Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача суму позики у розмірі 1200000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21 грудня 2016 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, що підтверджено розпискою, у відповідності до якого позивач позичив відповідачу спірну суму. Відповідач у визначений строк грошові кошти не повернув та таким чином прострочив виконання зобов`язання, а тому у відповідності до ст. ст. 526, 1046, 1047 ЦК України, просить стягнути кошти. У відповідності до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат. Представником відповідача подано відзив, з якого вбачається, що відповідач визнає, що він дійсно взяв у позивача у борг кошти у розмірі 1200000,00 грн. і зобов`язувався повернути їх у строк до 22 грудня 2020 року, однак у зв`язку з тим, що починаючи з 11 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» через спалах у світі коронавірусу з 12 березня до сьогодні в Україні було введено карантинні обмеження, повернути суму грошових коштів отриманих у борг у позивача, у зазначений у борговій розписці граничний строк не вдалось. У відповідача відсутнє постійне місце роботи, що унеможливлює повернення грошової суми у повному обсязі єдиним платежем. Відповідач просить розглянути можливість повернення грошових коштів протягом одного календарного року у розмірах, які будуть погодженні з позивачем, зокрема з травня 2021 року по червень 2022 року - рівними частинами до кожного 10 числа наступного календарного місяця у сумі 100000,00 грн. щомісяця. Позивачем подано відповідь на відзив, з якої вбачається, що позивач заперечує проти розстрочення виконання рішення, оскільки на його думку це є спробою затягування розгляду справи та зловживання відповідачем своїми процесуальними правами. Ухвалою судді від 01 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження з викликом сторін у справі. Ухвалою суду від 31 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. 18 серпня 2021 року представник відповідача подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. 19 серпня 2021 року позивач подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. У судове засідання учасники судового процесу не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, а тому з урахування поданих сторонами заяв, суд вирішив здійснювати розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 21 грудня 2016 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 1200000 (один мільйон двісті тисяч) грн. Зобов`язався їх повернути єдиним платежем 100% до 22 грудня 2020 року. Дані обставини встановлені із розписки, копія якої долучена до матеріалів справи. Оригінал розписки було оглянуто судом у судовому засіданні 26.07.2021. У зв`язку зі невиконання відповідачем зобов`язання за договором позики, між сторонами виникли спірні договірні правовідносини, які регулюються нормами ст. ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки розписка містить істотні ознаки, які характерні для договору позики, із її змісту вбачається укладення договору позики та вчинення сторонами угоди дій, характерних для такого договору, наявна зобов`язальна умова договору позики для відповідача щодо повернення отриманих коштів, а відтак, суд прийшов до висновку, що у позивача наявні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку повернення грошових коштів за договором позики, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за договором позики у валюті визначеній договором у розмірі 1200000,00 гривень. Суд застосовує спеціальні норми права, які регулюють спірні правовідносин, що містяться у ст. ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України та на які правильно покликався позивач у позовній заяві. Будь-яких інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження суд під час розгляду справи не встановив. Розглядаючи заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Вергуна І.Т. про розстрочку виконання судового рішення (зазначено у відзиві на позов), суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. При вирішення такого питання суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява викладена у відзиві представника відповідача про розстрочення виконання судового рішення не підлягає задоволенню, оскільки матеріальне становище відповідача, та покликання що на даний час такий не працює, отримує лише пенсію, на думку суду, не свідчить про винятковість випадку та необхідність розстрочення виконання рішення суду у зв`язку з викладеними обставинами. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене та те, що стороною відповідача не надано суду достатніх доказів наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, суд не знаходить підстав для розстрочки виконання рішення суду. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 11350,00 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 11350,00 грн.

Outcome: approved