overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . На даний час в будинку зареєстрований колишній чоловік її онуки, відповідач по справі [PERSON] , хоча фактично за вказаною адресою він не проживає понад шість років, особистих речей та іншого належного йому майна в квартирі не має. Просилапостановити рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування вказаним вище житловим приміщенням. Сторони до суду не з`явились, позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на сайті судової влади. За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. За даною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] (колишній чоловік онуки позивача), хоча фактично він за цією адресою не проживає з 2012 року, особистих речей в будинку немає. Ці обставини підтверджені актом і ніким не оспорюються. Відповідно до вимог ст.ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь - яких порушень його права. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч.1 ст.391 ЦК України. Відповідно до положень ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона та її син, [PERSON] , третя особа у справі, є власниками в рівних частках житлового будинку [ADDRESS] , який прийняли у спадок після смерті, [PERSON] , який помер [INFO] . На даний час в будинку залишився зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , який є братом спадкодавця, хоча фактично за вказаною адресою він не проживає понад 20 років, особистих речей та іншого належного йому майна в будинку не має. Вказала, що відповідач завдає шкоди інтересам її сім`ї, в зв`язку\~з реєстрацією\~відповідача вона\~несе\~\~додаткові\~\~витрати\~ по\~\~утриманню\~ будинку,\~томупросила суд постановити рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування вказаним вище житловим приміщенням. \~\~ \~ \~ \~ \~Справа розглянута за правилами спрощеного позовного\~провадження. \~ \~ \~ \~Позивач та третя особа в заявах до суду клопотали про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на сайті судової влади. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить [ADDRESS] , який прийняли в рівних частках у спадок після смерті, [PERSON] , який помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. За даною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] , хоча фактично він за цією адресою не проживає, особистих речей в будинку його немає, житловий будинок не обслуговує, земельну ділянку не обробляє. Ці обставини підтверджені актом і ніким не оспорюються. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи\~ обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь яких порушень його права. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 01.08.2008 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, мають різні погляди на життя, проживають окремо, сімейних відносин не підтримують, примирення не бажають. Просив шлюб розірвати. Позивач позов підтримав, відповідач позов визнала. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01.08.2008 року, який було зареєстровано Виконавчим комітетом Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області, актовий запис №3. Мають спільних малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 04.03.1995 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, вони не можуть знайти спільної мови між собою, дружина проявляє до нього неповагу, проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просив шлюб розірвати. Позивач позов підтримав, відповідач позов визнала. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04.03.1995 року, який було зареєстровано виконавчим комітетом Новоборівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області, актовий запис №9. Мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після пррозірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 05.03.2008 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, вони втратили один до одного почуття кохання та взаємоповаги, з грудня 2017 року проживають окремо, сімейних відносин не підтримують, примирення не бажає, відповідач створила іншу сім`ю. Просив шлюб розірвати. Позивач позов підтримав, відповідач позов визнала. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05.03.2008 року, який було зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції в Житомирській області, актовий запис №59. Мають спільну неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 05.11.2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, оскільки у них є сумніви щодо подружньої вірності, протягом останніх кілька місяців проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просив шлюб розірвати, дітей залишити проживати з відповідачем. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05.11.2006 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 546. Мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років - визначається за згодою батьків.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 06.12.1996 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей не мають. Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, з червня 2017 року проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просив шлюб розірвати. Сторони клопотали про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач визнала. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін без фіксації технічними засобами, на підставі наданих доказів. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 06.12.1996 року, який було зареєстровано Орджонікідзівським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполь Донецької області, актовий запис №359. Спільних неповнолітніх дітей не мають. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 12.03.2016 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Вказав, що їх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, вони не можуть знайти спільної мови, протягом шести місяців проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просив шлюб розірвати. Сторони до суду не з`явились, клопотали про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач визнала. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, на підставі наданих доказів. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12.03.2016 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №77. Мають спільну малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити\~\~шлюбні відносини.\~ За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. При цьому судом не вирішується питання про визначення місця проживання малолітньої дитини сторін, оскільки дане питання сторонами не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 14.05.2005 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, вони втратили один до одного почуття кохання та взаємоповаги, мають різні погляди на життя, проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просив шлюб розірвати, дитину залишити проживати з відповідачем. Позивач позов підтримав, відповідач позов визнала. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14.05.2005 року, який було зареєстровано виконкомом Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області, актовий запис №2. Мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Визначаючи місце проживання неповнолітньої дитини сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років - визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 14.05.2014 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, вони втратили один до одного почуття кохання та взаємоповаги, мають різні погляди на життя, проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просив шлюб розірвати. Позивач позов підтримав, відповідач позов визнала. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14.05.2014 року, який було зареєстровано виконавчим комітетом Малозубівщанської сільської ради Коростенського району Житомирської області, актовий запис №2. Мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після пррозірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При цьому, судом не вирішується питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, так як дане питання сторонами не порушувалось.

Outcome: approved