Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він з відповідачем з 20.12.1986 року перебуває в зареєстрованому шлюбі. На даний час шлюб між сторонами не розірваний, однак позивач зазначає, що з вересня 2013 року між ними припинені шлюбні відносини та він був зміщений залишити спільне житло. За час спільного проживання в шлюбі з відповідачем за сімейні кошти придбано квартиру [ADDRESS]. Позивач вважає, що відповідно до чинного законодавства вказане майно є спільним майном подружжя, а тому позивач має право на 12 частину спільно придбаного майна. Згоди щодо добровільного поділу майна сторони не досягли. В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, в заяві в редакції від 13.01.2014 року позивач зазначає, що з часу реєстрації шлюбу сторони проживали в квартирі [ADDRESS]. Позивач приймав участь у сплаті пайових внесків за вказане житлове приміщення. Проживаючи в вказаній квартирі за спільні кошти подружжя в ній був проведений капітальний ремонт, внаслідок якого вартість квартири значно збільшилась. Також за спільні кошти подружжя була придбана побутова техніка. На підставі викладеного позивач просить визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за позивачем та відповідачем право власності на вказану квартиру по 12 частині кожному, визнати капіталовкладення в ремонт квартирі [ADDRESS] на загальну суму 41000 грн, стягнувши грошову компенсацію 12 частини вказаних коштів в сумі 20500 грн. з відповідача, визнати спільною сумісною власністю подружжя придбану побутову техніку на загальну суму 30000 грн., визнати за [PERSON] та виділити йому у користування холодильник LG, холодильник «Арістон», телевізор «відео 7» . В свою чергу відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю дружини, посилаючись на те. що спірна квартира не була придбана за спільні кошти подружжя, а придбана за кошти , які їй передала її донька [PERSON] Зазначає, що відповідач [PERSON] не надавав коштів на придбання спірної квартири, а відтак вважає її особистою власністю. На підставі вищевикладеного, просить визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] Позивач за первісним позовом та його представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити з викладених в заяві підстав, в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі. Відповідач за зустрічним позовом та її представник позовні вимоги позивача [PERSON] не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Вислухавши у судовому засіданні, пояснення осіб, які беруть учать у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до наступного. Як вбачається із справи, спірні відносини між сторонами є сімейними та пов'язані з поділом спільного сумісного майна. Судом встановлено, що сторони з 20.12.1986 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). На даний час шлюб між сторонами не розірваний. З матеріалів справи вбачається , що згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.09.2012 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрований за № 1071 вбачається, що [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] за 431 742 грн. (а.с.31-32). Нотаріусом сторонам було роз»яснено зміст ст.. 60, 65 СК України . На підставі ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ набута, за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст..68, 69 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, норми сімейного законодавства презумують спільність майна подружжя, набутого у шлюбі, якщо не буде доведено, що це майно є особистою приватною власністю одного з них. У зв»язку із чим первісний позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами під час зареєстрованого шлюбу у спільну сумісну власність. У якості підстави для задоволення зустрічного позову позивач посилається на норму ст. 57 СК України та на те, що гроші на придбання спірної квартири були надані позивачу по зустрічному позову її донькою. На погляд суду зазначені обставини не можуть бути підставою для визнання спірної квартири особистою власністю позивача по зустрічному позову на слідуючих підставах. Згідно ст.57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. 4.Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди 5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Так як, суд розглядає справу у межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, згідно ст. 11 ЦПК України, то суд проаналізувавши надані докази, вважає, що первісний позов [PERSON] в частині визнання спірної квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя обгрунтований, та підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні було встановлено, що сторонами під час зареєстрованого шлюбу була придбана спірна квартира з приводу якої вони не досягли згоди про поділ, то суд вважає за необхідне розділити спірне майно та визнати за сторонами право власності на 1/2 частину спірної квартири кожному. Що ж стосується зустрічного позову, то він не підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні було встановлено, що при укладені угоди купівлі-продажу спірної квартири нотаріусом сторонам були роз»язнені положення ст.60,65 СК України щодо набуття квартири у спільну сумісну власність. Позивачу по зустрічному позову не належало будь-якого майна на праві особистої власності, отриманого нею до шлюбу, або в порядку спадкування чи дарування, кошти від продажу якого б вона внесла для придбання спірної квартири. В судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що гроші від продажу своєї квартири вона дала на придбання спірної квартири для мешкання родини, документального підтвердження передання грошей особисто для [PERSON] для придбання спірної квартири надано не було. Свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що гроші вони давали в борг [PERSON] для купівлі нею квартири , для її родини , а не для [PERSON] особисто. У зв»язку із тим, що придбання зазначеної квартири не було оформлено договором дарування, не було надано доказів надання грошей особисто позивачу по зустрічному позову, а не для потреб родини сторін, а був оформлений договір купівлі-продажу, квартира була придбана для мешкання родини сторін, то надання допомоги доньки позивача для придбання квартири, суд розцінює як допомогу для родини сторін, а не особисто позивачці по зустрічному позову, тому у задоволені зустрічного позову необхідно відмовити. Що стосується позовних вимог позивача [PERSON] щодо визнання капіталовкладення в ремонт квартирі [ADDRESS] на загальну суму 41000 грн. суд зазначає наступне. Згідно довідки ОСББ №54 від 31.01.2014 року №7 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з [INFO] та [PERSON] з [INFO]. Вказана квартира не приватизована . Позивачем за первісним позовом не надано всупереч ст.10,60 ЦПК України доказів того, що в даній квартирі був проведений капітальний ремонт в результаті якого вартість квартири значно збільшилась. Вказана квартира не є особистою власністю сторін, в квартирі сторони проживали досить довгий час, а заміна дверей та вікон не є збільшенням вартості вказаної квартири, оскільки сторони повинні були піклуватись про належний стан квартири де проживали. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про купівлю сторонами під час перебування у шлюбі та вартість іншого майна яке зазначалося в позовній заяві [PERSON] , та які він просить виділити йому у користування , крім того позивачем [PERSON] не надано доказів того, що саме це майно знаходиться у відповідача, відповідачем в судовому засіданні даний факт заперечувався, а тому підстав для визнання спільною сумісною власністю подружжя придбану побутову техніку на загальну суму 30000 грн. та визнання за [PERSON] та виділення йому у користування холодильника LG, холодильника «Арістон», телевізора «відео 7» у суда немає. На підставі вищевикладеного, сд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а в зустрічному позові необхідно відмовити.

Outcome: partial