Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив зняти арешт з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування вимог позивач [PERSON] вказує, що вказана квартира є його майном, на яку державним виконавцем було накладено арешт в рамках виконавчого провадження з метою забезпечення реального виконання рішення суд. Яке зазначає позивач [PERSON] він поручився перед банком ВАТ «Кредитпромбанк» за належне виконання [PERSON] зобов'язань за договором № 49/44/45-КЕК-08, відповідно до умов якого позичальнику надавався кредит у розмірі 35 000,00 грн. зі сплатою 28% річних. 04.03.2011 року постановою державного виконавця Микитенко О.Ю. було відкрите виконавче провадження №24898795 в рамках якого з метою забезпечення виконання рішення суду накладено арешт на майно позивача [PERSON] У 2014 році рішення суду було виконано добровільно і [PERSON] борг в сумі 22482,60 грн. погашено та сплачено всі витрати пов'язані з виконанням. В зв'язку з чим 01.06.2016 року державним виконавцем провадження було закрите, проте арешт з квартири не знято. Таким чином позивач вважає, що підстави для арешту його майна відпали і тому просить зняти арешт з його квартири. В судове засіданні позивач не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України та за згодою позивачів ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду про неможливість розгляду справи у відсутність свого представника не надав. Третя особа [PERSON] в судове засідання також не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомила. В зв'язку з наведеними обставинами та на підставі ст. 224 ЦПК, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі, визнавши причину неявки до суду відповідача та третіх осіб не поважною. Дослідивши матеріали справи,суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], проте, накладений на вказану квартиру арешт державним виконавцем органу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Микитенко\~О.Ю. перешкоджає йому як власнику здійснювати ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, арешт на майно [PERSON] було накладено у зв'язку з забезпеченням виконання рішення суду від 17.03.2010 року про стягнення боргу з позивача [PERSON] та 3-ї особи [PERSON] У 2014 році рішення суду виконано повністю, борг погашено та сплачені всі витрати пов'язані з виконанням, при цьому арешт з квартири не знято. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз'яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що арешт майна обмежує права позивача, користування та розпорядження ним, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved