Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом і просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] в м.Корсуні-Шевченківському Черкаської області, право власності на 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою - [ADDRESS] , в тому числі: право власності на 1/2 частину в житловому будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] як частка в спільному майні подружжя; право власності на 1/6 частину в житловому будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , яку [PERSON] успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав на неї. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що після смерті його матері [PERSON] відкрилася спадщина. Позивач у шестимісячний термін після смерті матері подав заяву про прийняття спадщини, про що заведена спадкова справа у Корсунь-Шевченківській державній нотаріальній конторі, але через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок він не може отримати свідоцтво про право на спадщину. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Брус Т.М. не з`явився, направивши заяву про розгляд справи у їхню відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечили. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи (а.с.86, 87), в судове засідання повторно не з`явився без пояснення причини неявки, відзив на позов не подав. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника. За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість слухання справи в заочному порядку. У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] помер [INFO] в м.Корсуні-Шевченківському Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 23 травня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області (а.с.14). Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] (а.с.21). Місцем відкриття спадщини є останнє постійне місце проживання спадкодавця - місто Корсунь-Шевченківський Черкаської області, що підтверджується даними будинкової книги на будинок [ADDRESS] (а.с.16-20). Спадкодавець заповіту не залишив. Після смерті [PERSON] Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою 16.11.2012 року було заведено спадкову справу №671/2012, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №32399595, виданому 16.11.2012 року Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою (а.с.15). У даній спадковій справі дружина спадкодавця - [PERSON] подала нотаріусу заяву про видачу їй свідоцтва про право власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя - житловому будинку [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняли: його дружина ( мати сторін) - [PERSON] , його син ( рідний брат позивача) - відповідач по справі [PERSON] , [PERSON] (позивач). Всі спадкоємці по вказаній спадковій справі, прийнявши спадщину, свідоцтво про право на спадщину не отримували, [PERSON] свідоцтво про право власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя - житловому будинку [ADDRESS] не отримувала також. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №671/2012, заведеної 16.11.2012 року Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] . Мати позивача [PERSON] померла [INFO] в м.Корсуні-Шевченківському Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 11 жовтня 2016 року Корсунь-Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.24). Після її смерті відкрилася спадщина на: -дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, -на її 1/2 частину в житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] , як на частку в спільному майні подружжя; -на її 1/6 частину в житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] , яку вона успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав на неї. Місцем відкриття спадщини є останнє постійне місце проживання спадкодавця - місто Корсунь-Шевченківський Черкаської області, що підтверджується даними будинкової книги на будинок [ADDRESS] (а.с.16-20). [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 04 квітня 2015 року державним нотаріусом Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори Гончаренко Ю.І., реєстр. №1-288, згідно якого усе майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с.25-26). Позивач прийняв спадщину після смерті матері шляхом подачі в шестимісячний термін з дня її смерті заяви про прийняття спадщини до Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори, де 17.12.2016 року було заведено спадкову справу №403/2016, що підтверджується довідкою №20/02-31, виданою 16.01.2020 року Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою. Інші спадкоємці спадщину після смерті матері не приймали (а.с.32). 18 січня 2018 року Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою позивачу було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки померлої матері (а.с.27, 29). Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на материну частину житлового будинку по [ADDRESS] позивач не може. Постановою державного нотаріуса Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори Гончаренко Ю.І. від 16.01.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , тому що відсутній документ, який засвідчує право власності померлої на її Ѕ частку житлового будинку (а.с.30-31). Всі вищевикладені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №403/2016, заведеної 17.12.2016 року Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] . З копії свідоцтва про одруження [NUMBER] , виданого 10 січня 1970 року вбачається, що шлюб [PERSON] та [PERSON] був укладений 10 січня 1970 року (а.с.22). Родинні відносини позивача з батьками підтверджується копією його свідоцтва про народження (а.с.23). В період шлюбу рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Зоря» від 14 травня 1971 року [PERSON] було виділено земельну ділянку розміром 0.04 га під забудову власної хати по [ADDRESS] ( на даний час після перейменування і зміни [ADDRESS] (а.с.33). Рішенням виконкому Корсунь-Шевченківської міської Ради депутатів трудящих №131 від 31 серпня 1971 року [PERSON] було дозволено будівництво житлового будинку на вищевказаній земельній ділянці, наділеній колгоспом «Зоря» (а.с.34). Свідоцтво про право власності на будинок було видано на ім`я [PERSON] 24 квітня 1980 року виконкомом Корсунь-Шевченківської міської Ради народних депутатів (а.с.21). З огляду на дату укладання шлюбу подружжям [PERSON] і [PERSON] , [INFO] , та датою набуття права власності на спірне домоволодіння, враховуючи що свідоцтво про право власності на будинок, видане виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської Ради народних депутатів від 24 квітня 1980 року на ім`я [PERSON] , суд приходить до висновку, що будинковолодіння по [ADDRESS] належало подружжю [PERSON] та [PERSON] за життя на праві спільної сумісної власності, частки яких за життя були рівними по 1/2, оскільки придбано у період шлюбу, тому що збудоване та введене в експлуатацію під час шлюбу, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, незалежно від того, на чиє ім`я його зареєстровано. Тому за життя мати позивача набула право власності на 1/2 частину в житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] , як на частку в спільному майні подружжя. Також після смерті свого чоловіка [PERSON] мати позивача успадкувала в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частину його майна, а саме на 1/3 частину від його Ѕ частини в спірному будинковолодінні, тобто на 1/6 частину цього будинку з відповідною частиною надвірних споруд, але не отримала свідоцтво про право на спадщину. Всього на день смерті матері її частка в спірному будинку становила - 2/3 (1/2+1/6). Отже, позивач після смерті матері має права на спадкування за заповітом її 2/3 часток у будинку по [ADDRESS] . Згідно даних технічної інвентаризації, які підтверджені технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] , виданому 20.01.2020 року комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», за вказаною адресою знаходяться такі будівлі та споруди: житловий будинок А-1, загальною площею 77.9 кв.м, житловою площею 50,6 кв.м, погріб З, прибудова а, прибудова а1, літня кухня Б, сарай В, сарай Г, сарай Д, гараж Е, вбиральня Ж, ганок, ворота з хвірткою №1, огорожа №2. Згідно даних вказаного технічного паспорта вартість збудованих будівель і споруд на садибі по [ADDRESS] становить 179 830.00 грн., відповідно вартість 2/3 частин цього будинковолодіння становить 119 886.67 грн, що становить ціну позову. Оскільки будівництво спірного будинку велося у період з 1971 року по 1980 рік, то правовою підставою даного спору в частині визначення розміру часток подружжя [PERSON] та [PERSON] є ст. ст. 22, 28 КпШС України, які діяли до 01.01.2004 року. Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , а спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , до спадщини, яка відкрилася після їх смерті, застосовуються положення ЦК України 2004 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Судові витрати суд залишає за позивачем по його клопотанню.

Outcome: approved