Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 14.03.1992 року померла його бабуся [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно. Його батько [PERSON] син останньої, який би міг бути спадкоємцем після її смерті, помер ще раніше 28.06.1988 року. Таким чином саме він позивач, є спадкоємцем в силу ч.2 ст.529 ЦК Української РСР. Спадщину він прийняв, оскільки на день смерті бабусі проживав з нею і фактично вступив в управління спадковим майном. Однак серед цього майна є житловий будинок з господарськими будівлями, який належав спадкодавцю, але державна реєстрація якого проведена не була, у звязку з чим нотаріус не може видати на цей будинок свідоцтво про право на спадщину. Просив визнати за ним право власності на будинок з господарськими спорудами. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд листом. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 березня 1992 року померла [PERSON], яка мешкала в м. Буринь, вул. Жовтнева, 1, Сумської області, у звязку з чим відкрилася спадщина на її майно, яку прийняв позивач фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном в силу п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР (положення якого діяли на час відкриття спадщини), являючись при цьому спадкоємцем першої черги за законом в силу ч.2 ст. 529 цього ж Кодексу,будучи онуком спадкодавця, оскільки на момент смерті останньої не було в живих його батька [PERSON], який помер 28.06.1988 року, що підтверджується показами представника позивача, свідоцтвом про смерть [PERSON] серії ІІ-БП №436044, свідоцтвом про смерть [PERSON] серії ІІ-БП №351827, копією паспорта позивача з реєстрацією його місця проживання та копії свідоцтва про його народження, рішення Буринського районного суду від 11.04.2014 року, довідки виконавчого комітету Буринської міської ради №1149 (а.с.4-8), інформаційними довідками зі Спадкового реєстру. За життя, [PERSON] придбала в [PERSON] житловий будинок по вулиці Жовтева,3 в м. Буринь, Сумської області, про що нотаріусом Путивльської нотаріальної державної контори 20.11.1969 року був посвідчений договір купівлі-продажу між вказаними особами за №1860, який [PERSON] з невідомих причин не зареєструвала в органах БТІ, що вбачається з копії договору купівлі-продажу будинку, договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва. В подальшому [PERSON] здійснила перебудову придбаного житлового будинку, нумерацію якого також було змінено з №3 на №1, при цьому вже після її смерті, на звернення матері позивача [PERSON], було оформлено за спадкодавцем акт про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію індивідуальної садиби, з якого вбачається, що будинок побудований з дотриманням санітарних, протипожежних та будівельних норм, який рішенням виконавчого комітету Буринської міської ради №286 від 22.12.2000 року був затверджений та надано дозвіл на видачу документів на житловий будинок, однак отримати їх на імя спадкодавця позивач не спроможний у звязку зі смертю останньої (а.с.9-14). Таким чином суд вважає, що до складу спадкового майна ввійшов зазначений житловий будинок №1 з господарськими спорудами, розташований по вул. Жовтнева, в м. Буринь, Сумської області, однак державна реєстрація якого після перебудови належними чином проведена не була і на який не було видано правовстановлюючого документу, що також підтверджується довідкою ТОВ «Буринське БТІ», технічним паспортом на будинковолодіння виготовленого на замовлення позивача, інвентаризаційною справою №3311 (а.с.15-17, 28). Зі звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж (а.с.19-24), вбачається, що зазначений житловий будинок з господарськими спорудами відповідає вимогам надійної та безпечної експлуатації. Таким чином, аналізуючи матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що забудовник [PERSON] побудувала зазначений будинок на місці раніше придбаного старого будинку, з дотриманням вищевказаних норм, однак за свого життя не оформила належним чином право власності на нього, не провівши його реєстрацію в органах БТІ та померла. При цьому позивач намагався прийняти в експлуатацію будинок, звернувшись з відповідною заявою до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області, однак отримав відмову, в якій було розяснено, що такі дії інспекція могла вчиняти лише до 31.12.2013 року, безоплатно, однак на день звернення позивача відповідних змін до частини 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо строку прийняття в експлуатацію не внесено, тому підстав на прийняття від громадян документів для прийняття в експлуатацію визначених законом обєктів немає. Відповідно до ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення… Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Таким чином для вирішення цього спору суд вважає за необхідне застосувати положення Закону України «Про власність» №697-XII від 07.02.1991 року, які діяли на момент смерті спадкодавця. Зокрема, підстава для виникнення права власності - праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (ст.12 Закону). Обєктами права власності, в тому числі, є жилі будинки (ст.13 Закону). Частиною 2 статті 48 цього ж Закону передбачено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих збитків. Згідно п.4.15 «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства Юстиції України 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Однак отримати такий документ в даний час не можливо, так як власник майна помер. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. Приймаючи до уваги, що [PERSON] прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку в спадщині не встановлено, суд вважає, що його вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved