Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 22 жовтня 2008 року він в м. Одесі, передав відповідачу [PERSON], який діяв від імені відповідача [PERSON], на підставі нотаріально посвідченої довіреності, за автомобіль марки ВАЗ 21099, 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) №ХТА21099013014064, реєстраційний № [NUMBER], належний [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ВНС №088387, виданого РЕВ №2 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, 21.11.2007 року, далі за текстом автомобіль, гроші в розмірі 24000 грн. 00 коп. (на той момент еквівалент 4800 доларів США), та отримав автомобіль. За автомобіль він розрахувався в повному обсязі та передав гроші в розмірі 4800 доларів США в день правочину, тобто 22 жовтня 2008 року, та [PERSON], була видана на його імя нотаріально посвідчена довіреність з усіма правами власника. В дійсності між позивачем та [PERSON], який діяв від імені власника [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу на підставі якого [PERSON], який діяв від імені власника [PERSON], передав у власність позивача автомобіль, а позивач прийняв його та сплатив за нього грошову суму коштів визначену між стонами, а саме 24000 грн. 00 коп., але відповідно із звичаєм, було оформлено не договір купівлі-продажу, а довіреність. Такий звичай як регулювання цивільних відносин, використовується регулярно в Україні автолюбителями при придбанні купівлі-продажу не нових автомобілів. 18 травня 2018 року під час керування позивачем автомобілем, його було зупинено та автомобіль затримано співробітниками поліції та автомобіль поставлено на спеціальний майданчик, штрафмайданчик №6 вул. Аеропортівська, 29 а, в м. Одесі, у звязку з тим, що у [PERSON] існує великий борг по сплаті аліментів, автомобіль зареєстрований й досі на ньому, та постановою про арешт майна боржника, виданою [PERSON] Суворовським ВДВС ГТУЮ в Одеській області, в нього арештоване все рухоме майно. Позивач в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву, відповідно із якою позов підтримав та просив розглядати справу у його відсутність. [PERSON] судове засідання не зявився, але надіслав до суду письмові пояснення, відповідно до яких позов визнав та просив розглядати справу у його відсутність. [PERSON] судове засідання не зявився, але надіслав до суду письмові пояснення, відповідно до яких позов визнав та просив розглядати справу у його відсутність. Представники відповідачів [PERSON] Суворовського ВДВС ГТУЮ в Одеській області та Управляння патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Одеській області у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, у звязку з чим судове засідання проведено у їх відсутність. Ознайомившись з позовом, дослідивши надані суду письмові по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. На підставі наданих письмових доказів з боку позивача та письмових пояснень з боку відповідачівЛяшенка [PERSON], та [PERSON], судом встановлено, що22 жовтня 2008 року в м. Одесі, позивачпередав відповідачу [PERSON], який діяв від імені відповідачаПодоляка [PERSON], на підставі нотаріально посвідченої довіреності, за автомобіль марки ВАЗ 21099, 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) №ХТА21099013014064, реєстраційний № [NUMBER], належний [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ВНС №088387, виданого РЕВ №2 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, 21.11.2007 року, далі за текстом автомобіль, гроші в розмірі 24000 грн. 00 коп. (на той момент еквівалент 4800 доларів США), та отримав автомобіль. За автомобіль він розрахувався в повному обсязі та передав гроші в розмірі 4800 доларів США в день правочину, тобто 22 жовтня 2008 року, та [PERSON], була видана на його імя нотаріально посвідчена довіреність з усіма правами власника. 18 травня 2018 року під час керування позивачем автомобілем, його було зупинено та автомобіль затримано співробітниками поліції та автомобіль поставлено на спеціальний майданчик, штрафмайданчик №6 вул. Аеропортівська, 29 а, в м. Одесі, у звязку з тим, що у [PERSON] існує великий борг по сплаті аліментів, автомобіль зареєстрований й досі на ньому, та постановою про арешт майна боржника, виданою [PERSON] Суворовським ВДВС ГТУЮ в Одеській області, в нього арештоване все рухоме майно. Суд приходить до висновку, що в дійсності між позивачем та [PERSON], який діяв від імені власника [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу на підставі якого [PERSON], який діяв від імені власника [PERSON], передав у власність позивачаавтомобіль, а позивач прийняв його та сплатив за нього грошову суму коштів визначену між стонами, а саме 24000 грн. 00 коп., але відповідно із звичаєм, було оформлено не договір купівлі-продажу, а довіреність. Такий звичай як регулювання цивільних відносин, використовувався регулярно в Україні автолюбителями при придбанні купівлі-продажу не нових автомобілів на той час, та й сьогодні така практика існує. Тобто, довіреність була видана позивачу [PERSON], який діяв від імені власника [PERSON], виключно з метою оформлення таким чином договору купівлі-продажу, який сторони насправді й вчинили, тому до відносин учасників даного правочину необхідно застосовувати відповідні правила правочину, який сторони мали на увазі. З наданих копій довіреностей, полісів обовязкового страхування відповідальності власників автотранспортних засобів, вбачається, що позивач безперешкодно користувався автомобілем, сплачував страховку, проводив ремонт, дбав про належний технічний стан, як власник, але без реєстрації автомобілю на свої імя. Згідно\~ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 205 даного кодексу передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Згідно ч. 1 ст. 316\~ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.І\~ст.319 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч. 1\~ст. 328 ЦК України) Транспортний засіб є рухомою річчю (майном), право власності на таке майно набувається на підставі правочинів. Договір купівлі - продажу транспортного засобу як правочин опосередковує перехід транспортного засобу як майна у власність. Договір купівлі-продажу є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, правочин, зокрема, має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, ще обумовлені ним (ч.ч.4, 5\~ст. 203 ЦК України). Згідно\~ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторін (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власності другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняті майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, купівля-продаж як двосторонній правочин є погоджена дія двох: (трьох) осіб на припинення і, відповідно, набуття цивільного права власності на транспортний засіб та цивільного обов'язку, обумовленого цим правом. За таких обставин у суду є підстави вважати, що сторони вчинили правочин купівлі-продажу транспортного засобу з реальним настанням правові наслідків, що обумовлені ним. Ст. 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений його здійсненні. Згідно\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, її майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виходячи із змісту п. 3 ч. 1\~ст. 208 ЦК України\~та\~ст. 657 ЦК України\~договір купівлі-продажу рухомого майна, в даному випадку, автомобіля, не потребує нотаріального посвідчення, а вимагає вчинення у письмовій формі. Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами, виходячи з положень\~ст. 218 ЦК України, відповідно до якої, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Позивач оплатив узгоджену сторонами ціну автомобілю, володіє, користувався та розпоряджався спірним автомобілем, тобто сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, договір було виконано сторонами. Згідно з ч. 2\~ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ч. 1\~ст. 334 ЦК України\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позивач не являється боржником у виконавчому провадженні, у межах якого було оголошено у розшук та накладено арешт на його автомобіль, суд приходить до висновку, що наявність такого обтяження обмежує його право власності та можливість вільного володіння, користування та розпорядження його майном. Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність порушень чинного законодавства під час укладення договору купівлі-продажу та його виконання сторонами, принцип неприпустимості позбавлення права власності та презумпцію законності правочинів, суд вважає, що необхідно позов задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved