Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з нею у шлюбі з 05 квітня 2015 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейні відносини. З липня 2017 року шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, а тому просив шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у поданій до суду заяві. Суду пояснив, що примирення з відповідачем неможливе, кожен з них має різні погляди на шлюбні відносини, живе своїм життям. Вказав, що існують обставини, які не бажає зазначати, та із-за яких не бажає підтримувати шлюбні відносини. Відповідач заявлені позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечила. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05 квітня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 178898, виданим 05 квітня 2015 року виконачим комітетом Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області. Від шлюбу подружжя дітей не має. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. Встановлено, що між подружжям фактично не існує сімейних стосунків. З липня 2017 року шлюбних відносин сторони не підтримують, проживають окремо. Сімейні відносини між подружжям розладились через різні погляди на сімейні відносини, різні звички та характери. Сторони не змогли створити в сім'ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги один до одного. Суд дійшов висновку, що причини розладу подружніх відносин є справжніми, сім'я розпалась, шлюб сторін носить формальний характер. Заходи щодо примирення подружжя суд вважає непотрібними. Рішення кожного з подружжя про небажання збереження шлюбу є категоричним. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Зважаючи на вищевикладене, та відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстави, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу, відсутні. Вимог про відновлення дошлюбного прізвища відповідач не заявляла. Частина 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивачем було сплачено 640 гривень судового збору. Враховуючи позицію позивача, вказані витрати не підлягають відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved