Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій вказав, що 30 грудня 1997 року він з відповідачем уклали договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га., розташовані за адресою: вул.Леніна, буд.33, с. Нижче Солоне Борівського району Харківської області. Письмова форма та нотаріальне посвідчення зазначеного договору купівлі- продажу не дотримані. Житловий будинок за вказаною адресою належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23 липня 1994 року, посвідченому Борівською державною нотаріальною конторою Харківської області, реєстровий № 969. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу між ним та відповідачем від 30.12.1997 року відповідач [PERSON] передала позивачеві ключі від будинку, а її співмешканець [PERSON] власноручно написав дві розписки: одну розписку про отримання від позивача 1000,00 (однієї тисячі грн.00 коп.) грн; другу розписку про отримання від дружини позивача [PERSON] 500,00 (п`ятсот грн. 00 коп.) грн. за проданий будинок і земельну ділянку. Тобто, за житловий будинок та земельну ділянку позивач сплатив [PERSON] всього 1500,00 (одну тисячу п`ятсот грн.00 коп.) грн. Після чого відповідач вивезла власні речі із будинку і виїхала на інше місце проживання. На момент укладення ними договору купівлі-продажу будинку технічний паспорт на вказаний житловий будинок був оформлений не на відповідача, а на колишнього власника житлового будинку [PERSON]. Але відповідач пообіцяла згодом виготовити на будинок технічний паспорт на своє імя, а потім нотаріально засвідчити договір купівлі-продажу будинку від 30.12.1997 року. 30 грудня 1997 року позивач разом зі своєю сімєю: дружиною [PERSON] та двома доньками дружини - [PERSON] і [PERSON] Кундузай Анарбеківною вселилися у зазначений житловий будинок, зареєструвалися і стали у ньому проживати. Вважаючи будинок вже своїм, позивач зробив у ньому ремонт, побудував кухню, вбиральню, душ, вигрібну яму, огорожу, пробив артезіанський колодязь. Весною 2014 року, позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив її приїхати, щоб переоформити на неї технічний паспорт на житловий будинок, а потім укласти письмовий договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки і нотаріально його посвідчити, але відповідач у телефонному режимі відмовилась приїздити в с. Нижче Солоне Борівського району Харківської області, посилаючись на те, що вона віддала позивачеві всі документи на будинок, всі свої зобовязання виконала, окрім того, вона не зможе приїхати, тому що проживає в Донецькій області в зоні, де проходить АТО. Після звільнення м. Слов`янськ від окупації, влітку 2014 року позивач кілька разів намагався зателефонувати [PERSON], але вона в подальшому так і не відповідала йому. Позивач вказав, що такі дії відповідача порушують його права, у зв`язку з чим він не має можливості здійснити реєстрацію права власності на житловий будинок і земельну ділянку, які набув на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.1997року. У зв`язку з цим, позивач вирішив самостійно оформити право власності на придбаний будинок і земельну ділянку. Для цього, 19 лютого 2016 року, він за свої кошти, у КП «Борівське бюро технічної інвентарізації» переоформив технічний паспорт на житловий будинок на ім`я [PERSON]. Крім того позивач зазначив, що вказані дії як з його боку, так і з боку відповідача свідчать про те, що вони домовившись щодо усіх істотних умов договору, вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, та у повному обсязі виконали умови договору купівлі- продажу. Відсутність правовстановлюючих документів на право власності на будинок та земельну ділянку створює перешкоди у здійсненні його прав на володіння, користування та розпорядження вказаним майном на свій розсуд. Позивач вважає, що враховуючи, що він фактично став власником житлового будинку та земельної ділянки, що із-за його необізнаності в питанні набуття права власності на майно він не знав порядку і строків звернення до суду, суд може поновити пропущений ним строк для звернення до суду за захистом порушених прав про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку. У зв`язку з вищевказаним, позивач вимушений звернутися з цим позовом до суду та просить суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га., які розташовані за адресою: вул.Леніна, буд.33, с. Нижче Солоне Борівського району Харківської області, укладений між ним та відповідачем - виконаним та дійсним. Визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га., які розташовані за адресою: вул.Леніна, буд.33, с. Нижче Солоне Борівського району Харківської області. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~Судом встановлено, що 30.12.1997 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в усній формі домовились про купівлю-продаж житлового будинку з господарськими будівлями, та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га., які розташовані за адресою: вул.Леніна, буд.33, с. Нижче Солоне Борівського району Харківської області. При цьому співмешканець відповідача [PERSON] видав дві розписки про отримання грошей 1000грн. та 500 грн. (а.с.15), в яких не зазначено ані дати, ані мети передачі отримання грошей. \~\~\~\~Посилання позивача на ст.218 ЦК України не є доцільним, так як дана стаття встановлює наслідки недодержання письмової форми правочину, тоді як в данному випадку предметом позову є визнання договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки дійсним, тобто мова йде про наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, передбачених\~ст. 220 ЦК України.\~ На підтвердження своїх вимог позивач також посилаеться на ч. 2 ст. 220 ЦК України, але на підтвердження домовленості щодо усіх істотних умов позивачем не надано належних письмових доказів з вище зазначених причин, а також відповідач в судовому засіданні не виявила ухилення від нотаріального посвідчення, погодившись з позовними вимогами позивача. \~\~\~\~ Ч. 1 ст 220 ЦК України встановлює, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до вимог\~ст.657 ЦК України\~договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку, квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. \~\~\~\~Згідно з ч.3\~ст. 640 ЦК України, договір який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення. \~\~\~\~Однак, правила\~ст. 220 ЦК України\~щодо можливості визнання договору купівлі-продажу дійсним не поширюється на договори купівлі-продажу, предметом яких є земельні ділянки, єдиний майновий комплекс, житлові будинки, квартири або інше нерухоме майно, оскільки такий правочин підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст.ст.\~210,\~640 ЦК України\~пов`язується з державною реєстрацією, тому правочин є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обов`язків. \~\~\~\~Разом з тим , як зазначалося вище, ч.2\~ст. 220 ЦК України\~надає право суду визнати дійсним нікчемний договір, а не договір, який не є укладеним. Саме на це звернув увагу Пленум Верховного Суду України у п.13 постанови « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. У зв`язку з цим, не будучи укладеним, договір купівлі-продажу нерухомого майна не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст. 220 ЦК України, а тому відсутні й правові підстави для визнання права власності на вказане майно, а таким чином позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Крім того, позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га., розташовану за адресою: вул. Леніна, буд.33, с. Нижче Солоне Борівського району Харківської області, однак жодного доказу про наявність такої земельної ділянки та її належність суду не надано. В силу ч.1\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому суд розглянув цивільну справу відповідно до ч.1\~ст.11 ЦПК України\~в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Крім того, дані факти та відповідні їм правовідносини підтверджуються відповідними документами: копією паспорта та ідентифікаційного номера позивача (а.с.6-7), копією договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-9), копією технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: вул.Леніна, буд.33, с. Нижче Солоне Борівського району Харківської області (а.с.10-12), довідкою Вищесоненської сільської ради Борівського району Харківської області (а.с.13), копіями квитанцій про сплату коштів за послуги БТІ (а.с.14), розписками співмешканця відповідача [PERSON] про отримання коштів у сумі 1500 грн.(а.с.15). З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed