держатель по Картрахунку зобов'язаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. За порушення строків платежу за будь-яким грошовим зобов'язанням згідно кредитного договору більше ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5 % від суми позову (п. 6.5, 6.9., 8.6. Умов та правил надання банківських послуг). Згідно п. 5.2. Умов та правил надання банківських послуг, у випадках порушення Держателем умов даного Договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому чи у визначеній Банком частині. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ч.1 ст.530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 267 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Пунктом 2 Умов та правил надання банківських послуг визначено терміни та поняття, відповідно до яких, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань Держателя, які щомісячно належать сплаті Держателем протягом строку дії Карти. Мінімальний обов'язковий платіж є обов'язковим для Держателя платіжних карт, здійснюючих операції по кредитній схемі. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», яка надана на вимогу суду строк внесення помісячних платежів, становить до 25 числа місяця, слідуючого за звітнім. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами платежів, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Такий правовий аналіз зазначених норм та обставин відповідає викладеним у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 висновкам. Вказане судове рішення згідно із положеннями ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із цим рішенням. Факт здійснення операцій, а саме погашення кредиту підтверджується рухом коштів по особистому рахунку [PERSON], який 23.12.2008 року, здійснив поповнення поточного рахунку, тобто з січня 2009 року - наступного місяця після погашення чергового платежу, позичальник припинив вносити будь-які платежі на погашення кредиту у відповідності з умовами кредитного договору. Представником відповідача в судовому засіданні надано заяву про застосування строку позовної давності. Таким чином, станом на 31.10.2013 року, як просив банк в своїй позовній заяві та в межах позовної давності, яка складає три роки, враховуючи положення ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України на користь кредитора підлягає стягненню та частина позики, що підлягала сплаті разом з нарахованими процентами, а також несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Отже, у відповідності з умовами договору, графіком погашення кредиту і наданими Банком розрахунку з відповідача на користь Банку підлягає стягненню 5372, 46 грн., із яких: - 75,79 грн. - заборгованість за тілом кредиту, розмір якої з урахуванням строків позовної давності визначається як різниця загальної заборгованість за кредитом 2943,04 грн. і простроченої заборгованості станом на 30.10.2010 року у сумі 2867,25 грн.; - 3213,8 грн. - заборгованість за несплачені проценти, нараховані з 30.10.2010 року і до 31.10.2013 року, які визначаються як різниця загальної заборгованості за процентами 5382,41 грн. станом на 31.10.2013 року і загальної заборгованості за процентами станом на 30.10.2010 року, розмір яких становив 2168,61 грн.; - 1080 грн. сума нарахованої та простроченої комісії, яка визначається як різниця загальної заборгованості по нарахованій та простроченій комісії 1732 грн. станом на 31.10.2013 року і загальної заборгованості по нарахованій та простроченій комісії станом на 30.10.2010 року, розмір якої становив 652 грн.; - штраф, який визначається як сума фіксованої частини у розмірі 500 грн. і 5% від боргу пропорційно частці задоволених позовних вимог в сумі 502,87 грн. (процентна складова). У задоволенні решти позовних вимог - про стягнення сум, що підлягали сплаті боржником до 31 жовтня 2010 року Банку слід відмовити за пропуском строку позовної давності. При цьому суд зазначає, що в судовому засіданні відповідачем [PERSON] не оспорювався факт отримання кредиту та використання ним кредитної картки. Доводи представника відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту укладання правочину та безпідставне стягнення боргу не ґрунтуються на вимогах закону і спростовуються вищевказаними письмовими доказами і фактичними обставинами справи. Сторонами дотриманні вимоги ст.1055 ЦК України щодо форми кредитного договору, умови якого викладені в заяві Приватбанк про надання споживчого кредиту; умовах і правилах надання споживчого кредиту, що не суперечить вимогам ст.207 ЦК України, оскільки статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial