Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визнати недійсними рішення ХХХVІІ сесії ІV скликання Печенізької селищної ради Харківської області від 14 лютого 2005 року про надання [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,0181 га за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, вулиця Зінченко, 226, та рішення ХІV сесії ХХІV скликання цього ж органу від 5 серпня 2003 року про надання [PERSON] безкоштовно в приватну власність земельної ділянки площею 0,0931 га за адресою: [ADDRESS], а також просив визнати недійсними державні акти на право власності на ці земельні ділянки (том № 1 а.с. 3-10, том № 2 а.с. 17-22, остаточна редакція том № 2 а.с. 230-231). 1 липня 2015 року [PERSON] як третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Печенізької селищної ради Харківської області № 129/15 від 9 вересня 1996 року, яким [PERSON] було надано у власність земельну ділянку № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області, загальною площею 0,22 га, та визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ХР № 23-58-042161, виданий на підставі цього рішення (том № 1 а.с. 161-164, 206-209, том № 2 а.с. 13). В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що протокол закріплення меж земельної ділянки складений з чисельними порушеннями, зокрема: у цьому документі відсутня дата його складання, у ньому відсутній підпис [PERSON], замість зазначеного землевпорядника [PERSON] протокол містить підпис [PERSON], відсутній підпис представника Печенізької селищної ради [PERSON], підроблено підписи [PERSON] Таким чином, порушення під час погодження меж земельної ділянки № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області, пунктів 1.10., 2.2. Інструкції про порядок складення, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і права постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди), призвело до порушення його прав, як суміжного землевласника, що згідно з частиною 1 статті 155 Земельного кодексу України тягне за собою визнання недійсним відповідного рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на землю, виданого на підставі такого рішення. Ухвалою суду від 8 липня 2015 року позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] було обєднано в одне провадження з первісним позовом (том № 1 а.с. 252-253). Позивач за первісним позовом [PERSON] підтримав свої вимоги у повному обсязі, посилаючись на ті доводи, які викладені ним у позовній заяві, проти позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] заперечував, при цьому зазначав, що відповідно до пункту 2 розділу VІІ Закону України «Про державний земельний кадастр» належна йому з 7 квітня 1997 року земельна ділянка № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області, вважається сформованою, у звязку з чим, накладенням меж суміжних ділянок третіх осіб, які набули право власності на них в 2004-2005 роках, порушено саме його права, а не навпаки. Відсутність у протоколі закріплення меж належної йому земельної ділянки підпису [PERSON] обґрунтовував тим, що на момент її приватизації спільна межа з ділянкою [PERSON] була відсутня, адже останній користувався земельною ділянкою № 228 (кв. 1) по вулиці Зінченка в смт. Печеніги, Харківської області, площею 0,06 га, тоді як, право користування цією ділянкою площею 0,0931 га виникло у нього лише в 2004 році. При цьому незрозуміло за рахунок яких земель відбулось збільшення цієї ділянки та на якій підставі. Крім того, [PERSON] було надано земельну ділянку у розмірах, що перевищують максимально допустиму площу для селища, що передбачена пунктами б, г, частини 1 статті 121 Земельного кодексу України. Щодо недоліків протоколу закріплення меж земельної ділянки № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області, [PERSON] повідомив, що цей документ складено згідно з типовою формою Чугуївського госпрозрахункового земельно-кадастрового бюро у вересні 1996 року,представник Печенізької селищної ради народних депутатів [PERSON] мав представницьку функцію і підписання ним протоколу не було передбачено, бланки були виготовлені з прізвищем землевпорядника [PERSON], тоді як на момент складення протоколу, остання перебувала у декретній відпустці, а її обовязки виконував [PERSON] Зазначав, що підписував акти погодження меж суміжних ділянок, адже зауважень та претензій щодо фактичного землекористування до сусідів не мав, тоді як помилка була допущена у технічній документації. Просив застосувати до позовних вимог [PERSON] строк позовної давності (том № 2 а.с. 5-7). Як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON], проти задоволення первісного позову заперечував, посилаючись на те, що [PERSON] у 2003 році підписав акт погодження меж суміжної земельної ділянки № 228 (кв. 1) по вулиці Зінченка в смт. Печеніги, Харківської області, тоді як, акт погодження меж земельної ділянки № 235 по вулиці Харківській в цьому ж селищі Бундуром В.І. не погоджувався, що є порушенням пунктів 1.10. та 2.2. Інструкції про порядок складення, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і права постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди). Просив застосувати до вимог [PERSON] трирічний строк позовної давності, який на час судового розгляду справи сплив, адже про можливе порушення свого права позивач міг дізнатись в 2003 році під час узгодження меж земельних ділянок суміжними землекористувачами (том № 1 а.с. 155-157, том № 2 а.с. 9-11). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] заперечувала проти позову [PERSON] та підтримала позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] Пояснювала, що її чоловіком [PERSON], від якого вона успадкувала спірну земельну ділянку, було виконано всі вимоги діючого на той час законодавства України, у звязку з чим, відсутні підстави для визнання недійсним відповідного рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на землю. Відповідач Печенізька селищна рада Печенізького району Харківської області, у судове засідання не зявилась, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином (том № 1 а.с. 33, 41, 119, 199, 254, том № 2 а.с. 190, 209, 212), звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності його представника (том № 1 а.с. 43, 118,128, том № 2 а.с. 193). Відповідач - Відділ Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином (том № 1 а.с. 32, 42, 60, 72, 202, том № 2 а.с. 189, 210), звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності його представника (том №1 а.с. 104, 248, том № 2 а.с. 213), надавши свої письмові заперечення (том № 2 а.с. 52-53). Зазначав, що є неналежним відповідачем, оскільки рішення про безоплатне надання громадянам земельних ділянок приймав орган місцевого самоврядування. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Печенізької селищної ради народних депутатів Харківської області № 129/15 від 9 вересня 1996 року [PERSON] було передано безоплатно у власність земельну ділянку № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області, загальною площею 0,22 га (том № 1 а.с. 16). Межі земельної ділянки № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області було визначено в натурі відповідним протоколом (том № 1 а.с. 17). На підставі цього рішення [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ХР 23-58-042161, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 332 від 7 квітня 1997 року (том № 1 а.с. 15). Виходячи зі змісту витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 12608456 від 12 листопада 2013 року та з Державного земельного кадастру № НВ-6300614532013 від 30 жовтня 2013 року, власником земельної ділянки № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області, кадастровий номер 6324655100:10:004:0201, є [PERSON] (том № 1 а.с. 18, 20). Суміжні з земельною ділянкою № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області, земельні ділянки № 228 (кв. 1) площею 0,0931 га, кадастровий номер 6324655100:10:004:0019 та № 226 площею 0,1681 га (зокрема, площею 0,15 га під будівництво та обслуговування житлового будинку та господарчих будівель та площею 0,0181 га для ведення особистого селянського господарства), кадастрові номери 6324655100:10:004:0028, 6324655100:10:004:0027 по вулиці Зінченка у тому ж селищі були надані у власність відповідно [PERSON] та [PERSON] на підставі рішень Печенізької селищної ради Харківської області ХІV сесії ХХІV скликання від 5 серпня 2003 року та ХХХVІІ сесії ІV скликання від 14 січня 2005 року (том № 1 а.с. 24, 25). Рішення були прийняті на підставі технічної документації (том № 1 а.с. 75-88, а.с. 89-103). На підставі зазначених вище рішень [PERSON] та [PERSON] було оформлено державні акти на право власності на земельні ділянки серії відповідно ХР № 102858 від 23 липня 2004 року та ХР № 026893, ХР № 026892 від 23 березня 2005 року (том №1 а.с. 134, 135, 139). З метою внесення відомостей до державного земельного кадастру про земельну ділянку № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області на замовлення [PERSON] було виконано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення її меж (том № 1 а.с. 144-153, 211-247), яка не пройшла перевірку у Відділі Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області у звязку з невідповідністю викладених в ній даних відомостям, що містяться у Державному земельному кадастрі (том № 1 а.с. 142). Відповідно до акту обстеження земельних ділянок № 235 по вулиці Харківській, № 228 (кв. 1) та № 226 по вулиці Зінченка в смт. Печеніги, Харківської області, від 27 червня 2012 року встановлено, що земельна ділянка № 235 по вулиці Харківській за фактичним землекористуванням має площу 0,1976 га, тоді як у державному акті площа цієї ж ділянки складає 0,22 га, на цю ділянку накладаються сусідні ділянки № 226 та 228 (кв. 1) по вулиці Зінченка відповідно на 0,0040 га та на 0,0051 га (том № 1 а.с. 62, 63). Рішенням Відділу Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області № РВ-6300184312013 від 19 листопада 2013 року [PERSON] було відмовлено у внесенні відомостей щодо земельної ділянки № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області, до державного земельного кадастру у звязку з невідповідністю фактичної площі цієї ділянки до площі, зазначеної у державному акті (том № 1 а.с. 19). Рішенням Відділу Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області № РВ-6300455202015 від 22 червня 2015 року [PERSON] було відмовлено у внесенні відомостей щодо земельної ділянки № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області, до Державного земельного кадастру у звязку з перетином з суміжними земельними ділянками кадастрові номера 6324655100:10:004:0019 та 6324655100:10:004:0028 (том № 1 а.с. 141). За ухвалою суду від 30 липня 2015 року по справі було призначено та проведено судову земельно-технічну експертизу № 8176 від 11 березня 2016 року, відповідно до висновку якої встановлено документальне накладення меж земельних ділянок № 228 (кв. 1) та № 226 по вулиці Зінченка в смт. Печеніги, Харківської області, які належать [PERSON] і [PERSON], на межі земельної ділянки № 235 по вулиці Харківській цього ж селища, яка належить [PERSON], площа накладення складає відповідно 38,4 м2 та 181 м2. Таке накладення виникло в результаті невідповідності конфігурації зазначених земельних ділянок за фактичним розташуванням та конфігурації, зазначеної в первісних технічних документах (том № 2 а.с. 168-182). Ухвалами суду від 13 червня 2016 року, занесеними до Журналу судових засідань, було відмовлено в проведенні почеркознавчої експертизи (том № 2 а.с. 152-153) та додаткової судової земельно-технічної експертизи (том № 2 а.с. 155-157), оскільки сформульовані у клопотаннях [PERSON] запитання стосуються накладення фактичних меж спірних земельних ділянок, тоді як між сторонами спір про фактичне землекористування відсутній, чого сторони у ході судового розгляду справи не заперечували. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню, а у позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, відмовляє, при цьому виходить з наступного. З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах № 21-551а14 від 17 лютого 2015 року та № 21-34а15 від 24 лютого 2015 року, суд розглянув справу за правилами цивільного судочинства, оскільки предметом судового розгляду є рішення органу місцевого самоврядування - Печенізької селищної ради Харківської області, як субєкта владних повноважень, про передачу земельних ділянок № 235 по вулиці Харківській, № 226 та 228 (кв. 1) по вулиці Зінченка в смт. Печеніги, Харківської області у власність громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зазначені рішення є ненормативними актами, що вичерпали свою дію після їх реалізації. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 травня 1993 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Печенізької ради депутатів трудящих того ж дня та зареєстрованого у реєстрі за номером 185, [PERSON] купив недобудований будинок № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області, на земельній ділянці площею 2200 м2 (том № 1 а.с. 13). Зазначений будинок належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 172/2 від 16 грудня 2004 року (том № 1 а.с. 14). На момент оформлення [PERSON] права власності на цю земельну ділянку відповідний порядок було встановлено частинами 4, 5, 6 статті 17, статтями 57, 67 Земельного кодексу України (в редакції від 22 червня 1993 року), а технічна документація виготовлялась та погоджувалась відповідно до вимог статті 102 цього ж Кодексу та пунктів 1.7., 1.10., 2.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 28 від 15 квітня 1993 року (далі за текстом, Інструкція № 28). На виконання вище зазначених положень законодавства України передача [PERSON] у власність земельної ділянки № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області, що була раніше йому надана, відбулась за рішенням Печенізької селищної ради народних депутатів Харківської області (том № 1 а.с. 16), тобто за місцем її розташування, на підставі заяви [PERSON], матеріалів, що підтверджували розмір цієї ділянки, та в межах норм, встановлених статтями 57, 67 Земельного кодексу України (в редакції від 22 червня 1993 року): 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,07 га для ведення особистого підсобного господарства (том № 2 а.с. 15). Відповідно до пунктів 1.7., 1.10. Інструкції № 28 на земельні ділянки, якими користуються громадяни, державні акти виготовляються після визначення меж земельних ділянок в натурі і складання плану земельної ділянки, тоді як вже після винесення рішення місцевою радою народних депутатів складається технічна документація для складання безпосередньо державного акту, яка включає, зокрема, матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами. Згідно з пунктом 2.2. цієї ж Інструкції межі вже наданої у власність земельної ділянки переносяться у натуру (на місцевість) і закріплюються межовими знаками, а межі ділянок, що знаходяться у власності та користуванні і проходять по визначених в натурі контурах, звіряються з наявними планами ділянок. Лише у випадку відсутності такого плану проводиться зйомка зовнішніх меж земельної ділянки, встановлюються суміжні власники і землекористувачі, за участю останніх складається протокол, у якому докладно описується розташування меж на місцевості. Як убачається з матеріалів справи, після прийняття рішення Печенізькою селищною радою народних депутатів Харківської області № 129/15 від 9 вересня 1996 року було складено протокол закріплення меж земельної ділянки № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області (том № 1 а.с. 17). Враховуючи відсутність у технічній документації по складанню державного акту на цю ділянку зйомки її зовнішніх меж, суд дійшов висновку про наявність планів суміжних ділянок та узгодженість їхніх меж під час закріплення контурів на місцевості, що дало право землевпоряднику Печенізької селищної ради підписати протокол замість [PERSON], погодивши межу згідно з наявною технічною документацією, адже нові межі не встановлювались. Доводи [PERSON] щодо відсутності дати складання цього протоколу та підписання його землевпорядником [PERSON] замість землевпорядника [PERSON], як підстави для скасування рішення Печенізької селищної ради народних депутатів Харківської області № 129/15 від 9 вересня 1996 року та визнання недійсним виданого на його підставі державного акту на право приватної власності на землю, суд відкидає з огляду на таке. Згідно з листом Печенізької селищної ради Харківської області № 02-20/650 від 23 липня 2015 року [PERSON] дійсно з жовтня 1995 року по квітень 1996 року обіймав посаду землевпорядника, що підтверджує наявність у нього повноважень на підписання протоколу (том № 2 а.с. 8). Зазначений протокол є частиною технічної документації з підготовки державного акту, яка складається вже після прийняття рішення органом місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність, а тому будь-які зауваження до форми протоколу не можуть впливати на законність такого рішення. Виходячи зі змісту обох позовних заяв, учасниками процесу не сформульовані вимоги, з яких вбачався б спір про фактичні межі їхніх земельних ділянок, натомість суду надані належні та допустимі докази документального накладання їхніх меж. Зі змісту ж протоколу вбачається, що ним було зафіксовано встановлення на місцевості та передачу 7 межових знаків за вже виготовленою і затвердженою земельно-кадастровою документацією, яка ніким не оспорюється і на теперішній час є чинною. Крім того, на момент оформлення [PERSON] права власності на земельну ділянку № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області, загальна площа земельної ділянки № 228 по вулиці Зінченка в цьому ж селищі, землекористувачами якої були [PERSON] та [PERSON], складала 1200 м2 (по 600 м2 у кожного землекористувача), що підтверджується договорами купівлі-продажу по ? частині житлового будинку від 22 липня 1980 року (том № 1 а.с. 123-124). Розділ зазначеного домоволодіння № 228 по вулиці Зінченка в смт. Печеніги, Харківської області на два самостійних з присвоєнням їм номерів відповідно кв. 1 та кв. 2 відбувся лише 25 червня 2003 року на підставі рішення виконавчого комітету Печенізької селищної ради Харківської області № 91 від тієї ж дати (том № 1 а.с. 138). Цим самим рішенням одночасно було рекомендовано [PERSON] та [PERSON] оформити право на земельні ділянки площею відповідно 931 м2 та 893 м2, що було зроблено [PERSON] 23 липня 2004 року (том № 1 а.с. 139). Таким чином, процедура набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області, відповідала вимогам чинного на той час законодавства, що є підставою для відмови у позові [PERSON], як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Посилання [PERSON] на те, що порядок надання землі у приватну власність в 1996 році був не таким ретельним, як його було виписано згодом, та на те, що земельній ділянці [PERSON] не було присвоєно кадастровий номер, як на підставу відмови у первісному позові, суд не бере до уваги. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний липня земельний кадастр» № 3613-VI від 7 липня 2011 року земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. За таких обставин суд констатує, що станом на день розгляду справи, позивач є законним власником земельної ділянки № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області, площею 0,22 га. З іншого боку, судом встановлено, що згідно з висновком земельно-технічної експертизи № 8176 від 11 березня 2016 року, має місце документальне накладення меж земельних ділянок № 228 (кв. 1) та № 226 по вулиці Зінченка в смт. Печеніги, Харківської області, які належать [PERSON] і [PERSON], на межі земельної ділянки № 235 по вулиці Харківській цього ж селища, яка належить [PERSON], площа накладення складає відповідно 38,4 м2 та 181 м2 (том № 2 а.с. 168-182). У звязку з перетином земельної ділянки № 235 по вулиці Харківській в смт. Печеніги, Харківської області суміжними земельними ділянками кадастрові номера 6324655100:10:004:0019 та 6324655100:10:004:0028, позивачу було відмовлено у внесенні відомостей щодо його ділянки до Державного земельного кадастру (том № 1 а.с. 141). Таким чином, факт документального накладення земельних ділянок, які належать [PERSON] та [PERSON], на земельну ділянку позивача, як і факт отримання позивачем та оформлення ним права власності на цю землю задовго до прийняття сільською радою рішень про надання земельних ділянок суміжним землевласникам, свідчить про те, що при прийнятті останніх рішень сільською радою фактично було передано у власність іншим особам частину земельної ділянки, що на той час вже належала позивачу. Жодних даних з приводу вилучення у позивача частини належної йому земельної ділянки матеріали справи не містять. За таких обставин, діями селищної ради щодо надання у власність іншим особам частини земельної ділянки позивача було порушено права останнього щодо володіння, користування та розпорядження належною йому ділянкою, а тому такі рішення органу місцевого самоврядування не можуть вважатися законними. Відповідно до статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Зважаючи на викладене, суд вважає, що Печенізькою селищною радою було незаконно передано частину належної позивачу земельної ділянки у власність [PERSON] та [PERSON], якими в подальшому було одержано державні акти на право власності на ці земельні ділянки. За таких умов рішення Печенізької селищної ради Харківської області ХІV сесії ХХІV скликання від 5 серпня 2003 року та ХХХVІІ сесії ІV скликання від 14 січня 2005 року, в частині, яка стосується передачі у власність [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок, є недійсними та підлягають скасуванню. Оскільки вищевказані рішення сільської ради були правовою підставою для виготовлення та видачі [PERSON] та [PERSON] державних актів на право власності на земельні ділянки, ці державні акти також є недійсними. Суд відкидає доводи [PERSON] щодо необхідності застосування до позовних вимог [PERSON] трирічного строку позовної давності, як до підстави для відмови у позові, з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як убачається з матеріалів справи, право [PERSON] вільно розпоряджатись земельною ділянкою, належною йому на праві приватної власності, було порушено внаслідок документального накладення на межі його ділянки меж суміжних ділянок, які належать [PERSON] та [PERSON] Про порушення свого права [PERSON] дізнався 22 червня 2015 року, коли рішенням Відділу Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області № РВ-6300455202015 йому було відмовлено у внесенні відомостей щодо земельної ділянки до Державного земельного кадастру, саме з цього моменту почався перебіг позовної давності. Обчислення перебігу позовної давності для [PERSON], починаючи з моменту підписання ним акту погодження фактичних меж суміжної земельної ділянки, яка належить [PERSON], не відповідає змісту спірних правовідносин, адже між сторонами спір про фактичні межі їхніх земельних ділянок відсутній. Суд також відмовляє [PERSON] у застосуванні трирічної позовної давності до спірних правовідносин за позовом [PERSON], оскільки у позові останнього було відмовлено по суті. Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України «Про Державне агентство земельних ресурсів України» № 445 від 8 квітня 2011 року цей орган є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів, який до 20 квітня 2011 року безпосередньо та через єдину систему державних органів земельних ресурсів здійснював державний контроль за проведенням землеустрою при розробці документації з землеустрою, організовував та забезпечував ведення державного земельного кадастру, координував проведення топографо-геодезичних картографічних робіт, необхідних для здійснення землеустрою та ведення державного земельного кадастру. Такими повноваженнями центральний орган виконавчої влади із земельних ресурсів був наділений згідно з пунктами 3, 4, 22 Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого Указом Президента України № 970/2000 від 14 серпня 2000 року, та статтею 60 Закону України «Про землеустрій» (в редакції від 22 травня 2003 року). Виходячи з вищенаведеного, суд відхиляє доводи відповідача Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області, про те, що цей орган виконавчої влади є неналежним відповідачем по справі. Суд також вважає за необхідне зазначити, що Печенізька селищна рада Печенізького району Харківської області також є належним відповідачем, оскільки відповідно до статті 63 Закону України «Про землеустрій» (в редакції від 22 травня 2003 року) обовязок самоврядного контролю при здійсненні землеустрою було покладено на органи місцевого самоврядування. Виходячи з того, що орган місцевого самоврядування та центральний орган виконавчої влади із земельних ресурсів не виконали покладені на них обовязки щодо здійснення відповідно самоврядного та державного контролю при здійсненні землеустрою, суд розподіляє судові витрати між відповідачами в рівних частках. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved