Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою до суду та просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку розміром 0,198 га для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належала померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2000 року, зареєстрованого в реєстрі під № 529. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON], який 22.02.2000 року придбав вищезазначену земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу у громадянина [PERSON], однак за життя не встиг отримати державний акт на земельну ділянку на своє ім'я. Позивач звернувся для оформлення спадщини після смерті батька до п'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку йому було відмовлено у зв'язку з тим, що він не надав правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач, Краснослобідська сільська рада Обухівського району Київської області, в судове засідання свого представника не направив, подав заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність представника сільської ради та проти задоволення позову не заперечує. Третя особа, Управління Держземагенства в Обухівському районі, про розгляд справи повідомлена належним чином, але до суду свого представника не направила, заяв, клопотань не подала. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с.6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно у вигляді земельної ділянки розміром 0,198 га для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2000 року, зареєстрованого в реєстрі під № 529 ( а.с.8) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є батьком позивача [PERSON] ( а.с. 5). Як вбачається з копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] спадкоємцем за законом на вищевказану земельну ділянку є [PERSON], який вчасно звернувся до п'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини з заявою про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки розміром 0,198 га для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Державний нотаріус п'ятої Київської державної нотаріальної в своєму листі від 13 березня 2014 року повідомив позивачу, що свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку розміром 0,198 га для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належала померлому [PERSON] на день смерті на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2000 року, зареєстрованого в реєстрі під № 529, не може бути видано у зв'язку з тим, що спадкоємцем не надано оригіналів правовстановлюючих документів (державного акту на ім'я спадкодавця) про належність цього майна спадкодавцеві( а.с.10). Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, земельна ділянка розміром 0,198 га для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2000 року, зареєстрованого в реєстрі під № 529, є об'єктом спадкування та входить до спадкової маси. Спадкоємцями, згідно статті 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, таким є позивач по справі, в зв'язку з чим суд вважає, що позивач є належною особою та спадкоємцем за законом, а його звернення до суду є правомірним. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п.«а»ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є визнання права. Як вбачається зі змісту ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved