Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що 05.01.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №17, про повернення лізингоодержувачем - [PERSON] на користь лізингодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» об`єкта фінансового лізингу - транспортний засіб марки: Volkswagen, модель: Polo, колір: червоний, тип: Фургон-С, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 174 135,29 гривень, що був переданий у користування на підставі Договору про фінансовий лізинг №00009249 від 20 грудня 2013 року, та підлягає поверненню за невиплачені лізингові платежі станом на 16 серпня 2017 року. 17.01.2018 постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. відкрито виконавче провадження №55566850 з примусового виконання виконавчого напису №17, виданого 05.01.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. 17.01.2018 постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. про розшук майна боржника у виконавчому провадженні №55566850 оголошено в розшук вказаного майна, що належить ТОВ «Порше Лізинг Україна». Позивач зазначає, що відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2020 у справі №199/8776/17, було стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь [PERSON] грошові кошти сплачені на виконання умов договору про фінансовий лізинг №00009249 від 20 грудня 2013 року в розмірі 425969,44 грн. Зобов`язано [PERSON] повернути ТОВ «Порше Лізинг Україна» об`єкт лізингу: транспортний засіб типу VW Polo As 1.4 Benzin, 2013 року виробництва, шасі № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] . Позивач наголошує, що спірним виконавчим написом порушуються його права, адже заборгованість на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною, а напис вчинено нотаріусом на основі договору фінансового лізингу, який є юридично нікчемним в цілому і не створює будь-яких правових наслідків для його сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача проти позову заперечував, підтримуючи письмовий відзив на позов, зазначивши, що в даному випадку йдеться про безспірність іншої відповідальності боржника, а саме про безспірне повернення предмету лізингу, що у свою чергу є наслідком існування заборгованості за грошовими зобов`язаннями боржника по договору фінансового лізингу та її несплати більше 30 днів. Зауважує, що на день вчинення виконавчого напису [PERSON] мав заборгованість зі сплати лізингових платежів за серпень, вересень, жовтень, листопад 2017 року в загальному розмірі 46618,14 грн., та заборгованість зі штрафних санкцій в розмірі 2196,35 грн. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір про фінансовий лізинг №00009249, відповідно до умов якого лізингодавець зобов`язався передати у розпорядження лізингоодержувача об`єкт лізингу: транспортний засіб типу VW Polo As 1.4 Benzin, 2013 року виробництва, шасі № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , а лізингоодержувач зобов`язався у строк 60 місяців сплатити лізингові платежі відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, придбати зазначений автомобіль за купівельною ціною визначеною лізингодавцем. Договором про фінансовий лізинг №00009249 від 20.12.2013 вартість об`єкта лізингу визначена в розмірі, що становить еквівалент у гривні 20 965,00 доларів США. 27 грудня 2013 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав [PERSON] транспортний засіб згідно з актом-прийому передачі. На виконання умов договору про фінансовий лізинг №00009249 від 20.12.2013, [PERSON] було сплачено на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» в рахунок оплати лізингових платежів суму в розмірі 425969,44 грн. 05.01.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №17, про повернення лізингоодержувачем - [PERSON] на користь лізингодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» об`єкта фінансового лізингу - транспортний засіб марки: Volkswagen, модель: Polo, колір: червоний, тип: Фургон-С, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 174 135,29 гривень, що був переданий у користування на підставі Договору про фінансовий лізинг №00009249 від 20 грудня 2013 року, та підлягає поверненню за невиплачені лізингові платежі станом на 16 серпня 2017 року. 17.01.2018 постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. відкрито виконавче провадження №55566850 з примусового виконання виконавчого напису №17, виданого 05.01.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. 17.01.2018 постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. про розшук майна боржника у виконавчому провадженні №55566850 оголошено в розшук вказаного майна, що належить ТОВ «Порше Лізинг Україна». За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» ). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 11 72, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Статтями 87-88 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на момент вчинення спірного виконавчого напису від 05.01.2018, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як передбачено пунктом 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, одержання виконавчого напису про повернення об`єкта лізину можливе на підставі договорів лізингу, що передбачають у безспірному порядку повернення об`єкта лізингу. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал договору лізингу; б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п. 3 ч. 1 ст. З Закону України «Про виконавче провадження»). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 по справі №320/8269/15-ц (провадження №14-83цс18) вказала, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №6-887цс17). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувана, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року №6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц та відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених постановах від 27.03.2019 по справі №137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі №916/3006/17 з подібних правовідносин. Спірний виконавчий напис від 05.01.2018, зареєстрований в реєстрі за №17, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. на основі договору про фінансовий лізинг №00009249 від 20.12.2013, укладеного між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] . Разом з цим, постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2020 у справі №199/8776/17 встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Порше Лізинг України» договір фінансового лізингу №00009249 від 20.12.2013 укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, як того вимагають наведені норми матеріального права, тому відповідно до вимог частини першої статті 220 ЦК України цей договір є нікчемним в цілому і не створює правових наслідків для сторін, визначених його умовами. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Зазначений договір є юридично нікчемним в цілому в силу порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань. Даною постановою стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь [PERSON] грошові кошти сплачені на виконання умов договору про фінансовий лізинг №00009249 від 20 грудня 2013 року в розмірі 425969,44 грн. Зобов`язано [PERSON] повернути ТОВ «Порше Лізинг Україна» об`єкт лізингу: транспортний засіб типу VW Polo As 1.4 Benzin, 2013 року виробництва, шасі № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] . В силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. В силу ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Оскільки договір про фінансовий лізинг №00009249 від 20.12.2013 на підставі якого було вчинено спірний виконавчий напис від 05.01.2018 є юридично нікчемним в цілому і не створює правових наслідків для сторін, визначених його умовами, то на момент вчинення виконавчого напису у стягувача, ТОВ «Порше Лізинг Україна», було відсутнє право на звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про повернення об`єкта лізину. Враховуючи, що виконавчий напис від 05.01.2018 вчинений на основі нікчемного договору про фінансовий лізинг №00009249 від 20.12.2013, який є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін будь-яких зобов`язань, дані обставини є підставою для визнання виконавчого напису від 05.01.2018 таким, що не підлягає виконанню. Як вбачається з матеріалів справи, а саме копій документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису, ТОВ «Порше Лізинг Україна» не надав приватному нотаріусу необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача, а тому посилання позивача знайшли своє законне обґрунтування та є такими, що підлягають задоволенню в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь [PERSON] судові витрати по справі, що складаються з судового збору, в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок. Що стосується вимог позивача про стягнення понесених витрат на правничу допомогу, суд вважає що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до договору про надання правової допомоги № 6 від 23.12.2019 року, вартість послуг з надання правової допомоги [PERSON] становить 1000 грн./год. за представництво інтересів в суді першої інстанції. Однак доказів вартості та витраченого часу виконаних робіт не надано, позивачем доказів сплати коштів на правничу допомогу також не надано, таким чином відсутність розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Outcome: approved