Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій після уточнення позовних вимог просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з жовтня 2011 року по [INFO] . Також просить суд визнати [PERSON] батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] , [INFO] . Крім того, просить суд зобов`язати Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , номер актового запису про народження дитини - 245, вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 22.02.2013 року, де у відомостях про батьківство вказати батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , громадянина України, змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » (після зміни прізвища - [PERSON] ) на « [PERSON] ». Просить суд визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] загальною площею 32.4 кв.м., житловою площею 16.3 кв.м. Просить суд визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] загальною площею 47.6 кв.м., житловою площею 28.5 кв.м. Також просить визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,15 га, кадастровий номер 6310138500:14:015:0009. В обґрунтування позовних вимог позивач та його представник зазначили, що з жовтня 2011 року по 16 серпня 2018 року позивач разом з відповідачкою проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, спільно відпочивали, здійснювали всі обов`язки подружжя. В цей період часу вони не перебували в іншому зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . 03.03.2015 року [PERSON] та [PERSON] придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 32 кв.м. Квартира була придбана частково за спільні кошти, частково за кошти позивача, які були отримані від продажу його житлового будинку та земельної ділянки розміром 0,2035 га в с. Циркуни за 55000 доларів США. Крім цього, сторонами був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка по [ADDRESS] . Зазначене домоволодіння придбано за спільні кошти, будинок знайшов позивач, він же домовлявся із власником будинку за його вартість та укладав договір завдатку, але право власності зареєстровано за відповідачкою. 15.07.2018 року [PERSON] відправив [PERSON] разом із сином на відпочинок до Хорватії. Після повернення відповідачка повідомила про бажання припинити стосунки у зв`язку з тим, що зустріла іншого чоловіка та має намір виїхати разом із сином до Німеччини. Крім цього, відповідач забрала у позивача ключі від їхньої квартири. Доступу до помешкання позивач не має. З 16 серпня 2018 року фактичні шлюбні відносини припинилися та позивач почав проживати у спірному будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] перешкоджає [PERSON] бачитися та спілкуватися з сином. В серпні 2018 року позивач дізнався, що в свідоцтві про народження [PERSON] батьком зазначений не він. Весь період спільного проживання позивач турбувався про родину, займався виховуванням та розвитком сина, не маючи уявлення, що відповідачка не зареєструвала його батьком дитини. В зв`язку із зазначеними обставини позивач звернувся до суду за захистом свої прав. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву з проханням розгляд справи проводити за її відсутності (т.1 а.с.243). Проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, зазначивши у відзиві на позовну заяву, що з 2012 року [PERSON] відвідував її та її сина, але жодних сімейних відносин між сторонами не було. На її прохання позивач інколи забирав дитину з дитсадка. Син записаний на інше прізвище, з боку позивача жодного разу не було ініціативи про усиновлення її сина. Весь час [PERSON] самостійно піклувалася та виховувала сина за свої кошти. З 2013 року по 2018 рік вона разом із сином не проживала у своїй квартирі, а мешкала та була зареєстрована у смт. Кегичівка Харківської області. Майно, щодо якого заявлені позовні вимоги, придбане виключно за її власні кошти, оскільки в період часу з 2011 року по 2016 рік [PERSON] працювала в ТОВ «Кредитне товариство №1 і компанія», окрім цього [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у розмірі 450000 грн. та 560000 грн. на придбання спірної квартири та домоволодіння. Всі комунальні платежі за весь час з моменту придбання нерухомості сплачувала лише відповідачка. Відповідно до глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. З огляну на неведене вважала позов таким, що не підлягає задоволенню. (т.1 а.с. 94-99). Представник відповідачки адвокат Шерстюк Р.В. проти позову заперечував посилаючись на те, що сім`ї між сторонами по справі не було, а відповідачка лише хотіла, щоб така сім`я була. Позивач лише уявляв, що між ними можуть бути сімейні відносини. Сім`я не відбулася, позивач не знав про доходи відповідачки, про її працевлаштування за трудовою книжкою, не знав, що вона є матір`ю одиначкою. Позивач приходив до відповідачки, якийсь час з нею перебував і уходив. Позивач не надав суду докази про його доходи, крім показів свідків. Свідками не можна підтверджувати доходи позивача. В договорах на придбання нерухомого майна зазначено, що воно придбано за особисті кошти покупця. Також позивач не надав суду докази про його витрати на житлово-комунальні послуги. Відповідачка в певний період часу відібрала у позивача ключі від будинку, що свідчить про належність домоволодіння їй. Рішенням Валківського райсуду Харківської області встановлено обставини того, що кошти були запозичені відповідачкою саме на придбання спірного майна. Позивач інколи доглядав за дитино, але в загально прийнятому розумінні сторони по справі сім`єю не були. Позивач у відповіді на відзив зазначив, що відповідач разом із сином не мешкала в смт.Кегичівка Харківської області, оскільки сама відповідачка працювала в м. Харкові, а дитина відвідувала дитячий садочок в м. Харкові, крім цього, дитина перебувала на обліку в м. Харкові, а будинок, що розташований в смт. Кегичівка Харківської області постійно здавався в оренду. Жодних грошових коштів у [PERSON] [PERSON] позичити не могла, оскільки [PERSON] не мала статків, до 2014 року мешкала в однокімнатній квартирі, а на теперішній час разом із родиною мешкає в старенькому будинку у Єгорівці. (т.1 а.с. 163-164). Представник третьої особи - Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Харківській області в судове засідання не з`явився, надавши суду пояснення, в яких зазначив, що просить справу розглядати за їх відсутності, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (т.3 а.с. 192-193). Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, в своїх письмових поясненнях та в судовому засіданні зазначив, що при ухваленні рішення у справі просить суд враховувати інтереси дитини. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 30.10.2018 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, яке є предметом судового розгляду, а також заборонено вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією вказаного нерухомого майна (т.1 а.с.83-85). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 22.08.2019 року було забезпечено позов шляхом заборони вчиняти дії щодо усиновлення [PERSON] (т.2 а.с.188-191). Відповідачка [PERSON] надала суду документи про те, що 26.10.2018 року вона уклала шлюб з [PERSON] , та змінила своє і сина [PERSON] прізвище на [PERSON] (т.2 а.с.139,143,194-199) Частиною 2 та 4 ст.3 Сімейного кодексу України ( далі по тексту - СК України України) встановлено, що сім`ю складають особи, якіспільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, в актовому записі №245 про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , який складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 22.02.2013 року, у відомостях про батька зазначено батьком дитини - [PERSON] , громадянина України, матір`ю зазначено - [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Аналогічні записи відображені і в свідоцтві про народження [PERSON] . ( т.1 а.с.100,101). Представник третьої особи в своїх письмових поясненнях підтвердив дані актового запису про народження [PERSON] зі зміною його прізвища (т.3 а.с.192-193). Таким чином, в актовому записі про народження [PERSON] відомості про батька записані за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за вказівкою матері і відповідають імені та по батькові позивача по справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2011 року по 16 серпня 2018 року. В цей період часу вони не перебували в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у них [INFO] народилася дитина - [PERSON] . Батьком [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Встановлені судом обставини підтверджуються наступними дослідженими в судовому засіданні доказами: Згідно до акту комісії, який затверджений 14.09.2018 року ОЖК «Круг» (т.1 а.с.72), позивач [PERSON] з березня 2015 року по час складання акту проживав в квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . 17.09.2018 року начальником Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області адвокату Соляник О.О. направлено відповідь на запит, де зазначено, що з 2016 року по теперішній час сторони по справі і [PERSON] фактично користуються житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.8). Згідно до довіреності від 18.07.2012 року, яка посвідчена нотаріально, [PERSON] уповноважив [PERSON] , [PERSON] користуватися і розпоряджатися належним йому автомобілем марки ЗАЗ реєстраційний № [NUMBER] . (т.1 а.с.9) Відповідно до листа № 237 від 07.09.2018 року головного лікаря КНП «Міський клінічний пологовий будинок №7», в історії пологів №129 [PERSON] знаходиться її заява на партнерські пологи з чоловіком [PERSON] , який брав участь у догляді за [PERSON] під час пологів 07.02.2013 року та під час перебування її в пологовому будинку (т.1 а.с.11, т.3 а.с.83). Згідно до листа №176/01-24 від 07.09.2018 року завідувача КЗ «ДНЗ №150» та вихователів даного закладу, [PERSON] виховувався в дошкільному закладі з 01.09.2015 року. Спочатку відвідував групу ясельного віку і на час складання листа відвідує групу старшого дошкільного віку. Зі слів вихователів закладу, за час відвідування дитиною садка [PERSON] та мати дитини приводили в заклад і забирали хлопчика з закладу, відвідували батьківські збори, святкові заходи в закладі, приносили оплачені квитанції за оплату харчування дитини в закладі (т.1 а.с.13). Згідно до листа №180/01-24 від 17.09.2018 року завідувача КЗ «ДНЗ №150», [PERSON] був зарахований до дошкільного закладу 19.08.2015 року на підставі заяви матері [PERSON] та батька [PERSON] . 14.09.2018 року дитину було відраховано з закладу згідно заяви матері [PERSON] та заяви батька [PERSON] (т.1 а.с.14). В листі головного лікаря КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» за вих.№196 від 10.09.2018 року вказано, що за інформацією лікаря-педіатра [PERSON] та відповідно до записів в історії розвитку дитини (форма №112/о), дитину [PERSON] , який мешкав: [ADDRESS] і знаходився під наглядом поліклініки з народження до 18.08.2015 року, на прийом в поліклініку приводила мати [PERSON] та батько [PERSON] . 18.08.2015 року хлопчик вибув за адресою: [ADDRESS] . (т.1 а.с.12). В своєму листі за №490 від 13.12.2018 року головний лікар зазначив, що в попередній відповіді було помилково вказано, що [PERSON] є батьком дитини (т.1 а.с.233), але не спростовано, що [PERSON] приводив в поліклініку [PERSON] . Відповідно до нотаріально посвідчених заяв [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , сторони по справі, а саме [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі [ADDRESS] однією сім`єю, спільно вели господарство, виховували сина, разом проводили дозвілля, разом їздили на відпочинок, святкували дні народження (т.1 а.с.20-23). В протоколі допиту від 12.11.2018 року, як потерпілої особи, [PERSON] зазначила, що її стосунки з [PERSON] як цивільного подружжя були в період близько з 2017 року до початку 2018 року (т.2 а.с.19-20) Згідно до копії договору найму від 02.05.2014 року (т.3 а.с.10), позивач [PERSON] уклав 02.05.2014 року договір з [PERSON] на тимчасове проживання його та відповідачки [PERSON] , [PERSON] в квартирі [ADDRESS] строком на один рік (т.3 а.с.10). Позивачем долучені до матеріалів справи фотографії з зображенням його, відповідачки [PERSON] , [PERSON] , та їх друзів, з яких видно, що стосунки сторін по справі мали сімейний характер, і свідчать про відношення позивача до [PERSON] як до свого сина (т.3 а.с.84-106). При дослідженні даних фотографій від представника відповідача не надійшли заперечення щодо достовірності зображень на цих фотографіях. Копією закордонного паспорта позивача (т.1 а.с.180) підтверджуються обставини того, що позивач виїжджав до Польщі в 2013 році, а в 2015 році до Чорногорії . Кошти за поїздку до Чорногорії були сплачені позивачем (т.1 а.с.181). Диском з відеозаписом хрестин [PERSON] 26.05.2013 року , з якого видно, що хрещення [PERSON] відбувалося за участю сторін по справі як батьків, а також за участю хрещених батьків (т.3 а.с.81-а). Аудіодиском, на якому зафіксовані розмови сторін по справі та сина [PERSON] в 2019 році, де відповідачка просить забрати позов із суду, а дитина звертається з словами «тато». (т.2 а.с.200) Допитаний в суді свідок [PERSON] пояснив, що з 2012 року між [PERSON] і [PERSON] склалася повноцінна сім`я, спочатку вони орендували квартиру, а потім переїхали в свою, придбали дачу. Свідок із своєю дружиною приїжджали до них в гості. Свідок зазначив, що у [PERSON] і [PERSON] була повноцінна сім`я, між ними була любов, взаєморозуміння. [PERSON] був завжди разом із сином [PERSON] , який називав позивача батьком. В вересні 2019 році, коли справа розглядалася в суді, відповідачка віддавала позивачу сина [PERSON] на ніч. Дача і все інше майно було придбано за кошти [PERSON] . [PERSON] купував дитині все необхідно. Приблизно в 2016 році [PERSON] і [PERSON] разом із [PERSON] відпочивали в Болгарії. [PERSON] працював сам на себе і гарно заробляв. Про позику грошей між [PERSON] і [PERSON] розмов не було, вони вели мову про те, що треба придбати житло за зароблені ними кошти. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що [PERSON] і [PERSON] орендували його квартиру [ADDRESS] з квітня 2014 року по квітень 2015 року і проживали в квартирі як одна сім`я із малолітньою дитиною. Коли свідок приходив, то бачив як [PERSON] тримав на руках сина, постійно про нього піклувався. Свідку відомо, що [PERSON] збирав гроші на придбання квартири, додатково надавав послуги як таксист, ходив на другу роботу. Сім`я у них була гарна, свідок завжди бачив їх разом, позивач завжди обіймав відповідачку, кошти за оренду квартири свідку майже завжди віддавав [PERSON] . Свідок [PERSON] в суді зазначала, що вона яку сусідка бачила, що в 2015 році в квартиру [ADDRESS] в`їхала сім`я, а саме сторони по справі та їх син [PERSON] . [PERSON] завозив будівельні матеріали і вони почали робити ремонт, вели спільне господарство. Відносини у них були сімейні, вони разом тримали сина за руки, виїжджали на прогулянки, на дачу, пригощали її овочами зі своєї дачі в Кулінічах . Свідок бачила, як [PERSON] гуляв з [PERSON] , останній називав позивача батьком. Свідок зустрічала позивача регулярно, бачила як в 2015-2017 роках вони завжди разом приїжджали на машині. Свідок [PERSON] , як сусідка по дачі, пояснила, що зі слів господарки домоволодіння по [ADDRESS] , вказане домоволодіння вона продала [PERSON] . Він разом із [PERSON] займалися городом, разом приходили в гості. [PERSON] приїжджала на дачу лише разом із [PERSON] , а останній приїжджав і сам. Бачила, як [PERSON] ремонтував огорожу даного домоволодіння, мотоблоком пахав землю і збирав врожай. [PERSON] саджала огородину. Між ними були звичайні сімейні відносини, син [PERSON] називав [PERSON] батьком. Свідок [PERSON] пояснив, що в 2014 році [PERSON] представив йому [PERSON] як свою дружину. Інколи свідок надавав їм послуги таксі, за які розраховувався [PERSON] . Також свідок возив їх до лікарні. [PERSON] та [PERSON] любили один одного. Свідку відомо, що ворота в домоволодінні по [ADDRESS] ремонтував [PERSON] . Свідок [PERSON] в суді пояснила, що працює в 7 пологовому будинку, де в 2012 році народився син [PERSON] . [PERSON] був присутній на пологах, перед цим він неодноразово привозив [PERSON] на консультації і огляди, під час пологів він придбавав ліки для [PERSON] , доглядав за нею. В картці породіллі він був зазначений як чоловік [PERSON] . Відносили між [PERSON] і [PERSON] були теплими, ще раніше до пологів він представив [PERSON] як свою дружину. Після пологів свідок бачила як сторони по справі разом гуляли з дитячою коляскою. Свідок [PERSON] пояснила, що влітку 2012 році вона здавала для тимчасового проживання сторонам по справі свій дачний будинок в Криму. Від них вона взнала, що [PERSON] вагітна, чому сторони по справі разом раділи. Свідок також проживала в цьому будиночку і бачила як [PERSON] і [PERSON] турбувалися один за одним. Свідок [PERSON] , як сусід з квартирою [ADDRESS] пояснив, що вважав, що [PERSON] і [PERSON] є чоловіком і дружиною, він неодноразово бачив [PERSON] біля вказаного будинку. Свідок [PERSON] пояснив, що приблизно 8 років назад [PERSON] познайомив його із [PERSON] і представив її як свою дружину. З того часу [PERSON] і [PERSON] разом проживали за різними адресами, вони часто зустрічалися зі свідком. Свідок бачив, як [PERSON] купував продукти харчування для сім`ї. [PERSON] говорила свідку, що у них з [PERSON] була одна сім`я, вони проживали як чоловік і дружина. Свідок допомагав їм переїжджати з орендованої квартири на квартиру по [ADDRESS] . Свідок придбав у позивача автомобіль Деу Ланос. В 2013 році свідок разом із [PERSON] їздили до Швеції на заробітки. В цей час [PERSON] продала належний [PERSON] автомобіль ВАЗ. Коли [PERSON] їздив на заробітки до Росії, свідок допомагав доглядати за сином [PERSON] . Свідок пояснив, що він є хрещеним батьком [PERSON] , якого хрестили [PERSON] і [PERSON] в церкві на ХТЗ. Свідок [PERSON] , як сусідка по будинку [ADDRESS] , пояснила суду, що [PERSON] разом із [PERSON] і сином проживали на першому поверсі вказаного будинку. Свідок бачила, як [PERSON] гуляв із сином. [PERSON] забирав сина із дитсадка і лікарні. Свідок бачила, як сторони по справі з дачі привозили продукти харчування і заносили їх до квартири. [PERSON] спілкувався з сином як батько, гуляв з ним і піклувався про нього. Свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] його познайомив [PERSON] в 2012 році на морі. Сторони по справі разом там відпочивали. Свідку було відомо, що [PERSON] вагітна і вони чекають на дитину. Коли сину [PERSON] було два роки, свідок приїжджав до них в гості на квартиру в м.Харків. Свідок [PERSON] в суді зазначав, що познайомився з [PERSON] в 2012 році, коли вона була вагітна. [PERSON] представив [PERSON] як свою майбутню дружину, у них були сімейні стосунки, [PERSON] говорив, що вони чекають на дитину. Потім [PERSON] залишив їй автомобіль, а сам поїхав на заробітки до Швеції. Вона продала цей автомобіль, а кошти витрачала на життя. Свідок із своєю дружиною неодноразово зустрічались із сторонами по справі на протязі багатьох років і бачили, як [PERSON] піклувався про [PERSON] і сина. Свідок [PERSON] пояснив, що спілкувався зі сторонами по справі, був у них на дачі, де [PERSON] займалася господарством, а [PERSON] прибирав територію, будував огорожу. В 2018 році, коли [PERSON] був у відрядженні, [PERSON] просила свідка перевезти її речі, так як вона вирішила більше не жити з [PERSON] , бо коли була в Германії, зустріла там іншого чоловіка. Син [PERSON] відносився до [PERSON] як до батька. Свідок [PERSON] , як сусід з домоволодінням по [ADDRESS] пояснив, що в 2011 році [PERSON] познайомив його з [PERSON] . Свідок був у сторін по справі вдома в квартирі, де вони проживали разом. Свідок допомагав сторонам по справі перевозити їх речі з орендованої квартири на ХТЗ до квартири на [ADDRESS] , підтверджує факт проживання сторонами по справі разом тривалий час, що [PERSON] відносився до [PERSON] як до сина, весь час привозив [PERSON] і сина на дачу на автомобілі. Свідок [PERSON] зазначив, що проживає поряд із дачею сторін по справі і підтвердив, що саме [PERSON] придбав домоволодіння [ADDRESS] , після чого навів там порядок, а вже потім приїжджав на дачу разом із дружиною [PERSON] і сином. Сторони по справі приходили до свідка і свідок надавав їм добрива для їх земельної ділянки. Між сторонами по справі завжди були гарні сімейні стосунки, [PERSON] завжди називав позивача батьком. Свідок [PERSON] пояснив суду, що з 2011 року [PERSON] і [PERSON] почали проживати разом, неодноразово приїжджали до свідка на СТО. Свідок бачив [PERSON] вагітною, а потім з сином, свідок приїжджав до них на дачу. Відносини між [PERSON] і [PERSON] були ідеальними. [PERSON] обслуговував у свідка свої автомобілі і розраховувався за їх ремонт. Також свідок запозичував у [PERSON] кошти в розмірі 10000 доларів США і повернув їх останньому, коли той сказав, що вони з [PERSON] купують квартиру. Також свідок був в квартирі по [ADDRESS] , де сторони по справі проживали разом. В 2018 році свідок їздив з [PERSON] до Германії на заробітки. Свідок [PERSON] як сусід по квартирі [ADDRESS] пояснив, що неодноразово бачив [PERSON] і [PERSON] і сина [PERSON] разом, що вони разом проживали в зазначеній вище квартирі. Вони були гарною сім`єю, разом гуляли з сином. Свідок [PERSON] як сусід по квартирі [ADDRESS] пояснив, що в зазначеній квартирі [PERSON] і [PERSON] проживали однією сім`єю, були завжди разом, син відносився до [PERSON] як до батька, [PERSON] відчиняв квартиру своїм ключем, вони пригощали свідка домашнім вином з дачі, а також овочами і фруктами. Аналіз і узагальнення показань допитаних в суді свідків, а також аналіз письмових доказів по справі свідчать про те, що [PERSON] і [PERSON] спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2011 року по 16 серпня 2018 року, що [PERSON] є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , що сторони по справі набули квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку і житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] під час їх спільного проживання за спільні кошти. При цьому суд бере до уваги, що [PERSON] і [PERSON] не лише спільно проживали, але й були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. [PERSON] і [PERSON] розподіляли обов`язки в спільному побуті: [PERSON] готувала їжу і прибирала в житлі, а [PERSON] слідкував за технічним станом житла і домоволодіння, здійснював ремонтні роботи, слідкував за технічним станом автомобіля, на якому перевозив свою родину, вони разом купували продукти харчування. На дачі [PERSON] удобрював ґрунт, здійснював ремонтні роботи, а [PERSON] вирощувала овочі, разом збирали овочі та фрукти та привозили їх до квартири в м.Харкові, разом запрошували та приймали запршених гостей. Сторони по справі разом користувалася та розпоряджалися автомобілем, разом відводили дитину та забирали її з дитсадка, відвідували батьківські збори, привозили дитину до поліклініки, разом із дитиною проводили дозвілля, виховували сина, гуляли з ним, їздили на відпочинок. Між сторонами по справі було взаєморозуміння. З урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин, які мають значення для справи, суд дійшов висновку про те, що належними і допустимими доказами підтверджується факт того, що [PERSON] і [PERSON] спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2011 року по 16 серпня 2018 року, а тому в частині визнання вказаного факту суд позовні вимоги задовольняє. Посилання представника відповідачки на те, що [PERSON] проживала із сином [PERSON] по [ADDRESS] (т.1 а.с.102-104), є безпідставними, так як [PERSON] була лише зареєстрована за вказаною адресою. Вказаними довідками підтверджується лише факт реєстрації і не підтверджуються обставини фактичного проживання. Посилання відповідачки та її представника на наявність у них квитанцій про сплату комунальних послуг за спірну квартиру, де в квитанціях зазначене прізвище [PERSON] (т.1 а.с.117-131), не заслуговують на увагу, так як особовий рахунок відкрито на власника квартири і його прізвище зазначається в квитанціях. Посилання відповідачки та її представника на те, що в деяких квитанціях на придбання майна та договорах зазначено її прізвище, а не позивача (т.1 а.с.133-135, 178, 179,202-206,209,223), також не спростовують висновки суду, так як особи, які проживають однією сім`єю, за домовленістю між ними здійснюють розпорядження їх майном і розподіляють обов`язки, пов`язані із сімейним побутом. Суд не бере до уваги копії фотографій, надані відповідачкою та її представником (т.1 а.с.216-220), так як вони не є достовірними та належними доказами. Не підтверджено, звідки були виготовлені дані ксерокопії, до якого періоду часу вони відносяться, та чи не мали місце якісь спотворювання дійсності. Надання представником відповідачки витягів з ЄРДР за зверненнями відповідачки ( т.1 а.с.221,222), стосуються періоду грудня 2018 року, коли в суді вже знаходилася на розгляді дана позовна заява. Надання представником відповідачки ксерокопій пояснень громадян, є недопустимими доказами. Вказані висновки суду не спростовуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок, [PERSON] є рідною сестрою відповідачки, а тому вона зацікавлена в результатах розгляду справи. Крім того, даний свідок проживає в м.Валки Харківської області, а про обставини, які мають значення по справі, пояснювала зі слів [PERSON] , яка повідомила свідку, що [PERSON] був її другом. До показання [PERSON] , як свідка, суд відноситься критично, так як вона, як відповідачка, є зацікавленою в розгляді справи. Свідок [PERSON] зазначила, що коли вона стала вагітною, ніхто не хотів на ній одружуватися і вона вирішила залишити дитину для себе. Підтверджує, що оренда квартири була оформлена на [PERSON] , що [PERSON] дійсно був в пологовому будинку під час пологів, допомагав робити ремонт в придбаній квартирі, возив її на автомобілі, що син [PERSON] дійсно називає [PERSON] татом, що [PERSON] інколи забирав сина з дитсадка і возив туди, що свідок говорила сину, що [PERSON] це його тато. Свідок зазначила, що з іншими хлопцями, які можуть бути батьком [PERSON] , вона разом не проживала, а лише з [PERSON] . Свідок не пам`ятає, чи повідомляла вона позивачеві про те, що [PERSON] це його син. Свідок пояснила, що вона не здавала зразки на експертизу щодо батьківства, так як син [PERSON] не хотів туди йти. Також свідок зазначила, що на час зачаття сина, у неї були інтимні стосунки з трьома хлопцями, один із яких і є [PERSON] , а тому вона допускає і його батьківство щодо дитини. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21.01.2019 року за клопотанням позивача по справі було призначено судово молекулярно-генетичну експертизу щодо того, чи може бути позивач [PERSON] біологічним батьком [PERSON] (т.2 а.с.10,29). В судовому засіданні був присутній представник відповідачки Шерстюк Р.В. , а тому факт призначення експертизи був відомий представнику відповідача. Відповідачка [PERSON] була зобов`язана забезпечити належне відібрання біологічного матеріалу, необхідного для проведення експертизи. 20.03.2019 року для відбору зразків до експертної установи з`явився позивач [PERSON] , а відповідачка [PERSON] та малолітній [PERSON] не з`явилися, як не з`явилися вони і протягом іншого часу до 04.04.2019 року, коли експерт направив повідомлення про неможливість проведення експертизи, так як до експертної установи не надійшли біологічні матеріали [PERSON] та малолітнього [PERSON] (т.2 а.с.26,34). В судовому засіданні 10.05.2019 року адвокат Шерстюк Р.В. зазначив, що відповідачка не з`явилася до експертної установи, так як дитина себе погано почувала, хоча відповідні докази про це суду надані не були. Суд повторно направив в експертну установу ухвалу для проведення експертизи і довів до представника відповідача вимоги ст.109 ЦПК України (т.2 а.с.86-92). 05.06.2019 року адвокат Шерстюк Р.В. під розписку отримав клопотання експерта про необхідність відбору експериментальних зразків для біологічних досліджень (т.2 а.с.97,99). 09.07.2019 року експерт направив повідомлення про неможливість проведення експертизи, так як до експертної установи 04.07.2019 року і до 05.07.2019 року не надійшли біологічні матеріали [PERSON] та малолітнього [PERSON] (т.2 а.с.138,163,164,166-167). Позивач направляв відповідачці повідомлення про можливість в інший час з`явитися до експертної установи (т.2 а.с.166-175), однак відповідачка до експертної установи разом із сином так і не з`явилася. Судом було втретє направлено ухвалу про призначення експертизи до експертної установи. 23.08.2019 року експерт направив суду повідомлення про необхідність явки сторін до експертної установи 18.09.2019 року (т.3 а.с.5), однак відповідачка [PERSON] із сином [PERSON] до експертної установи не з`явилася. В черговий раз 18.10.2019 року експерт направив суду повідомлення про необхідність явки сторін до експертної установи 19.11.2019 року (т.3 а.с.40), однак відповідачка [PERSON] із сином [PERSON] до експертної установи не з`явилася і 17.12.2019 року експерт направив повідомлення про неможливість проведення експертизи (т.3 а.с.131). В судовому засіданні 24.02.2020 року представник відповідачки Шерстюк Р.В. пояснив, що дитина [PERSON] відмовляється проходити генетичну експертизу (т.3 а.с.166). Вказані пояснення не свідчать про поважність неодноразових неявок до експертної установи відповідачки та сина [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачка [PERSON] ухилилася від подання експертам необхідних матеріалів для проведення експертизи Відповідно до ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Беручи до уваги вищевикладене, що [PERSON] ухилилася від подання експертам необхідних матеріалів для проведення експертизи, а без надання таких матеріалів провести судову молекулярно-генетичну експертизу неможливо, беручи до уваги численні показання допитаних в суді свідків і письмові докази по справі про відношення [PERSON] до [PERSON] як до своєї дитини і про відношення [PERSON] до [PERSON] як до свого батька, враховуючи сімейні відносини між ними, співпадіння імені та по батькові позивача по справі з особою, яка зазначена батьком в актовому записі про народження дитини, враховуючи, що [PERSON] допускає батьківство позивача, суд дійшов висновку про визнання факту того, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] . При цьому суд бере до уваги, що [PERSON] ще під час вагітності [PERSON] разом із нею чекали народження їх спільної дитини, [PERSON] приймав участь у партнерських пологах в пологовому будинку, після народження сина весь час займався його вихованням і піклувався про його стан здоров`я і розвиток, після припинення в 2018 році спільного проживання сторін по справі однією сім`єю [PERSON] продовжує спілкуватися із [PERSON] і приймати участь у його вихованні в тому обсязі, який дозволяє відповідачка по справі. Також суд враховує, що відповідачка не надала суду належні і допустимі докази, які б спростовували посилання позивача щодо його батьківства по відношенню до сина [PERSON] . Надані сторонами по справі докази в своїй сукупності свідчать про те, що [PERSON] є батьком [PERSON] , а тому суд позовні вимоги щодо визнання батьківства задовольняє і визнає [PERSON] ( [INFO] , уродженець м.Харкова, громадянин України) батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] , [INFO] . Згідно до ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Позовні вимоги про зобов`язання Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] підлягають задоволенню в частині зазначення в резолютивні частині рішення суду про внесення зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , номер актового запису про народження дитини - 245, вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 22.02.2013 року, де у відомостях про батьківство слід вказати батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , громадянина України, змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » (після зміни прізвища - [PERSON] ) на « [PERSON] ». При цьому суд бере до уваги, що на підставі даного рішення суду про визнання позивача батьком дитини - [PERSON] , та на підставі рішення суду про внесення зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] , відділ державної реєстрації актів цивільного стану виконує рішення суду і вносить зміни до актового запису про народження дитини. В разі, коли відділ державної реєстрації актів цивільного стану відмовиться вносити зміни до актового запису, може виникнути право на пред`явлення позову до вказаного органу з метою зобов`язання його вчинити певні дії. Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] загальною площею 32.4 кв.м., житловою площею 16.3 кв.м. належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2015 року, посвідченого нотаріусом за №445. В договорі купівлі-продажу зазначеної квартири від 03.03.2015 року зазначено, що вказану квартиру [PERSON] придбала у [PERSON] за 429600 грн. (т.1 а.с.15-16, 108-111) Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] загальною площею 47.6 кв.м., житловою площею 28.5 кв.м., а також земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,15 га, кадастровий номер 6310138500:14:015:0009, належать на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2016 року, посвідченого нотаріусом за №3763. В договорі купівлі-продажу зазначеної квартири від 01.11.2016 року зазначено, що вказане домоволодіння і земельну ділянку [PERSON] придбала у [PERSON] за 541965 грн.39 коп. (т.1 а.с.18-19,112-115). Як вже було встановлено в даному рішенні суду, [PERSON] і [PERSON] , хоча і не перебували у шлюбі, але проживали однією сім`єю в період з жовтня 2011 року по 16 серпня 2018 року, тобто в період придбання вказаного вище нерухомого майна, яке було придбано 03.03.2015 року і 01.11.2016 року. Письмовими доказами, показаннями свідків встановлено обставини того, що квартира [ADDRESS] і житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] та земельна ділянка за вказаною адресою були набуті сторонами по справі за час їх спільного проживання, а тому є їх спільною сумісною власністю у відповідності до вимог ст.74 СК України. Письмовим договором між сторонами по справі не встановлено зворотнє, тобто що майно не є їх спільною сумісною власністю. Посилання [PERSON] і її представника на те, що вказане вище спірне нерухоме майно було придбано на особисті кошти [PERSON] не підтверджені належними, допустимими і достатніми доказами. Та обставина, що [PERSON] працювала і отримувала зарплату, не спростовують висновки суду, так як [PERSON] також працював і отримував кошти за свою роботу. Сам по собі факт відсутності офіційного працевлаштування не свідчить про відсутність доходів від роботи без офіційного працевлаштування. Згідно до показів свідків [PERSON] працював не офіційно, на декількох роботах, крім того надавав платні послуги таксі, виїжджав на заробітки за кордон. 25.02.2009 року [PERSON] продав належний йому будинок [ADDRESS] за 423500 грн., що було еквівалентно 55000 доларів США (т.1 а.с.17) [PERSON] і її представник посилаються на розписки про запозичення відповідачкою коштів на придбання нерухомого майна (т.1 а.с.106-107). Ксерокопії цих розписок не можуть бути допустимим доказом. Відповідачка та її представник не надали суду оригінали зазначених розписок, про що прохав представник позивача з метою проведення експертизи щодо них, а тому у відповідності до вимог ч.6 ст.95 ЦПК України суд не бере до уваги копії вказаних розписок. В обґрунтування того, що спірне нерухоме майно придбано на особисті кошти відповідачки, її представник надав суду копію рішення Валківського райсуду Харківської області від 21.05.2019 року (т.3 а.с.11-12), яким було стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики від 20.02.2015 року в розмірі 450000 грн. та за договором позики від 12.10.2016 року в розмірі 560000 грн. Позовну заяву до вказаного суду [PERSON] подала 10.01.2019 року, коли дана справа вже розглядалася в Орджонікідзевському районному суді м.Харкова, але не залучила до розгляду справи в якості третьої особи [PERSON] , хоча розуміла, що рішення суду може вплинути на його права та обов`язки. [PERSON] не поставила до відома Валківський райсуд Харківської області про те, що в той час розглядалася справа в Орджонікідзевському районному суді м.Харкова, предметом розгляду якої також були обставини того, за які кошти було придбано спірне нерухоме майно. Співвідповідачка по справі [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] . Позивачка по тій справі [PERSON] є тіткою [PERSON] . Згідно до рішення суду відповідачі по справі визнали позов в повному обсязі. Викладене свідчить про те, що подання позову і його задоволення залежало від волевиявлення [PERSON] і її родичів, які є зацікавленими в розгляді даної справи, що розглядається Орджонікідзевським районним судом м.Харкова. Також суд враховує, що суду не надано доказів того, що за вказаним рішенням Валківського райсуду Харківської області від 21.05.2019 року видано виконавчі листи і здійснено виконання рішення суду. Таким чином, суд не може вважати рішення Валківського райсуду Харківської області від 21.05.2019 року достовірним і достатнім доказом того, що спірне нерухоме майно було придбано за кошти, які були запозичені відповідачкою у інших осіб. При цьому суд враховує, що факт запозичення коштів з певною метою, сам по собі не свідчить про те, що запозичені кошти були витрачені саме на певні придбання. В своїй постанові від 22.05.2019 року по справі №638/5286/17 Верховний Суд зазначив, що навіть якщо договір позики і придбання майна укладався в один день, це ще не свідчить, що позика була витрачена на придбання квартири. Відповідачка та її представник не надали суду належні, допустимі та достовірні докази, які б в своїй сукупності свідчили про те, що спірне нерухоме майно було придбано за особисті кошти [PERSON] . Таким чином, як [PERSON] так і [PERSON] мали доходи і за рахунок них набули спільне майно. Відповідно до ст.ст.69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Беручи до уваги, що квартира [ADDRESS] і житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] та земельна ділянка за вказаною адресою є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] , що домовленістю між ними не визначалася нерівність їх часток, суд задовольняє позов в частині поділу майна і визнає за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , на Ѕ частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України і з урахуванням задоволених позовних вимог суд стягує з відповідачки [PERSON] на користь позивача витрати останнього на сплату судового збору в розмірі - 5141 грн.45 коп. (Розрахунок: 704.80 грн. - за вимогою немайнового характеру; 704.80 грн. - за вимогою немайнового характеру; 3731.85 грн. - за вимогою про визнання права власності;)

Outcome: approved