Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом (а.с.1), та просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями і дворовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що він, [PERSON] , був власником 48/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 30.06.2021 року йому виділено в натурі в окремий об`єкт належні йому 48/100 частин будинку та припинено право спільної часткової власності на виділене в натурі майно. Наказом Відділу містобудування та архітектури, будівництва, житлово-комунального господарства та державного архітектурно-будівельного контролю Болградської міської ради Одеської області його, позивача, виділеному в окрему частину будинку була присвоєна адреса: [ADDRESS] . Після отримання нової адреси він звернувся до державного реєстратора нерухомого майна з заявою про реєстрацію права власності на його будинок за новою адресою, але отримав Рішення про відмову у державній реєстрації у зв`язку з неподанням документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на вищезазначений будинок за новою адресою. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Ухвалою від 20.10.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 08.11.2021 року о 13:00 годині (а.с.17), про що повідомлено сторін по справі (а.с.19). В підготовче засідання 08.11.021 року: - позивач не прибув, сповіщений належним чином (а.с.18), однак подав заяву, якою підтримав свої позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Розгляд справи просив провести у його відсутність (а.с.20). - представник відповідача Болградської міської ради Одеської області до суду також не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений належним чином (а.с.19). На адресу суду спрямував заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність (а.с.21-22). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно з положеннями ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права. Судовим розглядом встановлено, що позивач є власником 24/50 (48/100) частин будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НА0031240, виданого 19.09.1997 року державним нотаріусом Болградської нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4016, та зареєстрованого в КП «Болградське МБТІ» 22.10.1997 року (а.с.6). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.04.2021 року № 252284302 відомості щодо нерухомості за адресою: [ADDRESS] - відсутні (а.с.10). 12 березня 2021 року позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] і [PERSON] замовлено та КП «Болградське БТІ» виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-9). Комунальне підприємство «Болградське бюро технічної інвентаризації» 15 березня 2021 року надало висновок № 04 «Щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна» згідно якого, враховуючи технічний стан, забезпечення необхідними системами інженерного обладнання, функціональне (цільове) використання та фактичну відокремленість - поділ виконати можливо (а.с.11). Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 30.06.2021 року [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , виділено в натурі в окремий об`єкт нерухомості 48/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] для присвоєння окремої поштової адреси, які складаються: з житлового будинку літ.«А» прим. № 1-10.1 кв.м., №2 -13.3 кв.м., № 3 - 18.4 кв.м., № 4 - 17.3 кв.м., № 5 - 16.1 кв.м., № 6 - 8.0 кв.м., № 7 - 13.3 кв.м., № 8 - 8.1 кв.м., № 9 -1.4 кв.м., № 10 - 4.1 кв.м., № 11 - 18.5 кв.м. Загальна площа - 128.6 кв.м., житлова - 51.8 кв.м. - гараж літ. «М», сарай літ. «Н.О», льох (погріб) літ. «Р», навіс літ. «Т»; - дворові споруди № 1, 9, 10. Припинено право спільної часткової власності [PERSON] на виділене в натурі майно у вигляді 48/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-8). Наказом Болградської міської ради Одеської області № 10 від 16.08.2021 року присвоєно об`єкту нерухомого майна - житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.9). 04 серпня 2021 року позивачем [PERSON] замовлено та КП «Болградське БТІ» виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-12). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Нікіта І.В., Болградською міською радою Одеської області від 29.09.2021 року № 60662345 було відмовлено у державній реєстрації права власності на приватний будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] в зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно (а.с.14). Відповідно до частин 4 та 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їхні правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Як роз`яснено у п.7постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їхні правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Таким чином, рішенням Болградського районного суду Одеської області (справа №497/596/2021) від 30.06.2021 року виділено в натурі в окремий об`єкт нерухомості 48/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] для присвоєння окремої поштової адреси; припинено право спільної часткової власності [PERSON] на виділене в натурі майно у вигляді 48/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-8), та наказом Болградської міської ради Одеської області від 16.08.2021 року присвоєно виділеному об`єкту нерухомого майна - житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.9), а відтак позовні вимоги позивача є обґрунтованими. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1, 3ст. 367 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час прийняття рішення) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 ЦК України передбачено один із способів такого захисту - визнання права. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. За умовами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивач маючи права як власник на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] - не може здійснити належним чином реєстрацію права власності. Відповідач в даному спорі не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, про що подав письмову заяву (а.с.21-22). У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Таким чином, суд прийшов до висновку, що будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] , тобто позивач є фактично власником цього майна, однак позбавлений права належним чином здійснити реєстрацію належного йому права власності на вказаний об`єкт нерухомості, а відтак вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved