Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позивачем, що є правонаступником всіх прав та обов`язків Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» та відповідачем по справі була досягнута згода з усіх істотних умов і укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № 395382540433/295391525053 від 14.09.2016 року. З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачеві було присвоєно особовий рахунок [NUMBER] . Відповідно до умов Договору та Умов користування мережами мобільного зв`язку, що є невід`ємною частиною зазначеного договору, та згоду з якими підтверджено підписом відповідача, останній взяв на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі оператора, особисто перевіряти залишок авансового платежу та вносити відповідні платежі за послуги, отримані за договором. Згідно умов Договору, відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно оплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв`язку. За наявності авансу рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Позивач зазначив, що відповідач не виконав умови укладеного договору у зв`язку із чим виникла заборгованість по сплаті наданих послуг, тому на адресу відповідача 24.08.2017 року була надіслана претензія № С 295391525053/08 з проханням терміново сплатити суму заборгованості, яка станом на дату звернення 30.07.2019 року до суду становила 2 483, 57 гривень та виникла з 16.12.2016 року - дати виникнення прострочення по сплаті вартості за надані послуги, що підтверджується детальним розрахунком та виставленим рахунком Абоненту. Оскільки на тепершній час відповідачем сума заборгованості за вартість отриманих послуг не сплачена, позивач просив суд стягнути на його користь заборгованість по сплаті вартості за надані послуги по договору № 395382540433/295391525053 від 14.09.2016 року у сумі 2 483,57 гривень разом із судовими витратами. В судове засідання представник позивача не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши до суду разом з позовною заявою клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вислухав пояснення представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст.10 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року). Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року). Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що між сторонами по справі була досягнута згода з усіх істотних умов і укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № 395382540433/295391525053 від 14.09.2016 року згідно якого відповідачем замовлені послуги, а саме: мобільний інет, міжнародний роумінг, міжнародна лінія та надано тарифний пакет ULTRA. Дата підключення зазначено 14.09.2016 р. 24.08.2017 року на адресу відповідача була надіслана претензія № С 295391525053/08 з проханням терміново сплатити суму заборгованості, яка станом на дату звернення 30.07.2019 року до суду становила 2 483, 57 гривень та виникла з 16.12.2016 року - дати виникнення прострочення по сплаті вартості за надані послуги, що підтверджується детальним розрахунком та виставленим рахунком Абоненту (а.с.17). Відповідно до ст. 32 Закону України «Про телекомунікації» споживачі під час замовлення та або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: відмову від оплати телекомунікаційних послуг, яку вони не замовляли. Відповідно до п. 64 «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» (затверджених постановою кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. № 295) під час здійснення розрахунків оператор, провайдер не має права стягувати плату за послугу, яку споживач не замовляв. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про телекомунікації», споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За ст.ст. 1, 32, 37 ч.2 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж. Споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: 1) державний захист своїх прав; 5) вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; 6) безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли. Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст.39 Закону України «Про телекомунікації» оператори телекомунікацій зобов`язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві. Вимогами ч.1 та ч.9 ст.15 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року, надано ряд визначень, відповідно до яких: послуга з доступу до Інтернету - забезпечення можливості з`єднання кінцевого обладнання споживача з Інтернетом. Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором). Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо). Відповідно до п.14 Правил, надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених НКРЗІ; 2) їх оплати споживачем. Таким чином, право користуватися, передбаченими договором послугами, виникає лише у випадку їх замовлення. Оскільки в ході судового розгляду судом встановлено, що відповідно до договору про надання послуг мобільного зв`язку № 395382540433/295391525053 від 14.09.2016 року відповідачем було замовлено та отримано послуги у вигляді мобільного інету, міжнародного роумінгу, міжнародної лінії при наданні тарифного пакету ULTRA, вартістю 2 483,57 гривень, яка не була сплачена, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2 483,57 гривень заборгованость по сплаті вартості замовлених послуг разом із судовими витратами згідно вимог ст. 141 ЦПК України у сумі 1 921,00гривень.

Outcome: approved