Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою він перебуває з 08 січня 1998 року. Спільних дітей від шлюбу не мають. Подружні відносини між ними не склалися. Основною причиною розпаду сімї є відсутність між ним та відповідачкою взаєморозуміння та довіри., постійні конфлікти, суперечки та сварки. Протягом останнього часу вони спільне господарство не ведуть, один одному не допомагають, шлюбні відносини не підтримують. Таким чином, сімя існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачкою є недоцільним і суперечить їхнім інтересам. Просить суд шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 08 січня 1998 року Відділом державної реєстрації акті цивільного стану реєстраційної Служби Луцького міського управління Волинської області, актовий запис №\~ 7розірвати. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, суду пояснила, що примирення між нею та позивачем є неможливим, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08 січня 1998 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації акті цивільного стану реєстраційної Служби Луцького міського управління Волинської області, актовий запис №\~ 7 (а.с. 5). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружини , взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття поваги та любові один до одного. З травня 2016 року сторони спільне господарство не ведуть. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~передбачене ч. 1\~ст. 111 СК України\~вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5\~ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті За таких обставив суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved