Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 29.05.2018 року, шляхом направлення поштою, який зареєстрований судом 04.06.2018 року обґрунтовуючи тим, що 07.02.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] було укладено кредитний договір №34/П/33/2007/840. За умовами даного кредитного договору відповідачу [PERSON] було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти в доларах США у розмірі 64 700 доларів США 00 центів із відсотковою ставкою 12.49% на рік строком до 05 лютого 2027 року. Відповідно до п.3.3.2 Договору щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 745 доларів США 00 центів. Відповідно до п.3.3.3 Договору позичальник вносить чергові мінімальні платежі, визначений у п.3.3.2 Кредитного договору щомісячно до 12 числа поточного місяця. Відповідно до п.2.1 Договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення Кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором штрафних санкцій, позичальник укладає з Банком договір іпотеки двокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно до п.2.4 Договору, банк укладає в день укладання цього Договору з [PERSON] договір поруки. Відповідно до п.1.1 Договору поруки від 07.02.2007 року поручитель - [PERSON] поручається перед кредитором за належне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору №34/П/33/2007/840. Відповідно до п.1.2 Поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі. Позичальник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Кредитора вимагати виконання зобов'язань повністю як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідно до п.1.3 Договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. Поручитель відповідає перед Банком за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Відповідно до п.8.5 Договору, договір набуває чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Відповідно до п.5.1 Договору у разі прострочення позичальником строку мінімального необхідного платежу по погашенню у п.п.3.3.3 цього Договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язання позичальника щодо повернення Кредиту, сплатити всі нараховані відсотки, комісій та можливих штрафних санкцій у строк за Договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасної сплати суми за кожен день прострочення. Відповідно до п.5.2 Договору у разі порушення позичальником вимог пунктів цього Договору, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми Кредиту за кожний випадок. 28.12.2010 року між Банком та [PERSON] підписано Додатковий договір №1 до Договору №34/П/33/2007/840 від 07.02.2007 року, за яким щомісячна сума мінімального необхідного платежу визначається Графіком. 21.05.2013 року між Банком та [PERSON] підписано Додатковий договір №2 до Договору №34/П/33/2007/840 від 07.02.2007 року, за яким сторони досягли згоди здійснити реструктуризацію заборгованості за вказаним Договором. За умовами реструктуризації заборгованості, викладених у Додатковому договорі, на період до повного виконання Позичальником боргових зобов'язань за кредитним договором та за умови належного їх виконання, для розрахунку процентів за користування Кредитом встановлюється фіксована стандартна процентна ставка у розмірі 12,49% річних. Відповідно до п.2.2 Додаткового договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов Кредитного договору або договорів забезпечення або умов цього Додаткового договору, сторони домовились, що банк, в порядку встановленому цим Додатковим договором, має право для розрахунку плати за користування кредитними коштами застосувати стандартну процентну ставку у розмірі 12,49% +4% річних. Відповідно до п.2.2.4 Додаткового договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за методом факт/360, тобто із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році. Відповідно до п.2.2.7 розмір щомісячних зобов'язань позичальника за Додатковим договором визначається Графіком платежів, який є невід'ємною частиною цього Додаткового договору. За умовами Додаткового договору сторони домовились встановити строк користування кредитними коштами до 05.02.2027 року (включно). Відповідно до п.11.1 Додаткового договору за умовами належного виконання позичальником умов Кредитного договору та цього Додаткового договору протягом 12 місяців з дати укладання цього Додаткового договору сторони домовились - скасувати пеню та штрафи, що була нарахована на момент укладання цього Додаткового договору в повному обсязі. Того ж дня, 21.05.2013 року, між Банком та поручителем [PERSON] укладено Додатковий Договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору поруки від 02 лютого 2007 року, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] зобов'язується перед кредитором за належне виконання відповідачем [PERSON] в повному обсязі грошових зобов'язань за Кредитним договором з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, які можуть мати місце у майбутньому. Станом на 19.03.2018 року за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 131 457 доларів США 40 центів, яка включає в себе: заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена) - 56 317,06 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків (у тому числі прострочена) - 50 943,76 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 16 996, 23 доларів США, штраф за порушення умов додаткової угоди - 6 777, 97 доларів США. Що за курсом Національного Банку України станом на 19.03.2018 року становить 3 464 416 гривень 42 копійки і включає в себе: заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена) - 1 484 174 грн. 73 коп., заборгованість по сплаті відсотків (у тому числі прострочена) - 1 342 567 грн. 27 коп., пеня за прострочення сплати кредиту - 447 917 грн. 12 коп., штраф за порушення умов додаткової угоди - 178 625 грн. 99 коп. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 від 05.06.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Надра» розпочалась процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №616 від 28.04.2016 року «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та делегування повноважень ліквідатора. Позивач просила в судовому порядку стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в стані припинення, заборгованість за договором №34/П/33/2007/840 від 07.02.2007 року в сумі 114 461 доларів США 17 центів, що в еквіваленті на гривні складає 3 016 499 гривень 30 копійок, що складає заборгованість за кредитом та заборгованість по сплаті відсотків та штрафу та пеню за прострочення сплати кредиту у сумі 447 917 грн. 12 коп. та судові витрати в розмірі 51 966 грн. 25 коп. 03.07.2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 12.09.2018 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 07.02.2007 року між банком та ним було укладено кредитний договір №34/П/33/2007/840. Відповідно до умов кредитного договору, Банк зобов'язався надати кредит у розмірі 64 700 доларів США терміном до 05.02.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49%. Згідно умов Договору він зобов'язувався повертати кредит шляхом здійснення щомісячних ануітетних платежів в розмірі 745 доларів США. Як вбачається з позовної заяви, він не виконував належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. 27.10.2014 року Банк звернувся до нього з вимогою достроково погасити заборгованість, відповідно до права, передбаченого про дострокове стягнення кредитної заборгованості. Банк повідомив його, що станом на 23.10.2014 року заборгованість становить 114 692 доларів США 49 центів, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 56 317 доларів США 06 центів, заборгованості по сплаті відсотків 16 715 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту 3 804 долари США 85 центів, реструктуризована пеня 5 248 доларів США 56 центів, штраф за порушення умов кредитного договору 32 602 долари США 66 центів. У вимозі йому було надано термін 7 банківських днів для виконання вимоги. Тобто, надіславши вимогу, Банк змінив термін виконання зобов'язань за кредитним договором, достроково вимагаючи погасити кредит до 11.11.2014 року. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. Із вимогою про дострокове погашення кредиту і всіх платежів, Банк звернувся до нього 27.10. 2014 року, а з позовною заявою до суду звернувся лише у травні 2018 року, тобто Банком пропущено строк позовної давності у три роки, тому просив відмовити ПАТ КБ «Надра» у стягненні з нього солідарно заборгованості за кредитним договором №34/П/33/2007/840 від 07.02.2007 року та додаткових угод до кредитного договору в повному обсязі. 12.09.2018 року відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що 07.02.2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №34/П/33/2007/840. Відповідно до умов кредитного договору, Банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 64 700 доларів США терміном до 05.02.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49% . Згідно умов Договору позичальник зобов'язувався повертати кредит шляхом здійснення щомісячних ануітетних платежів, який складає 745 доларів США. 07.02.2007 року між банком та нею, як поручителем, було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору, вона взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням позичальника, які виникають з умов кредитного договору. Договором поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед Кредитором та Кредитним Договором, Кредитор має право звернутися до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Як вбачається з позовної заяви, позичальник не виконував належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. 27.10.2014 року Банк звернувся до неї з вимогою достроково погасити заборгованість, відповідно до права, передбаченого про дострокове стягнення кредитної заборгованості. Банк повідомив її, що станом на 23.10.2014 року заборгованість позичальника становить 114 692 доларів США 49 центів. У вимозі їй було надано термін 7 банківських днів для виконання вимоги. Тобто, надіславши вимогу, Банк змінив термін виконання зобов'язань за кредитним договором, достроково вимагаючи погасити кредит до 11.11.2014 року. У разі зміни кредитором строку виконання основного зобов'язання передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Із вимогою про дострокове погашення кредиту і всіх платежів, Банк звернувся до неї 27.10.2014 року, а з позовною заявою до суду звернулися лише у травні 2018 року, тобто Банком пропущено шестимісячний строк, а поруку припинено. Із розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за тілом кредиту позичальник здійснив 07.04.2014 року, а за відсотками 18.04.2014 року. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняється, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може, тому просила відмовити ПАТ КБ «Надра» в задоволенні позову щодо стягнення з неї солідарно заборгованості за кредитним договором №34/П/33/2007/840 від 07.02.2007 року та додаткових угод до кредитного договору в повному обсязі. В судове засідання представник позивача Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О., не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала клопотання, в якому просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки су не повідомили. Представник відповідачів подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за відсутності відповідачів та їх представника, просила відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши наявні в справі матеріали, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 07.02.2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №34/П/33/2007/840, на підставі якого кредитор надав останньому кредит у сумі 64700 дол. США зі сплатою 12,49% річних. Кредит надано строком до 05.02.2027 року. Як вбачається з п.1.2 Кредитного договору (а.с.8) кредит наданий позичальнику на придбання нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, у разі прострочення Позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню визначених у п.п.3.3.3 цього Договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язання позичальника щодо повернення Кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.3.5 цього Договору. Позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасної сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п.5.2 Договору у разі порушення позичальником вимог пунктів 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього Договору, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми Кредиту за кожний випадок. Із заяви про видачу готівки №950 від 07.02.2007 року (а.с. 30) вбачається, що 07.02.2007 року [PERSON] отримав 64 700 доларів США, еквівалент у гривнях 326 735 гривень 00 копійок, видача коштів з позичкового рахунку на придбання житлової нерухомості згідно договору кредиту №34/П/33/2007/840 від 07.02.2007 року. 07.02.2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки (а.с.23-24) з якого вбачається, що [PERSON] зобов'язується відповідати перед банком за виконання [PERSON] своїх зобов'язань, що випливають із кредитного договору. Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до позичальника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Відповідно до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників /солідарних боржників/ кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. 21.05. 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» та [PERSON] укладено Додатковий договір про внесення змін до доповнень №2 до Кредитного договору №34/П/33/2007/840 від 07.02.2007 року (а.с.12-18) з якого вбачається, що сторони домовились та встановили, що з дня укладання та підписання сторонами цього Додаткового договору, Кредитний договір діє з урахуванням змін та доповнень, викладених в цьому Додатковому договорі та в частині, яка не суперечить останньому. За умовами реструктуризації заборгованості, викладених у Додатковому договорі, на період до повного виконання Позичальником боргових зобов'язань за кредитним договором та за умови належного їх виконання, для розрахунку процентів за користування Кредитом встановлюється фіксована стандартна процентна ставка у розмірі 12,49% річних. Відповідно до п.2.2 Додаткового договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов Кредитного договору або договорів забезпечення або умов цього Додаткового договору, сторонни домовильсь, що банк, в порядку встановленому цим Додатковим договором, має право для розрахунку плати за користування кредитними коштами застосувати стандартну процентну ставку у розмірі 12,49% +4% річних. Відповідно до п.2.2.4 Додаткового договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за методом факт/360, тобто із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році. Відповідно до п.2.2.7 розмір щомісячних зобов'язань позичальника за Додатковим договором визначається Графіком платежів, який є невід'ємною частиною цього Додаткового договору. За умовами Додаткового договору сторони домовились встановити строк користування кредитними коштами до 05 лютого 2027 року (включно). Відповідно до п.11.2 Додаткового договору за умовами належного виконання позичальником умов Кредитного договору та цього Додаткового договору протягом 12 місяців з дати укладання цього Додаткового договору сторони домовились - скасувати пеню та штрафи, що була нарахована на момент укладання цього Додаткового договору в повному обсязі. З графіка до додаткового договору про внесення змін та доповнень №2 до Кредитного договору №34/П/33/2007/840 від 07.02.2007 року (а.с.19-22) вбачається, що позичальнику встановлено щомісячна сума мінімально необхідного платежу в розмірі 745 доларів США. 21.05. 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» та [PERSON] було укладено Додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору поруки №б/н він 02.02.2007 року (а.с.25-29) з якого вбачається, що в зв'язку з проведенням реструктуризації заборгованості за Кредитним договором №34/П/33/2007/840 від 07.02.2007 року, виконання зобов'язань за яким забезпечується поручителем за Договором поруки №б/н від 07.02.2007 року, сторони досягли згоди внести зміни та доповнення до Договору поруки, який вступає в дію з моменту підписання його сторонами, шляхом викладення договору поруки в новій редакції, а саме: П.1.1 згідно з цим Договором Поручитель зобов'язується в порядку, передбаченому Кредитним договором №34/П/33/2007/840 від 07.02.2007 року відповідати перед Кредитором за належне виконання відповідачем [PERSON] в повному обсязі грошових зобов'язань за Кредитним договором з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, які можуть мати місце у майбутньому. Згідно із ст.ст. 525,526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розміру та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань, утворилась заборгованість, яка станом на 19.03.2018 року складає: 131 457 доларів США 40 центів, (еквівалент у гривні 3 464 416 грн. 42 коп.): сума заборгованості за тілом кредиту 56 317,06 дол. США (еквівалент у гривні 1 484 174,73 грн.), сума заборгованості за відсотками 50 943,76 дол. США (еквівалент у гривні 1 342 567,27 грн.), пеня за прострочення сплати кредиту - 16 996,23 дол. США (еквівалент у гривні 447 917,12 грн.), штраф за порушення умов додаткової угоди 6 777дол. США (еквівалент у гривні 178 625,99 грн.), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.38-40). Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як вбачається з Статуту Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» (а.с.48-51) Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» продовжує свою діяльність в результаті зміни найменування Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» та приведення його статуту у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» відповідно до наказу Тимчасового адміністратора №52 від 26.01.2011 року. Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» є правонаступником всіх прав та обов'язків Акціонерного комерційного банку «Надра», створеного відповідно до рішення засновників згідно установчого договору від 23.12.1993 року, який був реорганізований шляхом перетворення Комерційного банку «Надра» з товариства з обмеженою відповідальністю у відкрите акціонерне товариство, зареєстрованого Національним банком України 26.10.1993 року, реєстраційний №205. Банк є банком з іноземним капіталом. Як вбачається, з постанови від 04.06.2015 року (а.с.41) Правління Національного банку України розглянувши пропозицію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб постановили відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «КБ «Надра». На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 року №113 «Про початок ліквідації ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду ліквідації Стрюкову Ірину Олександрівну, що приступила до виконання повноважень Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію в ПАТ «КБ «Надра» з 05.06.2015 року, що підтверджується Наказом №428 від 05.06.2015 року «Про виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію (а.с.45). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. В своїх заявах відповідачі просили суд застосувати строки позовної давності щодо позовних вимог. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. В даному випадку сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Згідно п. 4.2.3 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник протягом 14 днів від дати отримання вимоги банку про надання додаткового забезпечення виконання зобов'язання, згідно з п. 4.2.2 цього договору, його не надасть, або запропоноване забезпечення не влаштує банк. Згідно п. 4.2.4 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення Кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п. 3.3.3 цього договору. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. В даному випадку, в зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати від позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 27.10.2014 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів, про що зазначили відповідачі у відзиві на позов, що підтверджується копією зазначеної вимоги банку до [PERSON] та до [PERSON] про дострокове виконання зобов'язань позичальника в повному обсязі протягом семи банківських днів з дати надіслання цього повідомлення погасити заборгованість в повному обсязі (а.с.73-74, 83-84). Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі №6-2251цс16 зазначено, що пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 р. № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. В свою чергу, 15 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 761/13715/13-ц, провадження № 61-11145св18 (ЄДРСРУ № 75970017) в черговий раз підтвердив позицію викладену у пунктах 91-93 Постанови [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Як вбачається з матеріалів справи останній платіж за тілом кредиту позичальник здійснив 07.04.2014 року, за відсотками 18.04.2014 року, Банк звернувся до боржника із вимогою про дострокове повернення кредитних коштів 27.10.2014 року, а з даним позовом звернувся 29.05.2018 року, тобто після спливу строку позовної давності. Згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. З копії договору поруки вбачається, що строк його дії відповідно до статті 252 ЦК України не встановлений, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 цього Кодексу, про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. У разі зміни кредитором строку виконання основного зобов'язання передбачений ч.4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за тілом кредиту позичальник здійснив 07.04.2014 року, за відсотками 18.04.2014 року, з вимогою про дострокове погашення кредиту і всіх платежів, Банк звернувся до поручителя 27.10.2014 року, а з позовною заявою до суду звернулися лише у травні 2018 року, тобто Банком пропущено шестимісячний строк, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України, а отже порука припинила свою дію. За наведених обставин підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотків та пені, як з боржника, так і з поручителя відсутні, тому суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів на користь позивача і судові витрати у справі.

Outcome: dismissed