Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить витребувати з незаконного володіння відповідача [PERSON] автомобіль ЗИЛ -ММЗ 554М, 1991 року випуску д.н.з. [NUMBER] та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на вказаний автомобіль, зобов'язавши його передати їх позивачеві, як законному власнику, посилаючись на те, що він в 2012 році передав даний автомобіль разом з технічним паспортом у користування третій особі [PERSON] , а той без його відому продав його відповідачу. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснивши, що вони домовились з третьою особою [PERSON] про те, що він купить у нього даний автомобіль. Він дав частково 20000 гривень, забрав автомобіль та техпаспорт на нього і обіцяв йому ще доплатити 10000 гривень, але не додав, тому він змушений був до нього звернутись щоб повернути автомобіль, але виявилось, що автомобіль він продав [PERSON]. [PERSON] відмовився повертати автомобіль, тому він звернувся в міліцією зі скаргою. Йому було відмовлено в задоволенні скарги і провадження було закрито. Відповідач [PERSON] з позовними вимогами не погодився, повідомивши, що автомобіль ЗІЛ він купив у [PERSON] за 15000 гр. на запчастини без документів. Автомобіль пізніше він розібрав, забрав собі запчастини, а те, що залишилось, здав на металобрухт. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] проти заявленого позову заперечує, пояснивши, що він домовився з [PERSON] про те, що він купить у нього за 20000 грн. автомобіль ЗИЛ. В 2012 році він привіз гроші в повній сумі, віддав їх [PERSON]. Ніяких претензій до нього [PERSON] про те, що він йому ще винен 10000 грн., він не пред'являв. Тим паче, що 500 доларів США по курсу 2012 року не становили 10000 грн.. [PERSON] віддав автомобіль без документів та номерних знаків, він був не на ходу. Вони його ще пару днів ремонтували, а потім поволокли на буксирі до нього додому. Пізніше він даний автомобіль на запчастини продав за 15000 грн. [PERSON]. [PERSON] приїздив один раз, його дома не застав, сварився до дружини, що він не зняв автомобіль з обліку. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані. Так в суді встановлено, що позивач має на праві приватної власності автомобіль ЗИЛ - ММЗ 554 М, 1991 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що підтверджується довідкою ДАІ № 1596 від 20.06.2015 року ( а.с. 5 ). Даний автомобіль в 2012 році він продав третій особі на стороні відповідача [PERSON] за 20000 грн. Договір купівлі продажу уклали усно, розписок у [PERSON] про те, що він купив автомобіль та техпаспорт до нього і що має ще доплатити йому 10000 грн., [PERSON] не брав і сам не писав, що отримав від нього гроші. До лютого 2014 року [PERSON] ніяких претензій з приводу «недоплачених 10000 грн.» до [PERSON] не пред'являв. В лютому 2014 року [PERSON], даний автомобіль продав за 15000 грн. відповідачу [PERSON] на запчастини. [PERSON] зняв з автомобіля потрібні йому запчастини, а все, що залишилося, здав на металобрухт. В травні 2015 року позивач звертався до Тетіївського РВ ГУ МВС України в Київській області з заявою, в якій просив притягнути [PERSON] до кримінальної відповідальності по ст. 190 КК України. Постановою від 25.05.2015 року кримінальне провадження за фактом заволодіння автомобілем ЗИЛ шляхом зловживання довірою закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого т. 190 ч. 1 КК України ( а.с. 77 ). Постановою від 15.07.2015 року ВП № 48140254 державним виконавцем на спірний автомобіль накладено арешт та він оголошений в розшук (а.с.24 ). Із пояснень в суді свідка [PERSON] встановлено, що він разом з [PERSON] їздив в травні 2015 року до [PERSON], питали у нього де автомобіль і він сказав, що він стоїть розібраний в гаражі . Особисто сам автомобіля він не бачив і [PERSON] не ходив до гаража на нього дивитись. Знає зі слів [PERSON], що [PERSON] йому ще винен 500 доларів США. Із оглянутих в суді матеріалів кримінального провадження встановлено, що [PERSON] віддав [PERSON] за автомобіль ЗИЛ 20000 грн. Аналізуючи таким чином зібрані по справі і досліджені в суді докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих відносин. Позивач в позовних вимога виходив з того, що відповідач незаконно заволодів транспортним засобом позивача, який належить останньому на праві власності. З таким висновком не може погодитися суд, оскільки на підтвердження такого твердження суду не надано доказів. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві власності належить автомобіль марки ЗИЛ - ММЗ 554 М, 1991 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. В позовній заяві позивач зазначав, що спірний автомобіль він передав у користування [PERSON] на умові того, що він в подальшому зможе його викупити за яку суму він може це зробити, він не вказував. Вже в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] при передачі автомобіля виплатив позивачеві 20000 грн. і забрав автомобіль. В лютому 2014 року даний автомобіль він продав на запчастини [PERSON] за 15000 грн., який його розібрав, запчастини забрав, а все, що залишилось, здав на металобрухт. До лютого 2015 року позивач ніяких претензій до [PERSON] про виплату йому ще 10000 грн. не пред'являв. В даний час спірний автомобіль оголошено в розшук. Разом з тим, доказів на підтвердження заволодіння відповідачем транспортним засобом позивача та його утримання, суду не було надано. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечує факт знаходження у нього автомобіля позивача. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки в судовому засіданні не були доведені обставини, що відповідач незаконно, без відповідної правової підстави заволодів належним позивачу автомобілем, і він в даний час перебуває в нього то в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed