Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визнати за ним право власності на легковий автомобіль марки марки «Volkswagen Phaeton» 2003 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , об`єм двигуна - 4921,2003 року випуску, колір - чорний. Вказує, що 03 березня 2019 року між ним та відповідачем, [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу № 25-01 транспортного засобу марки «Volkswagen Phaeton» 2003 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , об`єм двигуна - 4921, тобто між сторонами було досягнуто домовленостей щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, зокрема визначено предмет і ціну договору, з умовою подальшого посвідчення договору купівлі-продажу та переоформлення транспортного засобу, а тому між нами відбулося повне виконання умов угоди, що виразилося в передачі транспортного засобу. Однак, з моменту укладення угоди до цього часу, відповідач без поважних на те причин ухиляється від явки до нотаріуса для наступного посвідчення договору купівлі-продажу та переоформлення транспортного засобу, хоча жодних обмежень для цього не має. Позивач неодноразово телефонував до нього, через засоби поштового та мобільного зв`язку передавав повідомлення про виконання ним обов`язку щодо посвідчення договору, однак, відповідач перестав відповідати на його дзвінки та спілкуватися з ним, що свідчить про ухилення посвідчити правочин та переоформити транспортний засіб. В судове засідання позивач надав письмову заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явивився без поважної причини, про дату,час і місце слухання справи був належним чином повідомлений шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада». Суд, розглянувши письмове клопотання позивача , дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні 03 березня 2019 року між позивачем та відповідачем, [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу № 25-01 транспортного засобу марки «Volkswagen Phaeton» 2003 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , об`єм двигуна - 4921, про що свідчить оригінал розписки від 03.03.2019р. та укладений письмовий договір купівлі-продажу від 3.03.2019 року з актом прийому -передачі автомобіля (а.с.6-9). Позивач оплатив вартість придбаного автомобіля в сумі 7300 дол.США (а.с.8),про що свідчить розписка ,долучена до матеріалів справи. На даний час позивач бажає оформити право власності на даний автомобіль, з метою використання його для власних цілей та його подальшого використання, однак не може цього зробити, оскільки слід належним чином оформити придбаний автомобіль, на автомобіль відсутні дані про його реєстрацію та нотаріально посвідчене доручення. У відповідності до ст.316,317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном,на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.ст.386,387 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст.208 ч.3 ЦК України правочини, що укладаються між фізичними особами на суму, що є більше 20 неоподатковуваних мінімумів , повинні бути укладені в письмовій формі. Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України ,якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності до ст.209 ЦК України підписаний між позивачкою та відповідачем договір купівлі-продажу автомобіля підлягав нотаріальному посвідченню, однак такого нотаріального посвідчення не відбулось. У відповідності до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів, перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Як вбачається з матеріалів справи договір між позивачем та відповідачем був письмов посвідчений, однак спірний автомобіль не було знято з обліку ДАІ. У відповідності до ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; повинні бути укладені в письмовій формі. Такого договору не було укладено,більше того, позивачка в позовній заяві вказує,що було укладено саме усний договір по телефону. У відповідності до роз`яснення ВССУ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» , яке є обов`язковим для судів при вирішенні аналогічних справ, судами повинно бути перевірено і враховано та обставина, що в деяких випадках письмові угоди укладаються з метою уникнення відповідальності за кредитними та іншими борговими зобов`язаннями, а на підставі частини другої статті 220 ЦК України не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. У відповідності до правової позиції Верховного суду по справі №640/7052/16-ц від 15.02.2018р., видача розписки та довіреності на володіння, користування та розпорядження автомобілем без належного укладення договору купівлі-продажу не вважається укладеним договором та не є підставою для набуття права власності. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Аналіз нормст.ст. 244, 237, 655 ЦК України свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. У відповідності до ст.411 ч.5 ЦПК України в ред.2017 р. висновки суду касаційної інстанції є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Однак, в даному випадку суд вважає,що від правової позиції Верховного Суду слід відступити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, а також позиції позивача, викладеної в позовній заяві,та безпосередньо матеріалів справи та документів, долучених до справи, між сторонами було укладено письмово попередній договір купівлі-продажу від 3 березня 2019 року. Сторони зобов`язувались по даному договору в подальшому здійснити належне оформлення автомобіля з метою зняття з обліку автомобіля, та реєстрацію автомобіля на позивача. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач , підписавши письмовий договір купівлі-продажу та акт прийомки-передачі автомобіля, та отримавши від позивача кошти згідно розписки, ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу,що унеможливлює його належну перереєстрацію у відповідних авторизованих органах. Позивач довів суду обставину передбачену ч.2 ст.220 ЦК України, а саме те, що одна сторона ухилилась від виконання нотаріального посвідчення договору, і посилається на неї при викладені обставин справи. Так, суду представлено оригінали письмового договору, розписки про оплату вартості спірного автомобіля, письмових звернень, претензій від позивача до відповідача, надісланих належним чином з повідомленням про вручення, які свідчать про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору. Позивачем коректно наведено причини неможливості укладення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного автомобіля, надано докази ухилення відповідача від укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу автомобіля, між сторонами було укладено попередньо письмовий договір про придбання автомобіля, та відповідачем було написано розписку про отримання коштів від позивача. За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити. На підставі наведеного та ст.ст.208 ч.3, 220 , 316,317,319,321 ЦК України, пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», роз`яснення ВССУ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» , правової позиції Верховного Суду по справі №640/7052/16-ц від 15.02.2018р. , та

Outcome: approved