Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості з урахуванням відсотків у розмірі 18920 дол. США, що по курсу НБУ становить 149897 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. У жовтні 2010 року позивач позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 4000 дол. США, у той час як відповідач зобов'язалася повернути суму позики зі сплатою процентів у розмірі 7% щомісячно, про що надала розписку від 01.07.2013 року. У липні 2011 року відповідач знову позичила у позивача 4000 дол. США, про що склала розписку 05.01.2013 року. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала, суму позики разом із процентами не повернула, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися за захистом свої прав до суду. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили його задовольнити. В останнє судове засіданні позивач та представник позивача не з'явилися, представник позивача подала заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач у судові засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, повідомлені причини неявки були визнані судом неповажними, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено судом, у жовтні 2010 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000 дол. США, у той час як відповідач зобов'язалася повернути суму позики зі сплатою процентів у розмірі 7% щомісячно, про що надала власноруч написану розписку від 01.07.2013 року. У липні 2011 року відповідач також позичила у позивача 4000 дол. США з погашенням процентів, про що склала розписку 05.01.2013 року. 27.09.2013 року та 30.10.2013 року позивач письмово звертався до відповідача з вимогою про повернення суми боргу та сплату процентів. Проте зазначені вимоги були залишені відповідачем без задоволення. Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договорами позики не виконала, суму позики на вимогу позивача не повернула, проценти за позикою не сплачувала. Загальна сума заборгованості відповідача становить 149903,6 грн., виходячи з наступного розрахунку: 31639,6 грн. (еквівалент 4000 дол. США за курсом НБУ станом на 05.10.2010 року) + 86377,2 грн. (сума процентів за період з жовтня 2010 року по січень 2014 року: 4000 дол. США х 7 % = 280 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.10.2010 року становило 2214,8 грн.; 2214,8 грн. х 39 місяців прострочення = 86377,2 грн.) + 31886,8 грн. (еквівалент 4000 дол. США за курсом НБУ станом на 01.07.2011 року). Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов'язання із приводу надання позики, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved