Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що між ПАТ КБ «Хрещатик» та ним було укладено договір поруки № 486-16ф-07/П-1 від 13 липня 2011 року. Згідно з даним договором він виступив поручителем за кредитними зобов'язаннями відповідача [PERSON] щодо погашення частини кредиту у сумі 450 000 грн. 00 коп. за кредитним договором № 486-16ф-07, укладеним між відповідачем та ПАТ КБ «Хрещатик». За умовами договору він, як солідарний боржник виконав свої зобов'язання перед банком у повному обсязі у сумі 450 000 грн. 00 коп. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 45 000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що є незрозумілим на якій правовій підставі позивач виступив поручителем за кредитним зобов'язанням відповідача щодо погашення частини кредиту, адже безпосередньо між позивачем та відповідачем не існує і не існувало жодних домовленостей щодо можливого поручительства позивачем по будь-яким зобов'язанням відповідача. Станом на 2011 рік відповідач не міг укладати будь-яких договорів з позивачем, оскільки відбував покарання у виді позбавлення волі. Крім того в п.п. 2 та 3 кредитного договору, укладеного між відповідачем та ПАТ КБ «Хрещатик», умовою видачі кредиту та забезпечення зобов'язання по кредиту являється договір поруки з ТОВ «Сумиєвробуд» та іпотечний договір стосовно квартири. Тому позивач, укладаючи договір поруки, діяв на власний розсуд без жодних правових на те підстав. Також посилаються на наявність фактів, які вказують на нікчемність договору поруки, оскільки строк виконання кредитного договору сплив 20 червня 2008 року, що вказує на простроченість самого кредиту. В порушення передбаченого договором поруки механізмом пред'явлення вимоги до поручителя, банк на протязі доби 13-14 липня ніяк не міг надіслати позивачу письмове повідомлення з розрахунком суми непогашеної заборгованості та вимогою сплатити борг, а вказує скоріше на змову позивача та директора банку, які створили ці документи. Позивачем також не наведено доказів наявності у нього такої значної суми готівкових коштів, що також вказує на фіктивність всієї цієї операції. В порушення вимог ч. 1 ст. 555 ЦК України позивач не повідомляв відповідача про існуючі між ним та кредитором правовідносини і про наявність будь-яких вимог до нього від кредитора. Відповідач не погоджується з позовними вимогами по суті також виходячи з того, що йому 06 квітня 2012 року було надіслано листа, в якому зазначалося, що в січні 2010 року кредитором було реалізовано предмет іпотеки в рахунок погашення зобов'язання по кредитному договору та враховуючи те, що суми від реалізації предмета іпотеки не вистачило на повне погашення заборгованості, то заборгованість склала 196576 грн. 83 коп. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи не заперечував проти задоволення позову. Позивач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В попередньому судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Суд, вислухавши думку осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час судового розгляду встановлено, що 21 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладено кредитний договір № 486-16ф-07, за умовами якого кредитор надає позичальнику в порядку, передбаченому цим договором, кредит в сумі 952430 грн. 00 коп. строком на 6 місяців з кінцевим терміном повернення 20 червня 2007 року із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,5% річних (а.с. 29-33). Згідно п. 1.3 вказаного кредитного договору, кредит надається позичальнику на здійснення платежу згідно Попереднього договору № 14/05-12-2007 купівлі-продажу квартири та паркінгомісця, укладеному 05 грудня 2007 року між ТОВ «Сумиєвробуд» та [PERSON] на придбання квартири № 1 будинку № 10 корпус «Б» по вул. Новомістенській у м. Суми. 13 липня 2011 року згідно договору поруки №486-16ф-07/П-1 [PERSON] виступив поручителем та зобов'язався перед банком нести солідарну відповідальність за невиконання [PERSON] зобов'язань перед банком по погашенню частини суми кредиту в межах 450 000 грн., одержаного позичальником відповідно до кредитного договору №486-16ф-07 від 04 жовтня 2007 року за умовами якого позичальник зобов'язаний повернути банку в строк до 20 червня 2008 року кредит в сумі 952 430 грн. 00 коп. сплатити відсотки за користування кредитом із розрахунку 16, 5 % річних (а.с. 5-6). Згідно меморіального ордеру № 55 від 14 липня 2011 року [PERSON] сплачено 450000 грн. в рахунок погашення кредиту [PERSON] згідно кредитного договору № 486-16ф-07 від 04 жовтня 2007 року (а.с. 8). З довідки від 15 липня 2011 року №01/1231, виданої ПАТ КБ «Хрещатик» [PERSON] вбачається, що він станом на 15 липня 2011 року виконав свої зобов'язання по договору поруки №486-16ф-07/П-1 від 13 липня 2011 року, а саме сплатив 450000,00 грн. боргу [PERSON] по кредитному договору 486-16ф-07 від 21 грудня 2007 року (а.с.7). Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, тому позичальник зобов'язаний своєчасно вносити плату за користування майном. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Згідно ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Як вбачається з повідомлення ПАТ «КБ «Хрещатик» від 06 листопада 2014 року (а.с. 96-97), договір поруки 486-16ф-07/П1 між ПАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладено 13 липня 2011 року з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед банком по погашенню частини кредиту в межах суми 450000,00 грн. за кредитом одержаним [PERSON] відповідно до кредитного договору № 486-16ф-07 від 21 грудня 2007 року. Для забезпечення видачі кредиту банком 21 грудня 2007 року було відкрито рахунок № 2232179010165 для обліку кредитної заборгованості. Підставою зарахування коштів в сумі 450000,00 грн. по заяві [PERSON] від 14 липня 2011 року в якості виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору № 486-16ф-07 від 21 грудня 2007 року є укладений між ПАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] договір поруки від 13 липня 2011 року № 486-16ф-07/П-1. Вказана в договорі поруки дата укладання кредитного договору 04 жовтня 2007 року є технічною помилкою. Кошти в сумі 450000,00 грн., сплачені банку [PERSON], в повному обсязі спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором № 486-16ф-07 від 21 грудня 2007 року, укладеного між [PERSON] та банком. Дата укладання кредитного договору зазначена в реквізиті «Призначеня платежу» мемориального ордеру № 55 від 14 липня 2011 року помилково внесена працівником банку у зв'язку з помилково вказаною датою в договорі поруки від 13 липня 2011 року № 486-16ф-07/П-1. Щодо реалізації квартири 1 будинку 10 корпус «Б» по вулиці Новомістенській у м. Суми, яка є предметом іпотечного договору, укладеного в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 486-16ф-07 від 21 грудня 2007 року, то відповідно до листа ТОВ «СЕБ» від 05 січня 2010 року про наміри здійснити у відповідності до умов договору поруки № 486-16ф-07-п від 21 грудня 2007 року виконання кредитних зобов'язань [PERSON] в межах кредитного договору № 486-16ф-07 від 21 грудня 2007 року в сумі 960000,00 грн. шляхом продажу зазначеної квартири і подальшого перерахування отриманих коштів на погашення заборгованості по кредиту [PERSON], банк 14 січня 2010 року надав згоду на зняття заборони на відчудження зазначеної квартири будучи впевненим, що кошти від її реалізації будуть перераховані банку. У період з 15 січня 2010 року по 25 лютого 2010 року ТОВ «СЕБ» перерахувало банку кошти в загальній сумі 510000,00 грн., що дало підстави банку вважати, що квартира була продана. Отримані кошти були зараховані на погашення кредиту [PERSON] Вказані обставини також підтверджуються виписками по рахунку на а.с. 98-102. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до ст. 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Ч. 2 ст. 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Як встановлено судом, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Хрещатик» 13 липня 2011 року договір поруки спрямований на настання відповідних правових наслідків, умови договору поруки не суперечать актам цивільного законодавства, сторони договору поруки діяли в межах своєї компетентності з достатнім обсягом дієздатності, волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, а також договір поруки укладено у тій формі, що і основний договір - письмово. Відповідачем не доведено, що договір поруки укладено про людське око. Не можна погодитися з доводами відповідача як на підставу відмови у задоволенні позову про те, що між ним та позивачем не існувало і не існує домовленостей щодо можливого поручительства за зобов'язаннями відповідача та на час укладення договору відповідач відбував покарання у вигляді позбавлення волі. Таке твердження спростовується тим, що згідно ст.ст. 553-554 ЦК України договір поруки укладається кредитором за зобов'язаннями, які забезпечуються порукою, і поручителем. Оскільки позичальник не є стороною договору поруки, а стороною у зобов'язанні, забезпеченому порукою, чинне законодавство України не передбачає обов'язку кредитора чи поручителя отримувати згоду позичальника на укладення договору поруки. Тому ПАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON],

Outcome: approved