Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, яку уточнив та в обґрунтування\~ уточнених позовних вимог вказував, що згідно постанови державного виконавця Криворізького РВДВС Південно-Східного МУ МЮ (м. Дніпро) Самчук А.В. накладено арешт на всі рахунки боржника, відкриті АТ КБ «ПриватБанк», з метою виконання стягнення боргу в розмірі 191 554,00 грн. за виконавчим листом №214/3912/16-ц від 06.03.2017 року виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу на користь [PERSON] . Зазначена постанова направлена до всіх банківських та інших фінансових установ, хоча в ній визначено лише один банк, та,\~ відповідно,\~ в результаті застосування зазначених заходів накладено арешт на рахунок № [NUMBER] у валюті рахунку Гривня, відкритий на ім`я [PERSON] для зарахування заробітної плати в АТ «Державний ощадний банк України». Вказує, що він офіційно працює в КП «Кривбасводоканал» та отримує заробітну плату. Державним виконавцем також винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію,\~ стипендію та інші доходи боржника 21.01.2020 року, але на даний період часу державним виконавцем не направляється подання до роботи боржника з метою стягнення боргу із заробітку, відповідно борг не стягується.\~ Вважає, що накладення арешту на всі кошти, що містяться на відкритих рахунках в банківських установах без визначення обмеження, а саме окрім рахунків боржника, які відкритті у банківських установах з цілю отримання заробітної плати або на рахунки,\~ на яких містяться кредитні кошти, є грубим порушенням його конституційних прав та є подвійним примусом. Також, вказує, що він\~ несе відповідальність за погашення боргу і таке стягнення можливе з його заробітку згідно ЗУ «Про виконавче провадження», що не застосовується державним виконавцем, накладання додатково арешту на його рахунок для отримання заробітної плати позбавляє його доходу, так як вже пів року він не може скористатись своїм заробітком взагалі, та позбавляє його дитину, [PERSON] , [INFO] , належного утримання, відповідно, накладення арешту на рахунки, на які здійснюється нарахування заробітної плати, є неправомірним. Просить суд скасувати арешт накладений на рахунок № [NUMBER] у валюті рахунку Гривня, відкритий на ім`я [PERSON] для зарахування заробітної плати в АТ «Державний ощадний банк України». Ухвалою судді від 01 квітня 2021 року позовна заява прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 44). Представник відповідача Криворізького районного відділення Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 25.05.2021 надала відзив на позовну заяву (а.с. 76-82), в якому зазначила, що на виконанні в Криворізькому РВ ДВС перебуває виконавче провадження №56016257 за виконавчим листом №214/3912/16-ц від 06.03.2017, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області\~ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 191554,00 грн. В рамках вказаного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника від 24.09.2020, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, крім коштів, що містяться на рахунках,\~ накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та які належать боржнику у межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження - 195109,85 грн. Вказана постанова 24.09.2020 року за вих. №25466 направлена на виконання до фінансових установ, серед яких AT «Ощадбанк»,\~ на виконання та сторонам до відома. В резолютивній частині постанови від 24.09.2020 року п. 1 постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, тому посилання позивача, що постанова винесена без визначення обмежень є безпідставним. Повідомлення від АТ «Державний ощадний банк України» про те, що кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом не надходило. Вказує, що зі змісту постанови державного виконавця від 24.09.2020 року про накладення арешту на кошти боржника вбачається, що державний виконавець визначила банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. АТ «Державний ощадний банк України», на яке нормами статті 52 Закону № 1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку № [NUMBER] виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. За таких обставин, рахунок № [NUMBER] не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу. Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому вважає, що твердження позивача про те, що накладення арешту на грошові кошти боржника порушує його право на отримання заробітної плати є необґрунтованим. Також, зазначає, що зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-УІІІ на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати. Однак, всупереч встановленого законодавством порядку оскарження дій державного виконавця позивач звернувся до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у зв`язку з чим у задоволені позовних вимог просила відмовити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволені. Представник відповідача старший державний виконавець\~ Криворізького районного відділення Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Самчук А.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволені відмовити посилаючись на відзив на позовну заяву, поданий 25.05.2021 (а.с. 76-82). Вислухавши присутніх в судовому засіданні позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що на виконанні в Криворізькому районному відділенні Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження №56016257 за виконавчим листом №214/3912/16-ц від 06.03.2017, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області\~ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 191554,00 грн., що не оспорюється сторонами. В рамках вказаного виконавчого провадження старшим державним виконавцем\~ Криворізького районного відділення Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Самчук А.В винесено постанову про арешт коштів боржника від 24.09.2020, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкритті\~ після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та які належать боржнику (а.с. 84). На підставі зазначеної постанови накладено арешт на рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] в АТ «Державний ощадний банк України», про що зазначав позивач в позовній заяві та підтверджено\~ довідкою АТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 61). В судовому засіданні представник відповідача вказувала, що нею було правомірно накладено арешт на рахунки позивача в рамках виконавчого провадження №56016257 на підставі Закону України «Про виконавче провадження», про що також вказувала у відзиві на позовну заяву (а.с. 76-82).\~\~ Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Як зазначала в судовому засіданні представник відповідача та не заперечував позивач, останній не звертався до державного виконавця з оскарженням її неправомірних дій. Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» наведено у п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 N 18-рп/2004, та визначено як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст.43, 175, 264 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача. Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст.ст. 4, 13, 43 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового є обов`язком суду. Аналогічні роз`яснення містить п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах. При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VII ЦПК України. Відповідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Як вбачається із матеріалів даної цивільної справи, [PERSON] по суті оскаржує дії (бездіяльність) державного виконавця у виконавчому проваджені з примусового виконання судового рішення у судовому процесі, де він є відповідачем та законом для нього встановлено інший порядок вирішення питання. Таким чином, враховуючи те, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з рахунку, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed