Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.10.2013 року він придбав у ПАТ «Лебединський автотранс 15942» за договором купівлі-продажу приміщення автобусного гаража 1917 року побудови загальною площею 157,3 м2 під літ. - «Ж», розташоване за адресою: [ADDRESS]. В підтвердження належності відповідачеві вищевказаної будівлі та відсутності будь-яких прав на це майно в інших осіб позивачеві було надано: копію свідоцтва про право власності на нерухому майно; копію державного акту на право постійного користування землею; копію технічного паспорта; рішення виконавчого комітету Лебединської міської ради про присвоєння юридичних адрес земельним ділянкам. Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами, відповідач взяв на себе зобов'язання в десятиденний термін з моменту підписання даної угоди укласти договір купівлі-продажу майна через Лебединську нотаріальну контору, але взяті на себе зобов'язання не виконав. Тому позивач просив суд визнати за ним право власності на вказану будівлю. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, в наданій заяві проти позову не заперечив та просив справу розглянути у його відсутності. Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини щодо права власності на нерухоме майно, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 01.10.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Лебединський автотранс 15942» укладено договір купівлі-продажу (а.с. 13), згідно якого відповідач продав, а позивач придбав нерухоме майно - приміщення автобусного гаража 1917 року побудови загальною площею 157,3 м2 під літ. - «Ж», розташоване за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та ПАТ «Лебединський автотранс 15942», нотаріально посвідчений не був. Передача майна відбулася згідно акту приймання-передачі від 04.10.2013 року (а.с. 14). Також встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу відповідач зобов'язався в десятиденний термін посвідчити дану угоду нотаріально, що визначено п. 2.1 Договору (а.с. 13). 14.10.2013 року позивач звертався до ПАТ «Лебединський автотранс 15942» з листом (а.с. 17) щодо вирішення даного питання, але договір не посвідчено до цього часу, тобто відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання. Відповідно ст. ст. 317, 328 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно вимог ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, так як встановлено, що права позивача порушені, а тому підлягають захисту. Долю судових витрат суд вважає необхідним вирішити згідно ст. 88 ЦПК України, поклавши їх сплату на відповідача.

Outcome: approved