Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав наступне. 12.02.2000р. між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Козіївською сільською радою Коростишівського району, актовий запис № 1. Від даного шлюбу народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Причиною припинення шлюбних відносин стало те, що у сторін виявилося своєрідне характерне розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, а також поведінка відповідача, яка пред`являє позивачу необґрунтовані претензії. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На примирення він не погоджується. Тому позивач просить суд шлюб розірвати, дітей [PERSON] та [PERSON] залишити на вихованні та проживанні з ним. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 03.02.2021 року розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якій вказала, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Щодо розірвання шлюбу відповідач не заперечує, оскільки позивач з вересня 2019р. проживає з іншою жінкою, з якою має намір утворити сім`ю. Відповідач заперечує щодо визначення місця проживання дітей дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , з позивачем, оскільки він чинить перешкоди у зустрічі з дітьми. Просить суд позов розірвати, у частині визначення місця проживання дітей відмовити, просить суд викликати в судове засідання та опитати неповнолітніх дітей дочку [PERSON] та сина [PERSON] , залучити до розгляду справи як третю особу орган опіки та піклування Коростишівської міської ради/Старосілецької сільської ради, залучити до участі у опитуванні в судовому засіданні педагога і дитячого психолога. У відповіді на відзив позивач зазначає, що вимога відповідача про залишення неповнолітніх дітей разом з батьком є вимогою про визначення місця проживання дітей та вона заперечує проти цього. Однак, місце проживання дітей визначено за їх бажанням разом з батьком до цього моменту з часу припинення фактичних шлюбних стосунків та спільного проживання. Тому заявлена позовна вимога про залишення дітей після розірвання шлюбу разом з батьком не є позовною вимогою про визначення місця проживання дитини у порядку ст.160 Сімейного кодексу України, а лише його проханням залишити двох дітей проживати з ним після розірвання шлюбу, що є обов`язковим для вирішення питання для суду, з метою захисту прав та законних інтересів неповнолітніх дітей. Суд, вивчивши надані докази, на засадах змагальності, в межах позовних вимог, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.02.2000р. між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Козіївською сільською радою Коростишівського району, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Внаслідок непорозумінь сім`я повністю розпалась, існує формально, подальше її збереження є неможливим, так як сторони однією сім`єю як чоловік і дружина не проживають тривалий час, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з п.2 ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Що стосується вирішення питання про залишення дітей після розірвання шлюбу разом з батьком слід зазначити наступне. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Таким чином, суд при вирішенні питання про розірвання шлюбу повинен забезпечити права та законні інтереси дитини, вирішивши при цьому з ким із батьків залишаться діти після розірвання шлюбу, оскільки вирішення цього питання має відповідні правові наслідки, зокрема і необхідності стягнення аліментів на утримання дітей з того з батьків, хто проживає окремо від дітей. Згідно висновку Верховного Суду України у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020р. по справі №200/952/18, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками, суд повинен роз`яснити сторонам порядок розв`язання питання про визначення місця проживання дитини. Таким чином відповідач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання з матір`ю. Дітей [PERSON] та [PERSON] залишити проживати з батьком. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 908, 80 грн.

Outcome: approved