Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись не неналежне виконання відповідачем зобовязань за укладеним сторонами договором кредиту та наявність заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на наявність судового рішення у спорі між тими ж сторонами, просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 26 вересня 2007 року між сторонами був укладений договір № KIO0GA00000479, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 71\~200 доларів США на термін до 26.09.2017 року. Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України. Заявою на видачу готівки, іншими матеріалами справи підтверджується факт одержання відповідачем передбачених кредитним договором коштів, що також вказує на виконання умов договору позивачем. Відповідачем також це не оспорювалось. Розрахунком заборгованості підтверджується факт невиконання відповідачем умов договору та наявність боргу в розмірі 110\~129,56 доларів США, що станом на 26.02.2016 року складається із заборгованості по кредиту в розмірі 56\~014,56 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 54 115 доларів США. Відповідачем розмір заборгованості не оспорювався. При цьому визначені позовною заявою відомості про наявність заборгованості за іншими видами передбачених договором платежів судом не оцінюються, оскільки це є предметом спору у цій справі, а ст.11 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Станом на час предявлення позову відповідачем було допущено порушення умов кредитного договору, порушено графік платежів, що визнається сторонами, внаслідок чого у позивача виникло законне право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач в односторонньому порядку не виконує договорні зобовязання, на нього в судовому порядку слід покласти обовязок сплати позивачеві, який є банківською установою, передбачених договором коштів. Оцінюючи заперечення відповідача суд виходить із наступного. 17 травня 2012 року заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області частково задоволено позов ПАТ «КБ «Приватбанк», в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № KIO0GA00000479 від 26.09.2007 року в розмірі 84\~007 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру в м.Обухів Київської області. Вказане рішення не було виконане, виконавчий лист повернуто стягувачеві із врахуванням приписів Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вказані обставини підтверджуються судовим рішенням, виконавчим листом, постановою державного виконавця. Суд враховую обставини, зазначені у вказаному судовому рішенні у відповідності до вимог ст.61 ЦПК України, однак вказане судове рішення стосується іншого спору між тими ж сторонами стосовно іншого предмету позову і містить правову оцінку іншого способу захисту інтересів позивача (звернення стягнення на майно), тому не перешкоджає можливості задоволення законних вимог позивача у іншій цивільній справі, де вирішуються вимоги про стягнення заборгованості у грошовому виразі. За таких обставини, посилання відповідача на вказане судове рішення суд вважає такими, що не породжують правові наслідки у виді відмови у задоволенні позовних вимог. Вирішуючи питання про позовну давність суд враховує наступне. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п.7.1 кредитного договору кредит надано терміном до 26.09.2017 року року, позов предявлений 22.03.2016 року, тобто до настання кінцевої дати виконання цивільно-правових зобовязань за договором, договір стосується заборгованості, яка виникла станом на 26.02.2016 року через виникнення у позивача права вимоги щодо дострокового повернення позики, тому достатніх підстав вважати терміни позовної давності такими, що сплинули, немає, а відповідні доводи відповідача суд оцінює як непереконливі. Таким чином, встановлений ст.257 ЦК України термін позовної давності на момент звернення позивача за цим позовом не сплинув, підстав для застосування наслідків його спливу немає. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач всупереч вимогам ст.ст. 10,11,60 ЦПК України не довів свої заперечення на позов, не спростував доводи позивача, тому його заперечення суд вважає непереконливими і необгрунтованими. Крім того, відповідачем фактично визнано факт отримання кредиту, наявність боргу станом на визначену у позовні дату, а визначені ним обставини не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи викладене вище, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів та визначених позивачем правових підстав позову, суд вважає, що позовні вимоги доведені, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і матеріалах справи, відповідач не довів свої заперечення, тому позов слід задовольнити в повному обсязі. Правомірним суд визнає і вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст.88 ЦПК України та підтверджуються наявним в матеріалах справи платіжним дорученням.

Outcome: approved