Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду завдану в наслідок ДТП в розмірі 8685,57 грн., моральну шкоду в розмірі 12000 грн., витрати на послуги адвоката в розмірі 6000 грн., посилаючись на те, що він є власником автомобілю марки «Toyota Саmry» реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . 23.05.2019 року о 17-50 год. в м.Лозова на перехресті проспекту Перемоги, [PERSON] В [PERSON] , керував автомобілем марки «Hyundai Accent» реєстраційний номер. [NUMBER] перед початком руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Саmry» реєстраційний номер [NUMBER] під його керуванням. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який за порушення правил дорожнього руху був притягнутий до адміністративної відповідальності 12.06.2019 року, що підтверджується постановою Лозівського міськрайонного суду від 12.06.2019 року. Автомобіль отримав механічні пошкодження на суму 17868,03 грн., що підтверджується звітом №277/2019 дослідження спеціаліста-товарознавця від 11.07.2019 року. За дослідження спеціаліста-товарознавця він сплатив 1800 грн. Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило йому відшкодування в розмірі 10982,46 грн. Також зазначив, що крім матеріальних збитків, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні йому негативних наслідків в результаті ДТП як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків він відносить нервовий стрес, який він пережив під час наїзду транспортного засобу відповідача, оскільки в цей час знаходився за кермом свого автомобіля. Він дуже глибоко пережив завдання пошкоджень його транспортному засобу. Для відновлення нормального душевного стану йому потрібен був час. До того ж, відмова відповідача на його пропозицію добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів. Йому потрібен був час для поїздок в поліцію, до суду, звернення до оцінювача для визначення вартості поновлювальних робіт. Всі шість місяців він нервую з приводу поновлення його порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. Зважаючи на викладене, він її оцінюю у розмірі 12000 грн. Попередній розрахунок суми судових витрат, які він поніс, складає 6000 грн. на професійну правничу допомогу. Попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складає: усна консультація з вивченням документів та правовий аналіз правочину в сумі 1000 грн.; вивчення останніх рішень/судової практики з аналогічних спорів в сумі 3500 грн.; складання позовної заяви в сумі 1500 грн. Позивач [PERSON] та його представник-адвокат Авер`янов О.Ю. у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають, в разі неявки в судове засідання відповідача, просили винести заочне рішення. Відповідач [PERSON] 24.12.2019 року надав телефонограму про відкладення судового засідання 24.12.2019 року на іншу дату не раніше 30.12.2019 року, оскільки перебуває на роботі за межами України, в зв`язку з чим розгляд справи було неодноразово відкладено. Однак далі відповідач жодного разу у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду та відзив на позов, не надавав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п.8,9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено, що 23.05.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілю «Hyundai Accent» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілю «Toyota Саmry» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Власником автомобілю марки «Toyota Саmry» реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.29). Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.06.2019 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, та було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 23.05.2019 року сталася з вини відповідача [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.5). У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Toyota Саmry» реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за договором страхування від 12.10.2018 року зі строком дії до 12.10.2019 року (а.с.30). Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, має власник (ч.3 ст.386 ЦК) та/або особа, яка має речове право на чуже майно (ст.396 ЦК). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в пункті 4 роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Згідно із частинами 2,5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до Протоколу огляду транспортного засобу від 12.06.2019 року на автомобілі марки «Toyota Саmry» реєстраційний номер [NUMBER] були виявлені 6 видів пошкоджень (а.с.13). Згідно складеного звіту №277/2019 про оцінку автомобіля «Toyota Саmry» державний номер [NUMBER] від 11.07.2019 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Toyota Саmry» реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 23.05.2019 року, без урахування величини втрати товарної вартості складає 17868,03 грн. (а.с.8-12). Вартість за проведення автотоварознавчого дослідження становить 1800 грн., що підтверджується квитанцією №208103 від 11.07.2019 року про їх сплату, наданою позивачем (а.с.27). Частина матеріального збитку власникові автомобіля «Toyota Саmry» реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП від 23.05.2019 року в розмірі 10982,46 грн. була відшкодована [PERSON] , що підтверджується листом Департаменту внутрішнього страхування Моторне (транспортне) страхове бюро України №26730 від 21.08.2019 року (а.с.32). А тому, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, в розмірі 6885,57 грн., витрат на проведення дослідження згідно квитанції №208103 від 11.07.2019 року в розмірі 1800 грн., оскільки ДТП сталося з вини відповідача, дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Відповідач не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 12000 грн., то згідно до ч.1,2 п.3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Позивач зазначив, що йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у завданні йому негативних наслідків в результаті ДТП як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків він відносить нервовий стрес, який він пережив під час наїзду транспортного засобу відповідача, оскільки в цей час знаходився за кермом свого автомобіля. Він дуже глибоко пережив завдання пошкоджень його транспортному засобу. Для відновлення нормального душевного стану йому потрібен був час. До того ж, відмова відповідача на його пропозицію добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів. Йому потрібен був час для поїздок в поліцію, до суду, звернення до оцінювача для визначення вартості поновлювальних робіт. Всі шість місяців він нервую з приводу поновлення його порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. Зважаючи на викладене, позивач оцінюю її у розмірі 12000 грн. Згідно із п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд враховує, що позивачу, як власнику транспортного засобу, та безпосередньо як водію, який потрапив з вини відповідача [PERSON] у дорожньо-транспортну пригоду завдано моральної шкоди, пов`язаної з перенесенням стресової ситуації під час ДТП, з душевними стражданнями з приводу пошкодження автомобіля, з необхідністю поїздок в поліцію, до суду, звернення до оцінювача для визначення вартості поновлювальних робіт, що спричинило незручності у його житті та порушило нормальні життєві стосунки. Разом з\~тим,\~з урахуванням\~викладеного,\~виходячи з\~засад розумності,\~виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 12000 грн. є надто завищеним. Суд враховує що тяжких наслідків для позивача не настало, не відбулося значно суттєвих вимушених змін у його життєвих стосунках, а тому, суд приходить висновку, що за вказаних обставин відшкодування моральної шкоди в сумі 6000 грн. є достатнім, обґрунтованим та справедливим, і стягує зазначену суму на користь позивача з відповідача. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката, то суд виходить з наступного. На підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Верховний Суд виходить з того, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі №491/339/15-ц). Позивачем заявлена вимога про стягнення 6000 грн. витрат на послуги адвоката, але договору про надання правової допомоги та розрахунку таких витрат суду не надано. Наявний в матеріалах справи дублікат квитанції №50300915129454425280 від 05.11.2019 року про переказ [PERSON] грошових коштів сумі 6000 грн. на картку Приватбанку [PERSON] з призначенням платежу «оплата послуг», суд не бере до уваги, оскільки в даній квитанції відсутні будь-які відомості, що вказаний сума має відношення до витрат на правову допомогу по даній справі. Враховуючи те, що стороною позивача не надано доказів оплати витрат на правничу допомогу, суд не вбачає підстав для відшкодування судових витрат - витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. позивачу [PERSON] у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачений, оскільки останній являється особою з інвалідністю ІІ групи та відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» звільнений від його сплати. Згідно із ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 грн. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 768,40 грн. та не більше 9605 грн. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 768,40 грн. Тому суд, відповідно до ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне покласти судові витрати на відповідача, пропорційно задоволенню позовних вимог позивача в загальній сумі 1024,51 грн. з якої 768,40 грн. - вимоги немайнового характеру та 256,11 грн. - вимоги майнового характеру.

Outcome: partial