Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 31.10.2014 року він отримав грошовий переказ у розмірі 140 000 російських рублів. 01.11.2014 року, у суботу він звернувся в касу ХФ ПАТ КБ «Приватбанк», щоб забрати переказ. Працівник банку повідомив йому, що у вихідні дні валютні операції заборонені та порадив звернутися з цим питанням в понеділок. Як вказує позивач, він вже отримував перекази. Для більш скорішого та зручного отримання коштів працівник банку порекомендував йому оформити «Картку для виплат», після чого він би зміг безперешкодно отримати кошти. [PERSON] погодився на ці умови і 09.10.2014 року отримав «Картку для виплат» за №51 68 7572 7706 1323 та також картку «Універсальну» за № 4149 4378 4250 4621. 03.11.2014 року він знову звернувся до працівників ПАТ КБ «Приватбанк», але йому повідомили, що в даний час банк не має таких коштів в російських рублях і потрібно робити замовлення на даний вид валюти до центральної філії ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач погодився з цим. 07.11.2014 року позивач з'явився до банку, де працівник банку порекомендував йому скористатися «Карткою для виплат», після чого він зможе отримати кошти. Того ж дня, за допомогою картки для виплат позивач отримав в касі банку 47 000 російських рублів. Стосовно залишку сум працівник банку повідомив, що в них діє ліміт по отриманню іноземної валюти, який полягає в тому, що фізична особа не може отримати іноземної валюти на суму, більшу, ніж еквівалентну 15 000 грн. Про дану заборону позивач чув вперше, оскільки до цього вже приймав грошові перекази. 11.11.2014 року він отримав у касі банку 46 000 російських рублів, а 12.11.2014 року він отримав 47 000 російських рублів. Позивач не згоден з таким типом виплат, оскільки в нього нещодавно народилася трійня і ці кошти необхідні були йому для немовлят. Також, як він вказує, в момент отримання негативної відповіді щодо отримання коштів, він переніс значний емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги. Для вирішення питання щодо отримання переказу позивач затратив значну кількість часу, та приклав значні зусилля для отримання коштів. У зв'язку з цим, просить стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. та витрати на юридичну допомогу у розмірі 400 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, вказавши, що моральна шкода заподіяна йому недостовірним та неповним наданням ХФ ПАТ КБ «Приватбанк» інформації щодо умов отримання належних йому коштів, не поясненнями обох відповідачів чому він не може отримати перераховані йому кошти. Моральна шкода полягає в тому, що більше тижня він не міг отримати переказ, витратив свій час. Розмір моральної шкоди, визначив виходячи із мінімального розміру відшкодування такої шкоди. Представник ХФ ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог стягувача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З матеріалів справи вбачається, що позивач має два картки: картку «Універсальна» [NUMBER] та карту «Карту для виплат» [NUMBER] ( а.с.6). Також, з матеріалів справи вбачається, що 31.10.2014 року на карту [NUMBER] було зараховано переказ у розмірі 140 000 рублів.( а.с. 13) 07.11.2014 року з вищевказаної картки було видано 47 000 рублі. 10.1.2014 року з картки було знято 46 000 та 11.11.2014 року з картки було знято 47 000 рублів. Після виконання цих операцій на рахунку картки залишилося 00.00 рублів. У своїй позовній заяві [PERSON] зазначає, що суд при задоволенні вимог стягувача одночасно вирішує питання про відшкодування моральної шкоди, але в судовому засіданні позивач зазначив про відсутність в нього будь-яких матеріальних вимог та те, що він просить стягнути моральну шкоду і витрати на правову допомогу. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, зміст якої було роз'яснено позивачу, на обґрунтування таких позовних вимог необхідно зазначати в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, зміст яких також було роз'яснено позивачу сторони зобов'язані надати докази, що підтверджують їх вимоги. Незважаючи на роз'яснення суду, відповідних доказів на підтвердження своїх позовних вимог відповідачем не надано. Додані до позову копії свідоцтв про народження [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та довідки Управління праці та соціального захисту населення Комсомольської районної у м. Херсоні ради лише підтверджують наявність у позивача дітей, наявність пільг багатодітної родини. Крім цього, судом за клопотанням представника відповідачів було досліджено Постанову Правління Національного Банку України №540 від 29.08.2014 року, згідно п. 9 якої, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу ( отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного Банку України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню витрачені позивачем кошти на правову допомогу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed