Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS], як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що він своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Його мати - відповідач по справі, також своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою та відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] на його, [PERSON] користь. Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення своїх прав, позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, що стало підставою звернення до суду. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.35, 38, 54). В позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.7). Відповідач - Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області, до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.35, 39, 54). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі їх представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.65). Відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.35, 40, 41, 42, 54). Позовні вимоги визнали у повному обсязі, просили розглянути справу у її відсутність, про що надали кожен окремо відповідні заяви до суду (а.с.43-51). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова двору - [PERSON], його дружина [PERSON] та їх діти - [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Статтею120 ЦК України в редакції 1963 року визначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Відповідно до пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/5 частці вищеназваного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що також підтверджується довідкою Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 1485 року за № 23.06.2017 (а.с.12). [INFO] помер [PERSON], запис акту про смерть №88 від 03.11.2010 року, складений Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області, та видано свідоцтво про його смерть [NUMBER] (а.с.11). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є: - дружина [PERSON], згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 17.11.1975року, виданого на підставі актового запису № 55, складеного 17.11.1975 року Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.69); - син [PERSON] згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого на підставі актового запису № 141, складеного Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області від 02.12.1981 року (а.с.10). - [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого на підставі актового запису № 21, складеного Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області від 19.02.1979 року (а.с.46) - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим на підставі актового запису № 51, складеного Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області від 20.05.1977 року (а.с.48). З матеріалів спадкової справи (а.с.75-96) вбачається, що з заявою до нотаріуса від 30.04.2011 року звернулися: дружина померлого [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] на користь їхнього сина [PERSON] та [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Інші спадкоємці до нотаріуса з заявами не зверталися, разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини спільно не проживали і не були зареєстровані (а.с.12). Разом з цим, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадкування на частку житлового будинку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності померлого на спадкове майно (а.с.10). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Щодо спадкування за законом, то згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На день смерті спадкодавця [PERSON] в спадковому домоволодінні за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані і проживали: син - [PERSON], дружина [PERSON] (а.с.12), а відтак фактом спільного проживання і реєстрації вважаються такими, що прийняли спадщину, однак [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася шляхом подачі заяви 30.04.2011 року нотаріусу (а.с.79). Положеннями ст.1274 ЦК України визначено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Враховуючи умови вищезазначеного, суд вважає [PERSON] таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті батька [PERSON]. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивач набув право на це майно, тобто на 1/5 частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання права власності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved