Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просив суд: - тлумачити зміст заповіту, що в заповіті посвідченому 02.11.1989 секретарем Червоненської сільської ради народних депутатів Авраховою О.О. за реєстровим № 31 - [PERSON] заповідала все своє майно, з чого б воно не складалося на день її смерті, [PERSON] та [PERSON] без зазначення родинних зв`язків спадкодавця та спадкоємців; - визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку А-1 площею - 48,9 кв.м з господарчими будівлями та спорудами: літньої кухні Б площею 29.9 кв.м, погрібу В площею 8.0 кв.м, вбиральні Г, забору № 1, № 2, водоколонки І, замощення ІІ. В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що позивач народився [INFO] в с. Петриківка Криворізького району Дніпропетровської області. Згідно свідоцтва про народження його батьками записані: батько [PERSON] , мати - [PERSON] , але фактично батьки позивача шлюб ніколи у встановленому законом порядку не реєстрували. Дівоче прізвище матері позивача - « [PERSON] ». Це прізвище вона не змінювала до своєї смерті. У зв`язку з чим у свідоцтві про народження прізвище матері позивача записано « [PERSON] », останньому не відомо. [INFO] померла [PERSON] . Позивач проживав разом з нею та вів з нею спільне господарство до дня її смерті, проводив за нею догляд, здійснив її поховання. За життя, 02.11.1989 [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, з чого б воно не складалося на день її смерті, заповідала [PERSON] та [PERSON] . Саме по тим підставам, що у матері було прізвище « [PERSON] », а у позивача з братом [PERSON] в свідоцтвах про народження вказані прізвища матері, як « [PERSON] » та « [PERSON] », в заповіті [PERSON] не зазначала, що [PERSON] та [PERSON] являються її рідними дітьми. У встановлений законом строк [PERSON] та [PERSON] , звернулися до Шостої Криворізької державної нотаріальної контори: [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, а [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Таким чином, позивач у відповідності зі ст.ст. 1268, 1270 ЦК України прийняв спадщину після смерті [PERSON] , але постановою державного нотаріуса Шостої Криворізької державної нотаріальної контор Деркач Я.В. від 20.12.2018 позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, так як відсутні документи, які б підтверджували факт родинних відносин [PERSON] з [PERSON] . Позивач вважає, що відмова державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії не обґрунтована, так як [PERSON] в заповіті не вказувала, що писала заповіт дітям, в заповіті не зазначено, що [PERSON] та [PERSON] являються дітьми [PERSON] , що порушує право позивача на спадкове майно, у зв`язку із чим останній вимушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав клопотання в якому просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника Червоненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7), яка за життя, а саме 02.11.1989, склала заповіт, відповідно до якого остання, заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та все те, на що вона по закону мала право та що належало їй на день смерті заповіла [PERSON] та позивачу [PERSON] (а.с.9). 20.06.2006 позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (а.с.37), крім того, повторно 20.12.2018 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом, на що отримав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.12.2018 (а.с.58), відповідно до якої нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із тим, що відсутні документі, які б підтверджували факт родинних відносин померлої із заявником, а саме, що [PERSON] є рідним сином померлої. Відповідно до вимог ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Як видно зі змісту ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як видно з довідки Червоненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 25.01.2006 № 49 (а.с.8), [PERSON] , проживав разом з [PERSON] до дня її смерті - [INFO] , проводив за нею догляд і здійснив поховання в [ADDRESS] та вели спільне господарство. Відповідно до змісту заповіту, остання, заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та все те, на що вона по закону мала право та що належало їй на день смерті заповіла [PERSON] та [PERSON] (а.с.9), [PERSON] не зазначала в заповіті про те, що останні є її дітьми. Згідно із ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. З урахуванням вищенаведених вимог чинного законодавства, а також, враховуючи, що тлумачення змісту заповіту не повинно змінювати волі заповідача, суд дійшов висновку, що, в заповіті посвідченому 02.11.1989 секретарем Червоненської сільської ради народних депутатів Авраховою О.О. за реєстровим № 31 - [PERSON] заповідала все своє майно, з чого б воно не складалося на день її смерті, [PERSON] та [PERSON] без зазначення родинних зв`язків спадкодавця та спадкоємців. Що стосується позовних вимог в частині визнання права власності, суд вважає, що позивачу необхідно відмовити, так як, предметом спору є постанова державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, лише у зв`язку із відсутністю у спадкоємиця документів які б підтверджували факт родинних відносин між ним та померлою [PERSON] , тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання права власності є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню через відсутність спору про право. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: partial