Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 26.07.2012 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №524156-02-10-01, згідно якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Fiat Nuova Doblo ZFA26300009181105, державний номерний знак АІ 22 84ЕА. Позивач вказував на те, що 19.05.2013 року в м. Біла Церква сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Fiat Nuova Doblo ZFA26300009181105, державний номерний знак [NUMBER] під управлінням водія [PERSON] та мопеду б/н під управлінням водія [PERSON], що підтверджується довідкою ВДАІ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області №9201286 про ДТП від 23.05.2013 року №1640, вина відповідача у порушенні ПДР України підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2013 року. Розмір страхового відшкодування визначався позивачем виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми. Підставою для визначення розміру збитків є рахунок СТО. Після отри мання всіх необхідних документів, ДТП від 19.05.2013 року була визнана позивачем страховим випадком, розраховано вартість відновлювального ремонту та здійснено страхове відшкодування в розмірі 8 392,24 грн. шляхом перерахування вказаних коштів на рахунок СТО. Позивач вказував на те, що здійснивши виплату страхового відшкодування в інтересах страхувальника [PERSON] в розмірі 8 392,24 грн., у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право зворотної вимоги до відповідача [PERSON], як до особи чиї винні, протиправні дії перебувають у причинно-наслідковому звязку з заподіянням шкоди, по відшкодуванню сплаченого страхового відшкодування в межах фактичних витрат ПрАТ «СК «ВУСО». Позивач просив в судовому порядку на підставі ст.ст. 993, 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» стягнути з відповідача на користь позивача суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 8 392,24 грн., а також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на оплату судового збору. Представник позивача до суду не з»явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, представник позивача направив суду клопотання в якому просив справу розглядати без участі представника позивача, у клопотанні вказав, що позивач позов повністю підтримує. Відповідач у суді позов визнав в повному обсязі. За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши учасника процесу, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 26.07.2012 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №524156-02-10-01 згідно якого ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» були застраховані майнові інтереси [PERSON], що не суперечать чинному законодавству України та пов»язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки Fiat Nuova Doblo ZFA26300009181105, державний номер [NUMBER]. Договір діє до 25.07.2017 року. Відповідно до умов вищевказаного договору страхування, Страховик повинен відшкодувати шкоду, що трапилась в результаті страхового випадку - дорожньо-транспортна пригода (ДТП): за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП, встановлена, і ця особа не водій застрахованого транспортного засобу; за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП, не встановлена, або цієї особи не існує, або це водій застрахованого транспортного засобу; за умови пошкодження тільки скла, скляних частин освітлювальних приладів, дзеркал; неправомірні дії третіх осіб; випадкове пошкодження транспорт ного засобу; угон. Згідно до умов договору страхування, підставою для визначення розміру збитку є рахунок СТО, рекомендованої Страховиком. В судовому засіданні встановлено, що 19.05.2013 року близько 15 год. 30 хв. Мельни ченко [PERSON], керуючи мопедом SPEED GEAR, без номерного знаку, в м. Біла Церква на вул. Ставищанська, рухаючись біля правого краю дороги під час перестроювання вліво до центру дороги, проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки, що призвело до зіткнення з автомобілем Fiat, державний номерний знак [NUMBER], який рухався зліва в попутньому напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 10.1, 2.3 б Правил дорожнього руху України. Згідно до постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б.І. від 03.06.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Наведене підтверджує ться копією постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б.І. від 03.06.2013 року, яка набрала законної сили, поясненнями відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови №4 від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки розяснив, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б.І. від 03.06.2013 року, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, як слідує з вищенаведеного, вказана ДТП мала місце з вини [PERSON], що в суді також підтвердив [PERSON] Згідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішен нями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної осо би, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 ЦК України передбачене відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. В ст. 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Отже відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, саме [PERSON] з вини якого сталася дана ДТП, є відповідаль ним за спричинену в результаті ДТП шкоду. 20.05.2013 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхо вого відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №52 4156-02-10-01 від 26.07.2012 року. Відповідно до розрахунку вартості відновлювального ремонту №13/6/458/590680 від 19.06.2013 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Fiat Nuovо Doblo, реєстраційний номер [NUMBER] з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу на час діючого дослідження складає 8574,94 грн. Відповідно до копії рахунку №РАСС069100 від 21.05.2013 року ФОП [PERSON] вартість ремонтних робіт та запасних частин по автомобілю Fiat Nuovо Doblo ZFA26300009181105, державний номер [NUMBER] складає 9 314,88 грн. Звітом №4488-70 від 11.06.2013 року та доповненням №1 до страхового акту №3073-02 від 08.07.2013 р. по договору страхування наземного транспорта №524156-02-10-01 від 26.07.2012 року ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» визначено суму страхового відшкодування, яка підлягає виплаті по договору добровіль ного страхування наземного транспорту №52 4156-02-10-01 від 26.07.2012 року, страхувальником по якому являється [PERSON], в розмірі 8 392,24 грн. Згідно до платіжного доручення №10161 від 22.08.2013 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було перераховано на рахунок ФОП [PERSON] страхове відшкодування в загальному розмірі 8 392,24 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Приписами ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 8392,24 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законно давства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами. Судом встановлено вину відповідача у скоєнні ДТП та факт сплати Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «ВУСО» суми страхового відшкодування, а тому вимоги позивача до відповідача є обгрунтованими. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» суму 8 392,24 грн. Суд також вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі які складаються із: судового збору в сумі 1218,00 грн., що підтвержує ться платіжним дорученням №15882 від 10.12.2015 року. На підставі ст.ст. 993,1166,1188,1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування»,

Outcome: approved