Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача надміру виплачену суму субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 2839,21 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 1921, 00 грн. В обґрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 26 грудня 2018 року до управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради повторно звернулась громадянка [PERSON] , яка на момент звернення проживала за адресою: [ADDRESS] , із заявою про призначення житлової субсидії. До заяви Відповідачка додала всі необхідні документи для призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива. На підставі поданих документів гр. [PERSON] була призначена субсидія за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року. В квітні 2019 року спеціалістами управління була проведена перевірка правильності та повноти інформації, наданої на призначення житлової субсидії. Під час проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення житлових субсидій та соціальної допомоги, було виявлено про надання неповної інформації про членів домогосподарства, а саме: в декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням субсидії гр. [PERSON] не вказала свого зятя - [PERSON] . В декларації про доходи та витрати Відповідачка надала недостовірну інформацію про свою доньку, а саме про те, що вона заміжня. Таким чином гр. [PERSON] не мала права на житлову субсидію в період з грудня 2018 року по березень 2019 року. Внаслідок свідомо поданих документів із неправдивими відомостями виникла переплата житлової субсидії в розмірі 2839 грн. 21 коп. 16 квітня 2019 року гр. [PERSON] підписала угоду про те, що зобов`язується повернути надміру нараховані кошти внаслідок подання недостовірних даних, але кошти гр. [PERSON] на рахунок управління так і не повернула. На адресу гр. [PERSON] неодноразово направлялись повідомлення з проханням з`явитись в управління для вирішення питання переплати, але врегулювати вказане питання так і не вдалось. Станом на 21.12.2019 року Відповідачкою ця сума переплати в розмірі 2839 грн. 21 коп. не сплачена. Ухвалою від 17.01.2020 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач відзив не подав, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача заступник директора департаменту, начальник управління Якимів М.І. направив на електронну адресу дала до суду клопотання, в якому просить суд розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, та просив ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним, причини неявки суду не повідомив, правом подання відзиву не скористався, інших заяв, клопотань, суду не надав. Частина 1 ст. 280 ЦПК України встановлює, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, оскільки існує сукупність умов, визначених ст. 280 ЦПК України, за яких суд може ухвалити заочне рішення, враховуючи думку представника позивача, який у заяві вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Судом встановлено, що 26 грудня 2018 року до управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради повторно звернулась громадянка [PERSON] , яка на момент звернення проживала за адресою: [ADDRESS] , із заявою про призначення житлової субсидії. До заяви відповідач надала декларацію про доходи та витрати особи, яка звернулася за призначенням житлової субсидії. У поданій декларації про доходи та витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, відповідач у відомостях про осіб, які зареєстровані у будинку, вказала лише себе, та двох дітей. Згідно з довідкою про склад сім`ї та розмірів платежів за житлово-комунальні послуги від 15.02.2016 року, відповідач [PERSON] разом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з протоколу № 16 від 17.04.2019 року, вирішено припинити житлову субсидію з 01.04.2019 року гр. [PERSON] та управлінням розраховано суму надміру перерахованої субсидії до повернення у розмірі 2839,21 грн. 16.04.2019 року [PERSON] підписала угоду про те, що зобов`язується повернути надміру нараховані кошти внаслідок подання недостовірних даних. Позивачем направлено лист-повідомлення про припинення надання житлової субсидії № 4379/07 від 26.09.2019 року з пропозицією повернути виплачені кошти на рахунок управління в добровільному порядку, але не були виконані. 11.11.2019 року позивачем на адресу [PERSON] направлено претензію № 5097/13, в якій зазначено, що в декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням субсидії гр. [PERSON] не вказала свого зятя - [PERSON] . У зв`язку з цим виникла переплата субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 2839,21 грн. за період з 01.02.2019 року по 31.03.2019 року. Між сторонами виникли правовідносини стосовно обґрунтованості отримання відповідачкою коштів з державного бюджету у вигляді субсидії, які позивач просить суд стягнути на свою користь. Згідно пункту 2 постанови КМУ № 329 від 27 квітня 2018 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та визнання такою, що втратила чинність, постанова Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 р. № 1022» з 1 травня 2018 року призначені житлової субсидії здійснюється лише після подання нових заяв і декларації, якщо у складі, домогосподарства є особи, члени сім`ї яких не зареєстровані за адресою домогосподарства. Згідно п. 3 Положення призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення). Відповідно до п. 13 Положення громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення житлової субсидії та на визначення її розміру. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави. А тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України. Такий висновок зафіксований у справі № 727/5743/15-ц від 27.03.2019. Згідно до ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1212 ЦК України, особа,яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді,коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України, особа,яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи,які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів не є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі відсутності недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. На виконання п. 22 Положення у разі відмови управителя, об`єднання, виконавця комунальної послуги або громадянина добровільно повернути суму надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії питання про її примусове стягнення вирішується у судовому порядку. Таким чином, оскільки [PERSON] в добровільному порядку не повернула надмірно виплачені кошти, то суд приходить до переконання, що у відповідності до норм чинного законодавства, вона повинна повернути державі надмірно виплачену субсидію для оплати житлово-комунальних послуг на загальну суму 2839,21 грн., отриману за період з 01.02.2019 року по 31.03.2019 року, оскільки дана допомога була безпідставно призначена позивачем внаслідок не надання [PERSON] інформації, щодо сімейного стану членів її родини, які зареєстровані з нею за однією адресою. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, внаслідок подання недостовірної інформації про осіб, що користуються житлово-комунальними послугами за різними особовими рахунками, які зареєстровані за вищевказаною адресою відповідачці було неправомірно виплачено житлову субсидію у розмірі 2839,21 грн., а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати позивача, понесені у зв`язку з оплатою судового збору,відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд також стягує з відповідача.

Outcome: approved