Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що 02.02.2015 року по платіжній системі «PayPal» він перевів безготівкові кошти за товар у сумі 519 EUR продавцю товару. Для проведення зазначеної операції відповідач списав з особистого рахунку суму в розмірі 12601,33 грн. В супереч п. 3.12 Договору про відкриття та ведення карткового рахунку № [NUMBER] від 21.10.08 року, відповідач здійснив списання коштів з особистого карткового рахунку позивача для проведення операції у валюті EUR не за курсом, встановленим на міжбанківському ринку станом на 02.02.2015 року, а саме купівля 18,6169 грн. за 1 EUR, продаж 18,8371 грн. за 1 EUR, а за курсом 24.04 грн. за 1 EUR. Заявою від 03.02.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про усунення порушення вимог договору та повернення безпідставно списаної з особистого банківського рахунку надлишкових коштів у розмірі 2727,31 грн. Листом від 03.03.2015 року відповідач відмовив йому у поверненні коштів. Вважає, що відповідач порушив умови Договору та завдав йому збитки, безпідставно списавши з особистого карткового рахунку № [NUMBER] кошти у сумі 2727,31 грн. Індекс споживчих цін за лютий місяць 2015 року становить 105,4%, таким чином розмір завданих йому збитків становить 2874,58 грн. (2727,31х105,4%). Відповідач повинен сплатити йому пеню у розмірі 127,77 грн. (2727,31 х (38% / 365 днів х 45 днів). Неправомірними діями відповідач завдав позивачу моральної шкоди, оскільки він довірив відповідачу всі свої наявні кошти, які є засобом його існування та його сімї. Неправомірне списання відповідачем коштів, не надання обгрунтованої відповіді на заяву, його, як клієнта, знищило його впевненість в собі. Він постійно знаходиться в пригніченому стані, втратив спокій, його самопочуття та психологічний стан погіршився. Хвилюється та нервує з приводу ситуації що мала місце щодо нього. Вимушений витрачати час на те, щоб поновити його порушені права, що викликає від нього додаткових, непередбачених раніше зусиль. Він визначає моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь відшкодування майнової шкоди у розмірі 2874,58 грн., пеню у розмірі 12777 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., судовий збір у розмірі 243,60 грн. Позивач в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на його користь відшкодування майнової шкоди у розмірі 3627,50 грн., пеню у розмірі 323,62 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представник відповідача в суді позовні вимоги не визнав та просить в їх задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, заперечення проти позову, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.ст.58,60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 11,13,15,16,1066,1068,1071,1073,627 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є: 1) договори та інші правочини. Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та про ведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний рахунок. Банк зобовязаний вчинити для клієнта операції, які передбачені для рахунків данного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Клієнт зобовязаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта…, сплати проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно з ст. 1 ч.1 п. 13,14,15,17,19,22, ст.ст.4,6,10 ч.12 Закону України «Про захист прав споживачів» належна якість товару, роботи або послуги властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовах договору із споживачем; нечесна підприємницька практика будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції; недолік будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових документів, умовам договорів або вимогам, що предявляються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем);послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; продукція будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надається для задоволення суспільних потреб; споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державою органів за захистом порушених прав. Продавець (виробник, виконавець) зобовязаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов»язаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобовязаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Відповідно до ст.ст. 28,32 закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» якщо валюта, в якій проводиться міжбанківський переказ, не збігається з валютою списання з рахунку клієнта, емітент може виконати операції з купівлі-продажу необхідної валюти на міжбанківському валютному ринку України в порядку встановленому НБУ, або провести внутрішньобанківський кліринг. У разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Судом досліджені: Історія по картковому рахунку клієнта [PERSON] від 18.03.2015 року; Договір № [NUMBER] про відкриття та ведення карткового рахунку клієнта [PERSON] від 21.10.2008 року; Витяг з договору № 00213345 про здійснення договірного списання та надання інформаційних послуг в системі «Райффайзен Онлайн» клієнта [PERSON] від 17.06.2013 року; Валютні курси банків України станом на 02.02.2015 року; Тарифна модель «Пакет послуг «Оптимальний+» для карткових рахунків, відкритих в рамках зарплатних проектів; Копія заяви [PERSON] до Білоцерківського БРО ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 03.02.2015 року про повернення на особистий картковий рахунок надлишок списаних коштів та відповідь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 03.03.2015 року; Заперечення проти позову; Розпорядження правління АТ «Райффайзен Банк Аваль» № 35/40-РП від 14.03.2011 року, 41/2-РП від 25.03.2011 року; Правила ведення поточних карткових рахунків фізичних осіб та користування платіжними картками АТ «Райффайзен Банк Аваль», затверджені Постановою Правління АППБ «Аваль» № П-26/20 від 25.04.2005 року та додаток № 1 до Розпорядження Правління АТ «Райффайзен Банк Аваль» № 41/2-РП від 25.03.2011 року; Курси за операціями по картковим рахункам та повідомлення Райффайзен Банк Аваль про встановлення окремого курсу при розрахунках за операціями з платіжними картками від 18.12.2014 року; Звіт про операції по картковому рахунку клієнта [PERSON] з 21.01.2015 року по 25.02.2015 року; Розпорядження ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про встановлення курсів щодо перерахунку суми за картковими операціями, які здійснюються у валюті, що відрізняються від валюти карткового рахунку мережі АТ «Райффайзен Банк Аваль» на 04 лютого 2015 року; Копія рішення колегії суддів Судової палати у цивільних справа Верховного Суду України від 23 грудня 2009 року; Додаткові заперечення проти позову з додатками. Судом встановлено, що 12.10.2008 р. між сторонами укладений договір про відкриття та ведення карткового рахунку, за яким банк відкриває на ім»я клієнта картковий рахунок у валюті гривні, випускає та надає клієнту платіжні картки згідно з заявою на відкриття карткового рахунку та заявою на відкриття додаткової картки, а також забезпечує проведення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням ПК відповідно до вимог чинного законодавства України, платіжних систем…, Правил ведення поточних карткових рахунків фізичних осіб та користування платіжними картками банку та Тарифів банку. Всі терміни в цьому договорі вживаються у значенні, визначеному Правилами. 02.02.2015 р. позивач перевів за допомогою ПК безготівково кошти за товар у сумі 519 євро продавцю за товар. Судом встановлено, що валюта, в якій проводився міжбанківський переказ, не збігалася з валютою, списання з рахунку клієнта. Банк з особового рахунку позивача для проведення вищезазначеної валютної операції списав кошти за курсом 24.04 грн. за 1 євро, всього 12601,53 грн.= (519євро х 24,04 грн.) х 1% (з урахуванням заокруглення). Судом встановлено, і зазначену обставину підтвердили у суді сторони, що договором про відкриття та ведення карткового рахунку від 21.10.2008 р., Тарифами Правилами ведення поточних рахунків фізичних осіб та користування платіжними картками банку, які діяли на час укладення договору та на час проведення банківської операції по переказу коштів позивача банком 02.02.2015 04.02.2015 р., не було врегульоване питання за яким саме курсом валют євро/гривня, банк має списувати кошти з особистого карткового рахунку позивача при проведенні операції у валюті євро. Судом встановлено, що курс валюти євро, у якій проводився переказ на міжбанківському валютному ринку України станом на 02.02.2015 р. складав за 1 євро: купівля 18,6169 грн., продаж 18,8371 грн. При здійсненні банківського переказу банк (відповідач) діяв відповідно до розпорядження директора казначейства банку станом на дату списання банком коштів 04.02.2015 р., яким був встановлений курс обміну євро/гривня у розмірі 24.04 грн. Банк при цьому посилається на, що 18.12.2014 р. на зовнішньому сайті банку за відповідним електронним посиланням було розміщено повідомлення клієнтам, що у звязку із ситуацією на валютному ринку України, з 19.12.2014 р. банком встановлюється окремий курс перерахунку суми за операціями по карткових рахунках, які здійснюються у валюті, відмінній від валюти карткового рахунку. У своїх запереченнях банк також зазначає, що п.2.3.1 договору передбачено право банку змінювати Тарифи і Правила, шляхом розміщення інформації… Судом встановлено, що п. 2.3.1 договору від 21.10.2008 р., укладеного між сторонами передбачено право банку змінювати Тарифи банку та Правила, шляхом розміщення інформації у банку в місцях, призначених для інформації клієнтів, а також надавати таку інформацію в письмовому вигляді на вимогу клієнта. Суд зазначає, що ні договором про відкриття та ведення карткового рахунку від 21.10.2008 р., ні Тарифами, ні Правилами ведення поточних карткових рахунків фізичних осіб та користування платіжними картками банку, що діяли на час укладення договору, ні Правилами ведення поточних карткових рахунків фізичних осіб та користування платіжними картками банку від 25.03.2011 р. не передбачено право банку, в особі його директора казначейства банку розпорядженням, встановлювати курс обміну іноземної валюти до гривні, у т.ч. євро/гривня при списанні банком коштів при здійсненні банківського переказу за картковими операціями, які здійснюються у валюті, що відрізняються від валюти карткового рахунку. При цьому суд відхиляє доводи представника позивача, що Правила банку, на які посилається відповідач, у т.ч. листи-інформації, які розміщені на сайті банку, у т.ч. щодо порядку встановлення банком курсу валют, і є Правилами ведення поточних карткових рахунків фізичних осіб та користування платіжними картками банку, оскільки останні не містять положення про те, що курс валют може встановлюватися директором казначейства банку, та що листи-інформації, слід вважати змінами/доповненням до Правилами ведення поточних карткових рахунків фізичних осіб та користування платіжними картками банку та до яких саме розділів, пунктів. Суд вважає встановленням 04.02.2015 р. відповідачем курсу валют при здійсненні банківського переказу за картковими операціями, які здійснюються у валюті, що відрізняються від валюти карткового рахунку 1 євро=24,04 грн., були істотно порушені права позивача як споживача банківських послуг, адже він значно відрізнявся від курсу євро/гривня на міжбанківському валютному ринку України, який станом 02.04.2015 р. складав за 1 євро: купівля 18,6169 грн., продаж 18,8371 грн., а 04.02.2015 р. за 1 євро: купівля 19,26 грн., продаж 19,48 грн., на що розраховував позивач при укладені договору з банком та здійсненні банківського переказу за ПК у євро. Він не був заздалегідь повідомлений відповідачем, що вартість послуги банківського переказу, яка включала також і порядок визначення банком курсу валют, істотно зросли. Відповідачем не надані суду належні, допустимі докази (не доказано), що курсу валют при здійсненні банківського переказу за картковою операцією, яка здійснювалася у валюті, що відрізнялася від валюти карткового рахунку позивача, був здійснений в результаті проведення внутрішньобанківського клірингу, як це допускається ст. 28 закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Суд вважає відповідач, при здійсненні у період 02.02.2015 р. 04.02.02.2015 р. банківського переказу за картковою операцією, яка здійснювалася у валюті, що відрізнялася від валюти карткового рахунку позивача, мав врахувати права позивача як споживача банківських послуг. Суд вважає відповідач зобовязаний був діяти відповідно до вимог ст. 627 ЦК України, ч.12 ст. 10 закону України «Про захист прав споживачів», адже відповідно до ч.12 ст. 10 закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини. Судом встановлено, що банк здійснював свої права не у межах, наданих йому договором, актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав відповідач допустив порушення права позивача. Відповідач допустив дії, що завдали шкоди позивачу, допустив зловживання своїми правами при встановленні курсу валют при здійсненні банківського переказу. Відповідальність банка передбачена ст. 32 закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 32 Тарифів. Суд погоджується із розрахунком позивачем позову, який міститься у самому позові та заяві про збільшення позовних вимог: а саме заборгованість з урахуванням інфляції 3627 грн. 50 коп., пеня 323 грн. 62 коп. За таких обставин суд вважає позов підлягає задоволенню частково, відповідача слід стягнути майнову шкоду у розмірі 3627 грн. 50 коп., пеню в розмірі 323 грн. 62 коп. Що стосується стягнення із відповідача моральної шкоди, суд вважає позов в цій частині не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з п. 5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд зазначає, що позивач не надав належні, допустимі докази (не доказав) завдання йому моральної шкоди. Позивач не доказав, що відповідачем йому завдані моральні чи фізичні страждання, втрати немайнового характеру, настали вимушені зміни у його (позивача) життєвих і виробничих стосунках, звязках, вимагають від нього додаткових зусиль для організації його життя, відбулося зниження його престижу, ділової репутації, необхідні зусилля для відновлення його попереднього стану. Згідно з ст.ст. 1,2,4 ЦПК України, ст. 3 ЦК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Загальними засадами цивільного законодавства є: 3) свобода договору; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.3 ст. 208, ч.1,2 ст. 209, ч.2,3 ст. 213 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду. Суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 3,11,13,15,16,1066,1068,1071,1073,627 ЦК України, ст.ст.1,4,6,10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 28,32 закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»,

Outcome: partial