Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, в якому зазначив наступне. 25 лютого 2008 року між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» (далі за текстом Банк) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 351/АК-2008, згідно якого позивач надав відповідачу на споживчі потреби кредит у розмірі 28900,00 доларів США строком до 24.02.2015 р.. Цей кредит відповідач [PERSON] зобовязувався погашати щомісячно, крім того він зобовязувався сплачувати проценти щомісяця до 24 числа у розмірі 12% річних. В якості забезпечення виконання зобовязань [PERSON] цього ж дня 25 лютого 2008 року між Банком та [PERSON]. був укладений договір поруки, згідно якого поручитель зобовязувався солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за невиконання усіх зобовязань позичальника за кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідачі не виконують взяті на себе зобовязання, на вимоги Банку щодо повернення кредиту не реагують, позивач просить стягнути з них борг за кредитним договором в загальній сумі 1407686,75 грн., яка складається: із строкової заборгованості за кредитом - 4831,92 доларів США, та простроченої 22644,61 доларів США; із простроченої заборгованості за процентами 12263,45 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованою щомісячно комісією за кредитне обслуговування 9121,50 грн., пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості - 44625,95 доларів США, пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів 32306,58 доларів США, пені за несвоєчасну сплату нарахованої щомісячної комісії - 31730,14 грн.. До початку судового засідання від представника позивача в судове засідання надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за їх відсутності, був не проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу заочно за відсутності відповідачів за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином в строки встановлені договором або законом. У разі невиконання, або неналежного виконання зобовязань в односторонньому порядку, сторона винна в порушенні зобовязання, крім обовязку виконати взяті зобовязання, повинна нести цивільну відповідальність відповідно умов договору або закону. Судом встановлено, що між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та [PERSON] дійсно 25 лютого 2008 року був укладений договір кредиту № 351/АК-2008, за яким останній отримав кредит для купівлі автомобіля в сумі 28900,00 доларів США під 12% річних з кінцевим терміном повернення кредитних коштів не пізніше 24 лютого 2015 року. Відповідно до умов укладеного договору позичальник зобовязувався сплачувати проценти за користування кредитом та комісію за кредитне обслуговування в розмірі 0,2% від залишку заборгованості за кредитом щомісячно не пізніше 24 числа кожного місяця, проводити погашення кредиту та процентів рівними частинами в сумі 510,16 доларів США та комісію за кредитне обслуговування нарахованої на залишок заборгованості по кредиту. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніш 24 лютого 2015 року. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 26.05.14 р. вбачається, що [PERSON] перестав повертати кредит та сплачувати проценти за його використання з червня 2008 року, що свідчить про порушення умов договору боржником та виникнення заборгованості за кредитом. Повідомленнями про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання від 01.07.2008 та від 30.04.2009 за договором кредиту № 351/АК-2008, адресованими на імя [PERSON] підтверджується що позивач звертався до відповідача з вимогою про виконання порушеного зобовязання. Згідно частини другої статті 1050 ЦК України у разі порушення позичальником умов кредитного договору, де встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами в разі прострочення повернення чергової частини боргу позикодавець вправі вимагати дострокового повернення позики, що залишилася зі сплатою процентів, а також вимагати розірвання цього договору. Виходячи з наведеної норми закону та наведених умов кредитного договору, перевіривши розрахунок заборгованості за кредитом, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з [PERSON] строкової заборгованості за кредитом в сумі 4831,92 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом в сумі 22644,61 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 12263,45 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованою щомісячно комісією за кредитне обслуговування 9121,50 грн.. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача залишкової частини боргу, суд вважає необхідним зазначити таке. Положеннями ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач мешкає у населеному пункті, внесеному до переліку, на території якого проводиться антитерористична операція (див. розпорядження КМУ №1053 від 30.10.14 р. та розпорядження КМУ №1275-р. від 02.12.2015р.). Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 14 квітня 2014 року позивачем відповідачу була нарахована пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості 42689,49 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів 31253,61 доларів США та пеня за несвоєчасну сплату нарахованої щомісячної комісії 30945,69 грн.. Нарахування пені відповідачу після зазначеної дати є незаконним. Тому у стягненні нарахованої пені за період з 14.04.2014року по 26.05.2014 року слід відмовити. Таким чином, у суду не виникає сумнів щодо доведеності підстав предявлення позову до [PERSON], тому з нього слід стягнути заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 113683,08 доларів США та 40067,19 грн. Проте, що стосується вимог про стягнення цієї заборгованості з другого відповідача [PERSON] як солідарного боржника на підставі договору поруки, суд вважає необхідним зазначити таке. Судом встановлено, що того ж дня, коли було укладено кредитний договір з [PERSON], між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] зобовязувалась перед кредитором відповідати солідарно за своєчасне та часткове виконання зобовязання боржника за кредитним договором № 351/АК-2008 від 25 лютого 2008 року, на суму повернення кредиту - 20050 доларів США (див. п. 1.2 договору). Даним договором не встановлено строку дії поруки, а лише зазначено у яких випадках вона припиняється. Зокрема в договорі вказано, що порука припиняється лише у разі належного виконання договору кредиту, що за своєю сутністю відповідає вимогам частини першої статті 559 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З наведеного йдеться, що порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Даний правовий висновок був висловлений Верховним Судом України 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662 цс 15. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за договором кредиту, [PERSON] перестав повертати кредит та проценти за його використання з червня 2008 року, а саме з 24 червня 2008 року дня настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (див. додаток 1 до кредитного договору). В даному випадку відповідно до вимог договору поруки позивач повинен був звернутись з позовом до [PERSON] протягом шести місяців починаючи з 24 червня 2008 року, тобто до 24 грудня 2008 року включно. В іншому випадку договір поруки припиняє свою дію з 25 грудня 2008 року. Позовна заява про стягнення заборгованості за кредитом солідарно з [PERSON] та [PERSON], згідно опису вкладень у цінний лист та фіскального чеку на поштове відправлення, була надіслана позивачем до Свердловського міського суду 05.06.2014 року, тобто значно пізніше спливу вказаного вище строку. За таких обставин дія договору поруки припинилась ще 25 грудня 2008 року, отже позивач втратив субєктивне право вимагати повернення боргу від другого відповідача у справі, тому у задоволенні позову щодо [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, враховуючи, що позов позивача задоволений частково, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial