Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 13453,27 грн., яка складається з 9453,27 грн. - різниці між виплаченою страховою виплатою та вартістю ремонту автомобіля, 1000 грн. - витрати за послуги експерта та 3000 грн. - витрати на правову допомогу, а також стягнути моральну шкоду у сумі 11169 грн. та витрати зі сплати судового збору. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 06 квітня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода у м. Дніпрі по Ярмарковому узвозі буд.10, за участю транспортного засобу Honda CRV, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача, який при виконанні обгону не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер [NUMBER], який рухався в попутному напрямку, в результаті чого останній автомобіль отримав механічні ушкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, що підтверджується постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року. З метою визначення розміру завданого збитку позивач звернувся до судового експерта та згідно його висновку вартість матеріального збитку становить 13396,73 грн. Витрати на складання висновку експертного дослідження склали 1000 грн. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Страхова група «ТАС». Страхова компанія здійснила страхове відшкодування у загальному розмірі 12886,73 грн., при цьому розмір страхового відшкодування був зменшений на суму франшизи у сумі 510 грн. Таким чином, страхова компанія здійснила виплату у розмірі оціненої матеріальної шкоди з урахуванням зносу, яка визначена судовим експертом-автотоварознавцем за вирахуванням суми франшизи. Однак вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 22340 грн. У зв'язку з тим, що реальні збитки позивача по ремонту свого автомобіля більші за розмір здійсненої страхової виплати, позивач вважає, що різниця між страховою виплатою та вартістю ремонту у розмірі 9453,27 грн. повинна бути стягнена з відповідача. Крім матеріальної шкоди, позивачу була завдана також моральна шкода, яка полягає у душевних стражданням, нервових порушення у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, в нього виникли психотравматичні фактори, які призвели до погіршення здоров'я, депресії, порушення сну, швидкої стомлюваності, дратівливості, загальному погіршенні здоров'я. Позивач втратив душевний спокій, тому що повинен був витрачати додатковий час, змінювати плани та відволікатися від своїх звичайних занять та роботи для врегулювання питань пов'язаних із зазначеною подією. Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2018 року за даною позовною заявою відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2018 року до участі у розгляді цивільної справи у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи згоду позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та зазначив, що він передав автомобіль у користування позивача, а тому не заперечує, щоб саме він отримав грошове відшкодування внаслідок заподіяної дорожньо-транспортною пригодою шкоди, оскільки бажає, щоб автомобіль був у справному стані. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, із заявленими позовними вимогами погоджується та просить їх задовольнити. Повідомив, що саме він був за кермом автомобіля ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер [NUMBER], під час дорожньо-транспортної пригоди. Після цього транспортний засіб він повернув позивачу для звернення до страхової компанії з метою отримання страхової виплати. Вислухавши представника позивача [PERSON], третю особу [PERSON], дослідивши докази, судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, належить третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] (а.с.9). 28 жовтня 2016 року третьою особою [PERSON] складено довіреність, якою він, зокрема, уповноважив позивача представляти його інтереси у страхових компаніях, моторному транспортному страховому бюро, перед фізичними особами-підприємцями, перед особами уповноваженими здійснювати експертну оцінку транспортних засобів, з усіх питань, пов'язаних із веденням судових справ; для цього йому надано подавати та одержувати від його імені заяви та документи, розписуватися на документах, сплачувати держмито та інші платежі, здійснювати від його імені розрахунки, отримувати документи, страхове відшкодування, а також вчиняти всі юридично значимі дії, безпосередньо пов'язані з цією довіреністю і в межах наданих повноважень (а.с.43). 06 квітня 2018 року о 14 год.15 хв. в м. Дніпрі водій [PERSON] керував автомобілем Honda CRV, номерний знак [NUMBER], по Ярмарковому узвозу біля буд.10 та при виконанні обгону, не впевнився в безпечності, і скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ LANOS, номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався в попутному напрямку. В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків. Відповідно до постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року, відповідача визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.11). Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №5481/1 від 20 квітня 2018 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер Y6DTF69Y0C033302, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 13396,73 грн. (а.с.16-27). Позивач звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявами про страхове відшкодування та доплату ПДВ, за результатами розгляду яких позивачу було здійснено страхові виплати у загальній сумі 12886,73 грн. (а.с.12-15). Однак, вартість відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер [NUMBER], склала 22340 грн., тобто не відшкодованими залишаються 9453,27 грн. (22340-12886,73) (а.с.29-31). Станом на час розгляду справи відповідачем не відшкодовано позивачу матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 06 квітня 2018 року з його вини. Пунктом 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Також з відповідача, як з особи, що винна у спричиненні шкоди позивачу, підлягають стягненню витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1000 грн. (а.с.28). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 10453,27 грн. (9453,27+1000). Розмір витрат на правову допомогу у сумі 3000 грн., який також віднесений позивачем до матеріальної шкоди, судом під час вирішення питання про стягнення матеріальної шкоди до уваги не береться, оскільки такі витрати відповідно до норм ст. 133 ЦПК України відносяться до судових витрат. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (стаття 23 ЦК України). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд виходить з того, що сам факт порушення прав позивача, що проявився в пошкодженні транспортного засобу, яким він розпоряджався, свідчить про перенесені останнім моральні страждання, оскільки позивач об'єктивно був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 2000 гривень, а тому позовні вимоги слід в даній частині задовольнити частково. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1409,60 грн. Щодо судових витрат у виді 3000 грн. на оплату правової допомоги судом враховується наступне. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги N 07/09/18-49 від 07 вересня 2018 року, укладений між позивачем та суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON], квитанцію N07/09/18-49 від 07 вересня 2018 року про оплату правової допомоги у розмірі 3000 грн., розрахунок правової допомоги до договору про надання правової допомоги N 07/09/18-49 від 07 вересня 2018 року, акт приймання-передачі послуг правової допомоги від 12 вересня 2018 року, копію диплому спеціаліста [PERSON], копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON], копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо [PERSON], копію свідоцтва платника єдиного податку та копію довіреності (а.с.34-44). В обґрунтування правомірності стягнення з відповідача витрат на правову допомогу позивач вказує, що [PERSON] є фахівцем у галузі права, а тому його вимоги в даній частині підлягають задоволенню. У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правничу допомогу. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід'ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб'єктами права; вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п'ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009). Звернення до суду для захисту конституційного права кожного на правову допомогу безпосередньо на підставі частини третьої статті 8 Конституції України гарантується. За статтею 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правничу допомогу, регламентовано у пункті 1 частини третьої статті 133, статтях 137, 141, 142 ЦПК України. Положеннями статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено розподіл судових витрат, які пов'язані з професійною правничою допомогою, яка надається лише адвокатом. Заявник самостійно вирішує питання про вибір свого представника у суді, однак держава гарантує такій особі право на відшкодування витрат на правничу допомогу, надану лише адвокатом. Враховуючи, що правову допомогу позивачу було надано фізичною особою-підприємцем [PERSON], який не має статусу адвоката, правові підстави для віднесення до судових витрат сум, сплачених заявником за послуги, надані їй особою, яка не є адвокатом, відсутні.

Outcome: partial