Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою в обґрунтування якої зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбу з відповідачкою, який на теперішній час розірваний. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно судового наказу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.12.2018 року з позивача на користь відповідачки стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16.11.2018 року. Починаючи з вересня 2019 року по теперішній час донька проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , який належить останньому на підставі договору купівлі-продажу. Донька самостійно прийняла рішення проживати з позивачем, який займається її вихованням та матеріальним забезпеченням. На підставі викладеного, просить звільнити від сплати аліментів з 01.09.2019 року. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, в якій просив задовольнити позовні вимоги, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачка у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом надсилання судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, справу просила розглядати без її участі. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідачка своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06 вересня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського райуправління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис №479. Судовим наказом Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.12.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 16.11.2018 року. Згідно довідки №1536 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та акту №455 про фактичне проживання, складених 07.10.2019 року головою КСН «сел. Мирний», [PERSON] , [INFO] , з вересня 2019 року разом з донькою [PERSON] , 2002 року народження, проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. За ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що платника аліментів може бути звільнено за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо він доведе суду наявність у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. При цьому вказана норма права не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Тобто, в розумінні цих положень закону підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що дитина проживає разом з батьком з вересня 2019 року, вказані обставини не спростовані відповідачем, та підтверджені матеріалами справи. За положенням частини 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 160, ст.161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналіз фактичних обставин справі і зібраних у справі доказів свідчить про те, що дочка сторін з вересня 2019 року фактично проживає разом зі своїм батьком позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Доказів тому, що кошти, які стягуються з [PERSON] на користь відповідачки за судовим рішенням від 10 грудня 2018 року, використовуються в інтересах дитини сторін, матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи і доказів щодо участі матері в утримання дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Суд дійшов висновку, з огляду на те, що з вересня 2019 року дитина фактично проживає разом з батьком, дитина повністю знаходиться на утриманні батька, вказані обставини, мають істотне значення, які у відповідності до ч.2 ст.197 СК України дають підстави для звільнення батька від сплати аліментів, а також, враховуючи інтереси дитини, від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути судові витрати з відповідача.

Outcome: approved