Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить вселити його у квартиру [ADDRESS] та зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою. Позов обґрунтований такими обставинами. Починаючи з 27.12.1979 року позивач та його покійна дружина були зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира була отримана на підставі ордера. Позивач, будучи моряком, з 1998 року по 2010 року перебував у рейсах та проживав у спірній квартирі по 1-1,5 місяці. Після смерті дружини позивача їхня донька [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою. 04.04.2013 року Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яким позов було задоволено. На підставі цього рішення відповідач зняла [PERSON] з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Рішенням апеляційного суду Одеської області вищезазначене рішення Малиновського районного суду м. Одеси було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] був залишений без задоволення. За ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.10.2013 року було здійснено поворот виконання рішення та 20.11.2013 року позивач був повторно зареєстрований за адресою спірної квартири. Проте відповідач досі чинить перешкоди для вселення позивача у квартиру, яка до теперішнього часу є неприватизованою. У зв'язку з цим позивач вимушений винаймати житло та не має змоги користуватися речами, які знаходяться у спірній квартирі. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та її представник у судові засідання не з'являлися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їхньої відсутності не подали. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 04.04.2013 року Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яким позов [PERSON] було задоволено та визнано [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], а також встановлено порядок виконання рішення суду, згідно з яким воно є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Зазначене рішення Малиновського районного суду м. Одеси було виконано та позивача було знято з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29.05.2013 року вищезазначене рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.04.2013 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] був залишений без задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зокрема, у вищезазначеному рішенні апеляційного суду Одеської області від 29.05.2013 року було встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрована у [ADDRESS]; з 27.12.1979 року за зазначеною адресою були зареєстровані її мати та батько, які знаходилися у зареєстрованому шлюбі. Квартира не приватизована та входить до державного житлового фонду, що перебуває у віданні місцевої Ради. Колегія суддів також дійшла висновку, що [PERSON] не втратив інтерес до спірної квартири, не проживав у ній з поважних причин, оскільки деякий час працював за межами міста та у нього з дочкою на той час склалися неприязні відносини, що унеможливило сумісне проживання в одній квартирі, у зв'язку з чим він вимушений був тимчасово переїхати. Проте покинути своє місце проживання назавжди та переїхати до іншої квартири у нього наміру не було, оскільки іншого житла він не має. Зважаючи на зазначене рішення апеляційного суду Одеської області від 29.05.2013 року суд виходить з того, що позивач має право користування квартирою [ADDRESS]. Згідно з копією довідки про склад сім'ї та реєстрацію особовий рахунок відкрито на ім'я [PERSON] і вона зазначена як відповідальний квартиронаймач. На підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 29.10.2013 року було здійснено поворот виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.04.2013 року, у зв'язку з чим 20.11.2013 року позивач був повторно зареєстрований за адресою спірної квартири, що підтверджується копією довідки про склад сім'ї та реєстрацію. Проте відповідач чинить перешкоди для вселення позивача у квартиру, помінявши замки на вхідних дверях. Позивач вимушений винаймати житло та не має змоги користуватися речами, які знаходяться у спірній квартирі. У зв'язку з цим позивач у грудні 2013 року звертався із заявою до дільничного інспектора Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, проте йому було письмово рекомендовано звернутися до суду. Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли з приводу здійснення права користування квартирою, яка належить до житлового фонду, що знаходиться у віданні органу місцевого самоврядування, та регулюються главою 2 ЖК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що право позивача на здійснення користування квартирою [ADDRESS] порушується відповідачем, у зв'язку з чим воно підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем, шляхом вселення до спірної квартири та зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved