Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.10.2013 року, відповідач 17.10.2013 року отримала кредит у розмірі 7100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2016 року має заборгованість - 60002,85 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 7095,35 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 46574,03 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3000,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2833,47 грн.. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 60002,85 грн. за кредитним договором б/н від 17.10.2013 року та судові витрати у розмірі 1378 грн.. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача просить винести заочне рішення на підставі наявних доказів та розглянути справу без участі їх представника (а.с. 41, 65). Крім того, представник позивача надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідач був вільний як у виборі фінансових установ для отримання кредиту так і виборі форми кредитування. Відповідач укладаючи договір підтвердив згоду зі всіма умовами договору та вважала їх справедливими по відношенню до себе. Заборгованість за пенею та заборгованість за штрафами є значно меншою, ніж заборгованість за тілом кредиту, тобто твердження відповідача, що штрафні санкції є непомірно великими не відповідають фактичним обставинам справи. Також, повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу були направлені та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило. Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. Застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені, як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Крім того, вважає не можливим застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки відповідач не надав суду важкого фінансового становища з моменту першого порушення умов кредитного договору, а саме прострочення сплати кредиту. Також, відповідач не надав доказів, що саме поведінка банку унеможливила виконання ним своїх зобов'язань, що призвело до збільшення обсягу загальної заборгованості за кредитним договором. Щодо посилання відповідача щодо строку позовної давності, то картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, отже, строк перевипущеної карти до останнього дня 07.2017 року, а тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 31.07.2017 року, а позивач звернувся до суду з позовом 11.11.2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. В зв'язку з чим, просить позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі (а.с. 107-113). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає частково, просить розглянути справу без її участі та застосувати викладені обставини в заяві про перегляд заочного рішення п.п. 3-6 (а.с. 102). В заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначає, що вона не згодна з рішенням суду, оскільки відповідно до ст. 256 ЦК України до неустойки (штрафу та пені) не застосована позовна давність в один рік. Також, позивач в позовній заяві вказує, що у неї виникла заборгованість зі сплати процентів в розмірі 46574,03 грн., вказана заборгованість зі сплати процентів розрахована виходячи зі збільшеної процентної ставки за кредитним договором, що суперечить ч.ч. 1,3 ст. 1056-1 ЦПК України. Сума заборгованості по процентам за користування кредитом, перевищує збитки та неспівмірна із розміром основного боргу, просить застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки в неї важке матеріальне становище, помер її чоловік. В зв'язку з чим, просить застосувати спеціальну позовну давність по стягненню заборгованості за пенею та комісією в один рік; зменшити розмір збитків, тобто заборгованість по процентам за користування кредитом з 46574,03 грн. на 7299,87 грн.; відмовити в задоволенні стягнення з неї штрафів, відповідно до ст. 549 ЦК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.10.2013 року між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON], відповідач отримала кредит у розмірі 7100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8-34). Згідно з довідкою адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 08.12.2016 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 45). Відповідно до умов укладеного кредитного договору, договір складається з анкети-заяви позичальника, довідки про умови кредитування, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою (а.с. 8-34). ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. До договору кредиту згідно ст. 1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У відповідності до п. 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг, при порушення клієнтом строку платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому цим договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (а.с. 20). Пунктом 1.1.5.21 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що якщо в інших розділах не встановлено іншого, при непогашенні кредиту в строк, встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, заборгованість в частині своєчасного непогашення суми кредиту рахується простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої проводиться у відповідності з розміром, встановленим в заяві про приєднання до договору для відсотків, з дня виникнення простроченої заборгованості. В разі непогашення вказаного простроченого зобов'язання протягом 30 календарних днів всі платежі, які сплачуються після зазначеної дати є пенею, крім платежів, спрямованих з урахуванням встановленої договором черговості на погашення тіла кредиту. В період нарахування пені на всю суму заборгованості по кредитному договору відсотки не нараховуються (а.с. 20). Згідно п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк (а.с. 22). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов кредитного договору, відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с. 29). Згідно з ст.ст. 526-527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 31.10.2016 року має заборгованість - 60002,85 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 7095,35 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 46574,03 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3000,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2833,47 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 7). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента. При вирішенні питання щодо застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, строк позовної давності що стосується вимог банка про повернення кредиту, сплаті відсотків за використання кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку становить 50 років (а.с. 24). Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що Умови та правила про надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31, в якому встановлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг не підписані особисто позичальником, а тому істотна умова кредитного договору як строк позовної давності терміном 50 років не вважається такою, яка погоджена між сторонами договору. Крім того, в анкеті-заяві, підписаній позичальником також відсутня домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності. З розрахунку заборгованості станом на 31.10.2016 року, видно, що відповідач останній раз погашала заборгованість по процентам 02.04.2014 року, позов до суду пред'явлений 11.11.2016 року, а тому суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності в один рік щодо заборгованості за пенею (комісією) та стягує з відповідача на користь позивача ((3000 грн. - 1800 грн.) +100 грн./3)) =1233 грн. (а.с. 7). Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд приходить до наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 (а.с. 20-21), передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 20, 30, 33) передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. З аналізу статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. В зв'язку з чим, суд вважає за необхідним, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми штрафів (фіксованої частини та процентної складової) відмовити, оскільки це суперечить нормам ст. 61 Конституції України. Доводи представника позивача з приводу того, що пеня і штраф є формами неустойки, та різновидом штрафних санкцій, та те, що позивачем не порушено строк позовної давності, суд не може взяти до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та нормами чинного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Доводи відповідача щодо зменшення розміру заборгованості по процентам за користування кредитом з 46574,03 грн. до 7299,87 грн. відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, не знайшли свого підтвердження, оскільки нормами даної статті передбачено зменшення розміру неустойки, а не заборгованості по процентам. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 1260,86 грн. на користь позивача.

Outcome: partial