Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 13316,67 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1600,0 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 05.11.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 6800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, у порушення зазначених умов договору відповідачка своїх зобовязань за кредитним договором не виконала, у звязку із чим утворилась заборгованість у розмірі 13316,67 грн., через що позивач змушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Представник позивача до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу слухати у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.39). Відповідачка у судове засідання не зявилася, але на адресу суду повернулися конверти з відміткою «Укрпошти» про те, що відповідачка за вказаною адресою не проживає (а.с.48-50). Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідачка була повідомлена про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Біляївським районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 05.11.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк » та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 6800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-7). Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором у повному обсязі. Однак відповідачка не виконала умов договору, у звязку із чим виникла заборгованість, яка станом на 28.02.2017 року складає 13316,67 грн., з них: -3379,12 грн. заборгованість за кредитом; -7327,23 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -1500,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 610,32 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № б/н від 16.12.2011 року (а.с.3-4). Пунктом 2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою» передбачено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі в разі не виконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. На підставі ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивача порушені, оскільки відповідачка не виконує взяті на себе зобов'язання, та підлягають судовому захисту.

Outcome: approved