Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою та просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 26020227,20 грн., з яких 25 942 400,00 грн. - сума боргу, 77 827,20 грн. - 3% річних, а також судовий збір сплачений ним при подачі позовної заяви в розмірі 9605,00 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог вказує, що 15 січня 2016 року [PERSON] дав в борг своєму давньому приятелю та знайомому по бізнесу [PERSON] грошову суму 1 072 000,00 доларів США, що еквівалентно станом на день подання позову 25 942 400,00 гривень. На підтвердження укладення правочину 15 січня 2016 року сторони підписали письмовий Договір № 1/2016 безвідсотково цивільної позики про наступне. Позивач [PERSON] позичив, а [PERSON] отримав 1072000,00 доларів США. Отже, вищевказані письмовий Договір та Розписка про отримання грошей укладені сторонами добровільно та відповідають вимогам чинного цивільного законодавства та є підставами для виникнення грошових та майнових зобов`язань відповідача перед позивачем. Відповідач особисто 15 січня 2016 року підписав письмовий Договір №1/2016 безвідсоткової цивільної позики та Додаток №1 до Договору; отримав грошові кошти в сумі 1072000,00 доларів США; власноручно написав розписку про отримання позики та погодився з усіма істотними умовами Договору. В подальшому сторони постійно спілкувались та вели перемовини щодо виконання умов вказаного Договору, а відповідач, в свою чергу, просив в борг ще грошові кошти та пропонував продовжити строк повернення грошових коштів. Однак, на сьогодні відповідач умови Договору не виконав, жодних грошей не повернув, та в даний час став уникати будь-яких контактів з позивачем. Позивач вважає, що відповідач сподівається на сплив строків позовної давності та взагалі не має наміру повертати грошові кошти, адже останній строк їх повернення спливає 01 березня 2020 року, у зв`язку із чим, за захистом своїх прав позивач вимушений звернутися до суду. Позивач та його представник правом на участь в судовому засіданні не скористалися, до початку розгляду справи представник позивача надав суду клопотання (а.с.65), в якому просив справу розглядати за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, однак до суду не з`явився (а.с. 22, 29, 30, 31, 34, 35, 38, 39, 41, 43, 46, 50, 52, 53, 62-64), про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, відзиву не подано. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 січня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір, згідно умов якого позивач передав, а позичальник прийняв в борг грошову суму в розмірі 1 072 000,00 доларів США, про що свідчить копія Договору № 1/2016 від 15.01.2016 (а.с.11-12) та оригінал розписки про отримання грошових коштів (а.с.66), в яких відповідач поставив свій особистий підпис, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 1072000,00 доларів США. Відповідно до ст.2 Договору (а.с.11), зазначену позику позичальник зобов`язався повернути позикодавцю готівкою в строки, які вказані згідно графіка повернення позики (а.с.13), тобто до 01.03.2017. В своїй позовній заяві позивач стверджує, що відповідач належним чином не виконав умови договору, у зв`язку із чим на час пред`явлення позову до суду має заборгованість в розмірі 1 072 000,00 доларів США. Відповідач на спростування зазначеної обставини доказів не подав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач своїх зобов`язань по даному договору позики не виконав. Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. Як встановлено в судовому засіданні, представник позивача підписав позовну заяву та подав її до суду 26.11.2019 та просить стягнути борг в сумі 25942400,00 грн., яка еквівалентна 1072000,00 доларам США станом на 26.11.2019 року. В той же час, станом на 04.08.2020 року (день розгляду справи), сума позики в національній валюті за курсом НБУ складає 29735528,00 грн. (1072000 х 27,7365), що є більшою сумою, ніж просив стягнути позивач. Зважаючи на те, що суд приймає рішення в межах заявлених вимог, то саме 25942400,00 грн. підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 25942400,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних станом на 15.03.2020, в розмірі 77827,20 грн. Згідно ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з наведеного у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача, на користь позивача 3% річних станом на 15.03.2020 (відповідно до заявлених вимог), в розмірі 77827,20 грн. Крім цього, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України в розмірі 9605,00 грн.

Outcome: approved