Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що є правонаступником ПАТ «Фольксбанк». Згідно кредитного договору № KF-34309 від 07.02.2005 року ПАТ «Фольксбанк» надав [PERSON] кредит на суму 156000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 05.02.2018 року. Отримавши вказану суму кредиту, [PERSON] не виконала своїх договірних зобов'язань не повернула основну суму кредиту в сумі 88269,54 доларів США, що еквівалентна 705 538,44 грн., в тому числі 82483,94 доларів США що еквівалентна 659294,14 грн. - заборгованість по кредиту, 5154,37 доларів США, що еквівалентна 41198,88 грн. - заборгованість по відсотках. Крім цього, [PERSON] не сплатила на користь ПАТ «Фольксбанк» пеню за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту та відсотках у розмірі 631,23 доларів США, що еквівалентна 5045,43 грн. В забезпечення виконання зобов'язань по даному договору кредиту № KF-34309 від 07.02.2005 року з відповідачем було укладено іпотечний договір від 10.02.2005р. посвідчений нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №010, за умовами якого відповідач передала в заставу ПАТ «Фольксбанк» у якості забезпечення виконання основного зобов'язання нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 51.0 кв.м., житловою площею 26.6 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.04.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2281. Згідно з умовами іпотечного договору від 10.02.2005р., за невиконання або неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Оскільки відповідач своїх зобов'язань щодо погашення кредиту не виконує, виходячи з вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку», позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву, якою позов підтримав, просив вимоги задовольнити та розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про можливість розгляду справи за їх відсутності від відповідача не надходило. Враховуючи викладене та відсутність заперечень зі сторони позивача, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи на пдставі наявних доказів. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи 07.02.2005 року між ПАТ «Фольксбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № KF-34309 згідно у мовами якого надав [PERSON] кредит на суму 156000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 05.02.2018 року. Факт отримання відповідачем кредиту підтверджується заявою на видачу готівки № 98696 від 23.05.2011 року. Відповідно до п.п. 1.1., 1.2, 1.3 кредитного договору відповідач прийняла на себе зобов'язання своєчасно, відповідно до встановленого графіку, та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливим штрафними санкціями і провести повну його виплату до 05.02.2018 року. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх зобов'язань щодо термінів погашення кредиту. Станом на 07.11.2013 року заборгованість відповідача за кредитом складає 88269,54 доларів США, що еквівалентна 705 538,44 грн. Відмова відповідача від повернення боргу порушує майнові права позивача. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. З метою забезпечення виконання зобов'язань по сплаті кредиту відповідачем 10.02.2005 року було укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передала позивачу в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно п. 4 іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовільнити свою вимогу за основним зобов*язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору. Згідно з ч. 1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно з договором про задоволення іпотеко держателя. Згідно п.16 договору іпотеки відповідачу надіслано іпотечне повідомлення - вимогу за вихідним №09-315397 від 19.06.2013р. з вимогою виконати зобов*язання в повному обсязі та у разі ігнорування даної вимоги попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оцінюючи обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати кредиту позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, а вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду повинен бути зазначений і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві. Позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог банку за кредитним договором № KF-34309 від 07.02.2005р. в розмірі 705 538,44 грн. Згідно статуту ПАТ «ВіЕс Банк» затвердженого загальними зборами акціонерів ПАТ «Фольксбанк» від 11.10.2013 року, ПАТ «ВіЕс Банк» є правонаступником ПАТ «Фольксбанк». Приймаючи до уваги, що такий порядок звернення стягнення закону не суперечить і найбільш повно враховує інтереси відповідача, суд приходить до висновку про те, що ця вимога позивача підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved