Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернувся до суду з названою позовною заявою, та просить поставити рішенням яким стягнути\~ солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № БО -1/0547/08/463 від 15 лютого 2008 року у розмірі 77 255.55 гривен, а також судові витрати по справі (а.с.2-3). \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що\~ 15 лютого 2008 року між Кредитною спілкою «Перше Кредитне Товариство» та [PERSON] укладено кредитний договір № БО -1/0547/08/463, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 5 000 (п'ять тисяч) гривен, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 66 % річних, строком на 365\~ календарних днів у році,\~а відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит і виконати свої обов'язки в повному обсязі, на умовах та в строки, визначені цим договором. \~ \~ \~ \~ В якості забезпечення своєчасного виконання зобов'язань по кредитному договору № БО -1/0547/08/463 від 15 лютого 2008 року між Кредитною спілкою «Перше Кредитне Товариство» та відповідачем [PERSON], укладено договір поруки № БО -1/0547/08/463 від 15 лютого 2008 року, згідно розділу 1 якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за повне\~\~та своєчасне виконання [PERSON]П, всіх зобов'язань передбачених умовами кредитного договору\~\~ №БО -1/0547/08/463 від 15 лютого 2008 року. \~ \~ \~ \~ \~ Позивач, згідно передбачених умов кредитного договору, повністю виконав взяті на себе зобов'язання надавши [PERSON] через касу відділення Кредитної спілки ««Перше Кредитне Товариство» № 1 м. Одеса кредитні кошти у розмірі 5\~000.00 гривен. \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] отримавши кредитні кошти, умови кредитного договору № БО -1/0547/08/463 від 15 лютого 2008 року щодо погашення щомісячно частини\~\~кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, згідно графіку повернення кредиту, не виконував, у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 77 255.55 гривен, яка до теперішнього часу не сплачена, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. \~ \~ \~ \~ Позивач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином (а.с.19, 26). Надіслав до суду заяву, про розгляд справи у відсутність представника, а також надав згоду на розгляд справи в заочному порядку, та наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с.22, 29). \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.20, 27). \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] повідомлялася за адресою свого постійного місця реєстрації: вул. Мічурина, № 163, с. Криничне, Болградський район, Одеська область (а.с.15 ). Однак поштове повідомлення на 24.06.2016 року повернулося до суду з відміткою, що адресат відмовився від одержання (а.с.21). Поштове повідомлення на 18.07.2016 року отримано своєчасно (а.с.28). Відповідачі до суду не надали будь-яких заяв, пояснень, заперечень на спростування доводів, викладених в позовній заяві. \~ \~ \~ Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової\~ системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача\~ суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.29). \~ \~ \~ \~ Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. \~ \~\~ Згідно частиною 1\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2\~статті 1050 ЦК України\~визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що в лютому 2008 року відповідач [PERSON] звернувся із заявою до КС «Перше кредитне товариство» про прийняття його в члени кредитної спілки (а.с.33). У подальшому, відповідач подав заяву до КС «Перше кредитне товариство» про видачу йому кредитних коштів в розмірі 5\~000 гривен (а.с.32), яка була розглянута кредитною спілкою та задоволена. \~ \~ \~ \~15 лютого 2008 року між Кредитною спілкою «Перше Кредитне Товариство» та [PERSON], укладено кредитний договір № БО -1/0547/08/463, відповідно до умов якого кредитор на умовах забезпеченості, строковості, повернення та платності надав позичальнику грошові кошти в сумі 5\~000.00 (п'ять тисяч) гривен, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,181 % річних, строком на 365 календарних днів у році,\~\~а відповідач [PERSON], зобов'язався повернути кредит\~ і виконати свої обов'язки в повному обсязі, на умовах та в строки, визначені цим договором\~\~(а.с.4-5). Згідно видаткового касового ордеру від 15.02.2008 року № 627, відповідачу видані були кошти в розмірі 5\~000 гривен (а.с.31). \~ \~ \~ \~ Відповідно до п. 3.3. вищезазначеного кредитного договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься у розмірі та в строки згідно Додатку № 1 до цього Договору. \~ \~ \~ \~ Додатком до кредитного договору є графік повернення кредиту та слати відсотків, який був складений, затверджений та виданий відповідачу [PERSON], відразу ж після укладення договору (а.с.5). \~ \~ \~ \~\~В якості забезпечення своєчасного виконання зобов'язань по кредитному договору № БО -1/0547/08/463 від\~ 15 лютого 2008 року між Кредитною спілкою «Перше Кредитне Товариство» та відповідачем [PERSON], укладено договір поруки № БО -1/0547/08/463 від 15 лютого 2008 року, згідно п.1 якого поручитель зобовязується відповідати перед кредитором за виконання боржником всіх його зобовязань за кредитним договором №БО-1/0547/08/463 від 15 лютого 2008 року з додатками до нього, укладеного між кредитодавцем і боржником, у випадку неналежного виконання останнім цих зобовязань. При ознайомленні із зобовязаннями боржника і згоді прийняти на себе відповідальність за виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором, поручитель підписує кредитний договір. У випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, поручитель зобовязується нести відповідальність перед кредитором за зобовязаннями боржника у повному обсязі (п.2.1). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою; боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а відповідно до ч. 2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, а тому борг підлягає стягненню солідарно з відповідачів. Враховуючи викладене, відповідачка [PERSON], яка забезпечила порукою виконання зобовязання по поверненню кредиту відповідачем [PERSON] повинна нести перед позивачем солідарну відповідальність за невиконання вказаного зобовязання, а тому вимоги позивача щодо їх солідарної відповідальності являються обґрунтованими. Згідно п.3.2 договору поруки договір припиняє свою дію тільки у випадку повного виконання зобовязання, забезпеченого порукою (а.с.9). Кредитний договір діє з моменту його підписання сторонами до моменту виконання всіх зобовязань позичальника за цим договором перед кредитодавцем (п.10.1) (а.с.4). Станом на час розгляду справи, погашення заборгованості за кредитним договором, а ні позичальником, а ні поручителем - не здійснено. Втім, відповідач [PERSON] умови\~\~кредитного договору № БО -1/0547/08/463 від 15 лютого 2008 року щодо повернення щомісячно частини кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами,\~\~згідно графіку повернення кредиту, не виконав, у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку\~\~становить\~ 77255 гривен (а.с.6), із яких: заборгованість по кредиту 5 000.00 гривен; заборгованість по відсоткам 27 322.15 гривен; заборгованість по пені за прострочення платежів - 44 933.49 гривен (а.с.6). Таким чином, відповідачем [PERSON] порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Стороною позивача наданий розрахунок заборгованості по кредитному договору (а.с.6). Вимогам ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. Умовами договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом або несвоєчасним поверненням суми кредиту повністю або відповідної його частини, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1 (одного) процента від суми непогашеної частини кредиту за кожний день прострочення платежів (п.п.9.4.). У випадку прострочення позичальником, незалежно від причини прострочення, строку сплати нарахованих процентів за користування кредитом або повернення частини або всієї суми кредиту більш, ніж на 1 (один) місяць з моменту настання дати сплати відповідно до п.п.2.1, п.п.4.4. і Додатка № 1, позичальник зобовязаний негайно сплатити всю суму заборгованості, нараховані проценти і пеню, повернути кредитодавцю всю суму кредиту.При невиконанні позичальником цієї вимоги кредитодавець має право задовольнити всі вимоги, що випливають із цього Договору відповідно до умов Договору застав та договору поруки й чинного законодавства (п.9.5.) За викладених обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством, та умовах договору. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. За таких обставин, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту), відсотків підлягає задоволенню як доведений, обґрунтований та оскільки він базується на підставах, визначених діючим законодавством. Однак, вимога, щодо стягнення пені, на думку суду, підлягає задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. В силу ч. 3 ст. 551 вказаного Кодексу, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того, згідно п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання санкція у вигляді неустойки (пені) спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У відповідності до п.3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013 «У справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», з приводу значного перевищення розміру неустойки над розміром основного боргу за кредитом, було зазначене наступне: Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті З, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп 2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами Проаналізувавши складові розрахунку заборгованості та враховуючи ті обставини, що позивачем нарахована пеня у розмірі 44\~933.40 гривен, що значно перевищує розмір збитків, а саме суму кредиту, тому у відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України та виходячи із засад справедливості та розумності, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до розміру збитків, тобто до 5 000.00 гривен. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно 37\~322.15 гривен (тридцять сім тисяч триста двадцять дві гривні пятнадцять копійок) у тому числі: - 5\~000.00 гривен залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов'язання); - 27\~322.15 гривен заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 5\~000.00 гривен заборгованість по пені за прострочення платежів; Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Положеннями статті 4 ч.2 п.1 п.п.1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору встановлюється в розмірі 1.5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 1 378.00 гривен. \~ \~ \~ \~ Разом з цим, ст.ст.79, 88 ЦПК України не передбачено стягнення судового збору у солідарному порядку. \~ \~ \~ \~Солідарний звязок - це матеріально правова категорія (ст.541 ЦК України), а не процесуальна. \~ \~ \~ \~ Таким чином, на виконання вимог\~ ст.88 ЦПК України розподіл судових витрат, в тому числі судового збору, здійснюється у дольовому порядку по 689.00 гривен з кожного: (1\~378.00 : 2). \~ \~ \~ \~ За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню також частково. \~ \~ \~ \~ На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial