Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначаючи, що 16.07.2008 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди № 1 нежитлового приміщення гаражів № 40 ряд 2, № 41 ряд № 2, № 40 ряд 1, після зміни нумерації № 32-А ряд 1, 34-А ряд 2, 34-Б ряд 2, які розташовані в Обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Лівобережний» по вулиці Генерала Захарченка , 17 в місті Дніпропетровську, членом якого він, позивач, являється. Відповідно до умов договору оренди відповідач зобовязалася сплачувати орендну плату за користування гаражами у розмірі 2000,00 грн. на місяць, але з січня 2011 року відповідач в порушення умов Договору перестала сплачувати орендну плату, у звязку з чим він, позивач, був змушений звернутися до суду. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 30.07.2014 року його позовні вимоги до [PERSON] задоволені частково, розірвано вищезазначений договір оренди, усунуті перешкоди в користуванні гаражами, зобовязано відповідача звільнити та передати йому гаражі та стягнуто з відповідача заборгованість по орендній платі, пеню, три відсотка річних та індекс інфляції. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до нього, позивача, задоволені частково стягнуто з нього на користь [PERSON] суму матеріальної шкоди у розмірі 33\~313,12 грн. Таким чином договір оренди між ним, позивачем, та відповідачем вважається розірваним. Також, позивач зазначив, що на виконання вищевказаного рішення суду відповідач передала йому гаражі лише 09.09.2015 року, про що було складено акт прийому-передачі приміщень та державним виконавцем було складено акт про те, що вимоги по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого на підставі вищезазначеного рішення виконані фактично самостійно. З огляду на це, позивач зазначив, що з 30.07.2014 року по 09.09.2015 року відповідач фактично користувалася гаражами, але орендну плату не сплачувала. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по орендній платі за 13 місяців у розмірі 26\~000,00 грн. (13 х 2\~000,00 грн.); інфляційні втрати за час прострочення грошового зобовязання у розмірі 14 612,00 грн.; пеню у розмірі 7\~655,43 грн.; три відсотка річних у розмірі 846,25 грн., а всього 49 113,68 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначила, що дійсно [PERSON] 16 липня 2008 року уклала договір оренди гаражів із [PERSON], які розташовані в Обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Лівобережний» по вулиці Генерала Захарченка , 17 в місті Дніпропетровську. Але цей договір вона уклала лише тому, що вона мала намір придбати ці гаражі у позивача у власність для організації СТО. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 30.07.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволені частково, розірвано вищезазначений договір оренди, усунуті перешкоди в користуванні гаражами, зобовязано відповідача звільнити та передати йому гаражі та стягнуто з відповідача заборгованість по орендній платі. Саме з цього часу [PERSON] гаражами позивача не користується. Вона вивезла свої речі, охоронна фірма 27 вересня 2014 року взяла гаражі під охорону. В листопаді 2014 року відповідач припинила свою підприємницьку діяльність. Представник відповідача вважає позовні вимоги [PERSON]В безпідставними та просила суд відмовити у їх задоволені. Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 30.07.2014 року частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , розірвано договір оренди нежитлового приміщення гаражів № 40 ряд 2, № 41 ряд № 2, № 40 ряд 1, після зміни нумерації № 32-А ряд 1, 34-А ряд 2, 34-Б ряд 2, які розташовані в Обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Лівобережний» по вулиці Генерала Захарченка, 17 в місті Дніпропетровську; усунуті перешкоди в користуванні гаражами, зобовязано [PERSON] звільнити та передати гаражі [PERSON] та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі, пеню, три відсотка річних та індекс інфляції. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до нього, позивача, задоволені частково стягнуто з нього на користь [PERSON] суму матеріальної шкоди у розмірі 33\~313,12 грн.( а.с.17-22). Відповідно до акту прийому - передачі приміщень по договору оренди нежитлових приміщень № 1 від 16.07.2008 року 09.09.2015 року орендар [PERSON] передала орендодавцю [PERSON] предмет оренди, приміщення гаражів, які знаходяться по вул.. Генерала Захарченка, 17 в м. Дніпропетровську ( а.с. 26). Згідно із актом державного виконавця державної виконавчої служби в Індустріальному районі від 09.09.2015 року вимоги виконавчого документу , виконавчий лист № 2/202/19/2014, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про усунення перешкод [PERSON]В в користуванні гаражами виконано фактично, самостійно ( а.с. 27). В судовому засіданні представник відповідача не заперечувала, що ключі від гаражів [PERSON] передала [PERSON]В саме 09.09.2015 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] до 09.09.2015 року користуватися гаражами не міг, оскільки вони фактично знаходились в користуванні відповідача. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно зі статтею 252 ЦК України одностороння відмова від зобов*язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов*язковим для виконання сторонами. Згідно із статтями 611,612 ЦК України у разі порушення зобов*язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків,а боржник вважається таким, що прострочив , якщо він не приступив до виконання зобов*язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов*язання, на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов*язання, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором оренди № 1 нежитлових приміщень від 16.07.2008 року передбачено, що у випадку порушення орендарем строку сплати орендної плати, встановленого п. 3.2 Договору,орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми сплаченої орендної плати за кожен день прострочення платежу ( п. 9.3 Договору). Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що нежитлові приміщення, гаражі, були фактично передані позивачеві [PERSON] 09.09.2015 року, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по орендній платі за тринадцять місяців у розмірі 26\~000 гривень, розмір інфляційних збитків -14\~612 гривень, пеня за порушення зобов*язання у розмірі 7655,43 гривні та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 846,25 гривень, а всього 49.113,68 гривень відповідно до розрахунку зробленого позивачем на а.с. 8-11 та перевіреного судом. Слід зазначити , що суд критично ставиться до заперечень представника відповідача проти позову та стверджень, що гаражі були [PERSON]В звільнені ще 30.07.2014 року, а [PERSON] відмовився їх приймати, оскільки представник відповідача не надала суду відповідних належних доказів щодо навмисного неотримання позивачем гаражів після ухвалення рішення суду про усунення перешкод у користуванні ними. Надані ж представником відповідача копія договору про охорону гаражів ( СТО на вул.. Генарала Зарарченка , 17 в м. Дніпропетровську) між ТОВ « Миротворець Плюс» та [PERSON] від 27.09.2014 року та копії квитанцій про сплату [PERSON] за воду та електропостачання в гаражах після ухвалення рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська свідчать про те, що [PERSON] не тільки користувалась гаражами, але й забезпечила їх охорону, що свідчить про те, що [PERSON] не мав до них доступу ( а.с.91-102). Розірвання трудових відносин [PERSON]В із працівниками СТО та припинення нею підприємницької діяльності ( а.с. 77-79) не спростовують тих обставин, що гаражі до 09.09.2015 року знаходились у фактичному користуванні відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивач слід стягнути судовий збір у розмірі - 491 грн.

Outcome: approved