Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в обгрунтування якого зазначив, що 02 лютого 2015 року між ним та відповідачем укладено договір № SAMDNWFD0070472231800 Вклад «Депозит Плюс на 6 мес.», відповідно до якого з його карткового рахунку в тому ж банку було перераховано на депозитний рахунок 100000 доларів США. Крім того, сторонами 04.02.2014 року укладено договір про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти. 02 березня 2015 року він письмо повідомив банк про дострокове розірвання депозитного договору та просив повернути гроші, які знаходяться на депозитному та картковому рахунках. Однак відповідач жодних дій, направлених на повернення коштів не вчинив, чим позбавив позивача можливості користуватися належними йому грошовими коштами. Просив стягнути з банка грошові кошти за обома договорами в розмірі 184723,39 доларів США, пеню 12898,20 доларів США, 3% річних в розмірі 1060,13 доларів США, а всього 198681,72 долари США. Крім того просив стягнути моральну шкоду 20000 грн. та витрати на правову допомогу 10000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги збільшив та просив стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 204617,39 доларів США з яких 184723,39 доларів США заборгованість, 17430 доларів США пеня та 2464,08 доларів США 3% річних, що за курсом НБУ становить 4505432 грн. 99 коп. Також просив стягнути моральну шкоду 20000 грн. та витрати на правову допомогу 10000 грн. Пояснив суду, що в ПАТ КБ «Приватбанк» згідно договору від 04.02.2014 року у нього був відкритий картковий рахунок на якому знаходились грошові кошти. В лютому 2015 року сторонами було укладено договір Вклад «Депозит Плюс на 6 мес.», відповідно до якого з його карткового рахунку перераховано на депозитний рахунок 100000 доларів США. В кінці лютого 2015 року він повідомив банк про розірвання депозитного договору та просив повернути грошові кошти з обох рахунків. Його повідомлення банком отримано 02 березня 2015 року. В подальшому він направив банку повторне повідомлення з проханням повернути кошти. Однак банк його вимоги ігнорує, причин неповернення коштів не повідомляє, він фактично позбавлений можливості користуватись грошовими коштами. Вказаними діями йому спричинено моральної шкоди, а звертаючись до суду він витратив грошові кошти і на правову допомогу. Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених позивачем та просив їх задовольнити, оскільки банк безпідставно позбавив позивача можливості користуватися належними йому грошовими коштами, фактично заблокував рахунки, жодних пояснень з приводу зазначених обставин не навів. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивач дійсно є клієнтом банку та з ним було укладено зазначені договори. Однак банк не може виконати вимоги [PERSON], оскільки останній не надає оригінали платіжних доручень про зарахування на його рахунки грошових коштів. Наявність зазначених коштів на рахунках позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує. Суд, вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.02.2014 року між сторонами укладено договір SAMDN03000137335961 про відкриття карткового рахунку і обслуговування платіжної карти. 02 лютого 2015 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SAMDNWFD0070472231800 Вклад «Депозит Плюс на 6 мес.». Умовами вказаного вище Договору, зокрема п. 24, передбачено право кожної сторони достроково розірвати Договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання Договору. 26 лютого 2015 року позивач письмо повідомив Банк про дострокове розірвання депозитного Договору № SAMDNWFD0070472231800 Вклад «Депозит Плюс на 6 мес.»від 02 лютого 2015 року. Крім того, у вказаній заяві позивач просив повернути йому грошові кошти в сумі 83327,59 доларів США, які знаходяться на його платіжній картці. Вказане повідомлення, згідно поштової розписки, отримано представником відповідача 02 березня 2015 року. 11 березня 2015 року позивач повторно надіслав до Банку цінним листом з описом вкладення та з повідомленням про вручення поштового відправлення дві претензії щодо дострокового розірвання депозитного Договору і негайного повернення вкладу та перерахування грошових коштів. Лист отримано відповідачем 13 березня 2015 року, що підтверджується копією розписки. З наданих суду виписок по рахунках позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на депозитному рахунку [PERSON] станом на 12.08.2015 року міститься залишок після операції 100000 доларів США , а на картковому рахунку [NUMBER] станом на 03.08.2015 року - 87609,61 доларів США. Представником відповідача не заперечується, що кошти позивачу після отримання його звернень не виплачені. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частина 2 статті 1060 ЦК України передбачає, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до вимог ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. При цьому, ч. 2 ст. 1066 ЦК України надає Банку право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами, а ч. 3 цієї ж статті позбавляє банк права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частина 1 статті 1075 ЦК України визначає, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час, а ч. 3 цієї ж статті передбачає, що залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від Договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з приписами ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач безпідставно не повертає позивачу відповідно до поданого ним звернення грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» 100000 доларів США та на картковому рахунку [NUMBER] - 84723,39 доларів США, суд вважає, що вказані кошти слід стягнути в судовому порядку, захистивши у такий спосіб права [PERSON] Крім того, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача і 3% річних за 172 дні прострочення від загальної суми боргу, що становить 2464,08 доларів США. Вирішуючи вказаний спір суд приймає до уваги, що курс НБУ гривні до долару США на час розгляду справи становив 100 доларів США = 2201,88 грн. Правових підстав для стягнення пені суд не вбачає, оскільки такий вид неустойки не передбачений умовами договору, що укладені між сторонами. Суд також не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів про заподіяння йому відповідачем моральної шкоди. Щодо витрат на правову допомогу, то суд стягує її виходячи з вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» за 4 години участі представника [PERSON] у судовому засіданні. Відповідачем встановлені судом обставини належними та допустимими доказами не спростовані. Доводи представника банку про відсутність підстав для задоволення позову через відсутність у позивача платіжного доручення про зарахування коштів не є підставою для відмови у позові, оскільки з виписок по рахунку банку вбачається та представником відповідача не заперечується надходження від [PERSON] спірних грошових коштів та їх наявність на рахунки банку. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial