Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 13.06.2018 року мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 19.07.1997 року, від спільного життя мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду з даним позовом є те, що сімейне життя з відповідачем не склалось, через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, часто виникали сварки, два місяці вони проживають окремо та припинили сімейно - шлюбні стосунки і ведення спільного господарства, примирення неможливо, тому просив шлюб розірвати. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просив шлюб розірвати і залишити за ним судові витрати. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу та просила залишити після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.07.1997 року у виконкомі Лазещинської сільської Ради Рахівського району Закарпатської області, актовий запис № 13, від спільного життя мають дочку - [PERSON], [INFO], протягом тривалого часу сімейно - шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім'я розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам, що підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами. Отже, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони мають стійке волевиявлення щодо розірвання шлюбу і примирення між ними неможливо. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатив при подачі позову судовий збір в розмірі 704, 80 грн. ( а.с.1) та заявив клопотання про залишення судових витрат за ним.

Outcome: approved