Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної установі працівником. В позові вказував, що відповідач [PERSON] перебувала з Драбівською ЦРЛ у трудових відносинах згідно наказу № 14 від 06.04.1998 року працювала на посаді завідуючої дитячим відділенням. Будучи лікуючим лікарем неповнолітньої [PERSON], яка з 18.01.2012 року перебувала на денному стаціонарі в дитячому відділенні Драбівської ЦРЛ з діагнозом «бронхіальна астма 3-го ступеня», 23.01.2012 року, оглянувши хвору, лікар [PERSON] внаслідок неналежного виконання своїх професійних обовязків, в порушення «Протоколів діагностики та лікування алергічних хвороб у дітей», призначила їй інєкції медичних препаратів, які викликали у хворої анафілактичний шок, що стало причиною смерті неповнолітньої [PERSON] Вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 06.11.2014 року [PERSON] була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права займатися лікарською діяльністю на строк два роки. На підставі ст. 75 КК України, відповідач звільнена від основного покарання з іспитовим строком на два роки. З Драбівської ЦРЛ стягнута також заподіяна лікарем [PERSON] матеріальна шкода в розмірі 27593,00 грн. та моральна шкода в розмірі 100\~000,00 грн. на користь потерпілої [PERSON], яку було виплачено в повному обсязі 27.11.2015 року. Оскільки вказана шкода була заподіяна неправомірними діями [PERSON], за що вона притягнута до кримінальної відповідальності, а працівник несе відповідальність за свої дії перед установою, право регресної вимоги до останнього виникає з часу виплати підприємством сум третім особам, вважає за необхідне стягнути з відповідача у порядку регресу 127\~593,00 грн. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково на суму 50000 грн., пояснила суду, що вона понад 30 років пропрацювала лікарем, добросовісно здійснювала свої обовязки, наразі вона потребує постійного лікування через хвороби, не працює, перебуває на пенсіє, розмір пенсії отримує незначний, тому не в змозі виплатити всю суму позивачу. Крім того, відповідач та її представник пояснили суду, що шкода була завдана не позивачу, а державі в особі Драбівської районної ради, якою були виділені цільові кошти позивачу на виплату потерпілій відшкодування по вироку суду, тому з огляду на це підстав для задоволення позову не має. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників провадження, суд дійшов до наступного. З копії вироку Драбівського районного суду Черкаської області від 06.11.2014 року вбачається, що відповідач по справі з 06.04.1998 року відповідно до наказу № 14 працювала на посаді завідуючої дитячим відділенням Драбівської ЦРЛ і була лікуючим лікарем неповнолітньої [PERSON], яка з 18.01.2012 року перебувала на денному стаціонарі в дитячому відділенні Драбівської ЦРЛ. 23.01.2012 року, оглянувши [PERSON], [PERSON] внаслідок неналежного виконання своїх професійних обовязків, недбалого та несумлінного ставлення до них призначила їй інєкції медичних препаратів, про що зробила відповідний запис у листку лікарських призначень. В цей день близько 14:15 години [PERSON] померла в приміщенні Драбівської ЦРЛ. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 514/12 від 13.02.2013 року, причиною смерті став анафілактичний шок, який виник внаслідок ведення медичних препаратів. [PERSON] визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 ККУ. Даним вироком суду з Драбівської ЦРЛ на користь потерпілої [PERSON] стягнуто 27\~593,00 грн. матеріальної шкоди і 100\~000 грн. моральної шкоди, завданих злочином. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 28.04.2015 року даний вирок суду в частині стягнення з Драбівської ЦРЛ матеріальної і моральної шкоди залишено без змін, що підтверджується її копією. Згідно копій платіжних доручень № 1078 від 26.11.2015 року і № 1100 від 26.11.2015 року, Драбівська ЦРЛ виплатила [PERSON] 27\~593,00 грн. матеріальної шкоди і 100\~000,00 грн. моральної шкоди. Ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 134 Кодексу законів про працю України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відтак, відповідно до вищевикладених обставин, які підтверджені належними і допустимим доказами, на відповідача покладено обовязок відшкодувати шкоду, яку він завдав позивачу внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Суд, вважає помилковою позицію відповідача та її представника, що позивачу не було завдано шкоди виходячи з наступного. Саме позивачем було здійснено з власних рахунків відшкодування коштів потерпілій від злочину за шкоду завдану своїм працівником. Питання яким чином були отримані кошти позивачем на свій рахунок не має значення для вирішення спору. Отримання коштів позивачем на покриття своїх зобовязань врегульовано бюджетним законодавством, а тому особливості фінансування районною радою бюджетної установи не можуть бути підставою для позбавлення права позивача на регресний позов. Ст.137 Кодексу законів про працю України визначені особливості, які підлягають врахуванню при визначенні розміру відшкодування. Так, частиною 2 даної статті, передбачено, що суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. З копії вироку, яким відповідача було засуджено вбачається, що скоєний нею злочин не має корисної мети. З довідки Управління пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області від 07.11.2016 року № 4625/02 вбачається, що відповідач перебуває на обліку як пенсіонер за вислугу років та одержує пенсію у розмірі 1927 грн. 32 коп. Крім того, відповідач, має ряд хронічних захворювань, які потребують постійного лікування, що підтверджується довідкою КЗ «Драбівський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 07.11.2016 № 218. До складу її сімї входять двоє повнолітніх дітей та чоловік (довідка Драбівської селищної ради від 07.11.2016 року). Відтак, суд вважає, що відповідач [PERSON] має незадовільний майновий стан, що обумовлений незначним розміром отримуваної нею пенсії та необхідністю здійснення постійних витрати на власне лікування. Тому враховуючи це суд вважає можливим застосувати вимоги ч.2 ст.137 КЗпП України та зменшити [PERSON] розмір відшкодування завданої нею шкоди. Виходячи з обставин справи та майнового стану відповідача, суд вважає можливим стягнути з неї на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 50000 грн. 00 коп. Правильність застосування норми ч.2 ст.137 КЗпП України підтверджується також ухвалою Верховного Суду України від 19.12.2007 року по справі № 6-9223св07. Судові витрати, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial