Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 25.01.2016 року о 23.50 годині по вулиці Фанерна в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Peugeut-207», державний номер [NUMBER], під керуванням відповідача, та автомобіля «Fiat Grante Punto», державний номер [NUMBER]. ДТП сталася внаслідок порушення відповідачем п. 16.11 Правил дорожнього руху України. Постановою від 24.02.2016 року Дніпровського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні ДТП. Внаслідок ДТП автомобілі отримали пошкодження. Автомобіль «Peugeut-207», державний номер [NUMBER], належить [PERSON]. Таким чином, у [PERSON] виникло право вимоги до [PERSON] щодо відшкодування заподіяної шкоди. Оскільки, автомобіль «Peugeut-207», державний номер [NUMBER], на момент ДТП був застрахований в ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № 07/59 від 13.07.2015 року, до них звернулася [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно умов договору страхування, страхового акту № 51/16-21/16 від 18.03.2016 року, та рахунку-фактури № С000000185 від 16.03.2016 року на користь [PERSON] було виплачено страхове відшкодування, пов'язане з ремонтом пошкодженого автомобіля в сумі 86 671,00 грн., сплаченого 22.03.2016 року. У зв'язку з чим просили суд стягнути з відповідача, як винної в ДТП особи, виплачене ними страхове відшкодування. В процесі розгляду справи збільшили позовні вимоги, та просили стягнути з відповідача 115 587,00 грн., що складається з розміру виплаченого відшкодування в сумі 86 671,00 грн. та додаткового відшкодування в розмірі 28 916,00 грн., стягнутого рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13.09.2016 року на користь [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у запереченнях. В судовому засіданні представник третьої особи з позовом не погодився, просив відмовити у його задоволенні, врахувати письмові заперечення. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. В суді встановлено, що 13.07.2015 року між ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № 07/59, предметом якого є страхування транспортного засобу «Peugeut-207», державний номер [NUMBER]. Строк дії договору з 15.07.2015 року до 14.07.2016 року. Страхова сума за даним договором склала 170 000,00 грн. 25.01.2016 року в м. Києві на вулиці Фанерній відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Peugeut-207», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля «Fiat Grante Punto», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП. 27.01.2016 року [PERSON] повідомив ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» про пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП. 28.01.2016 року [PERSON] подано заяву про виплату страхового відшкодування. 18.03.2016 року ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» складено Страховий акт № 51/16-21/16, на підставі якого 22.03.2016 року виплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 86 671,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 531 від 22.03.2016 року. 13.09.2016 року Київським районним судом м. Полтави постановлено рішення за позовом [PERSON] до ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» про стягнення страхового відшкодування, яким з відповідача стягнуто страхове відшкодування у розмірі 28 916,00 грн. Позов був поданий у зв'язку з тим, що сплачене страхове відшкодування не відповідало дійсній вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля засобу «Peugeut-207», державний номер [NUMBER], який складав 115 587,00 грн. Враховуючи викладені обставини страхова компанія просить суд стягнути з відповідача на їх користь шкоду в порядку регресу в сумі 115 587,00 грн. Вимоги обґрунтовані ст.ст. 514, 993, 1166, 1187, 1188, 1191, 1194 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст.ст. 5,6 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у повній мірі виплаченого відшкодування. Право зворотної вимоги до боржника виникає з моменту відшкодування потерпілому шкоди, і з цього часу починається перебіг строку позовної давності. В суді було встановлено, що між позивачем та третьою особою був укладений договір добровільного страхування. Згідно п. 5.2 даного договору при настанні страхового випадку під час руху (використання) застрахованого транспортного засобу, за даним договором обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування виникає, зокрема, лише за умови, якщо в момент настання згаданої події застрахованим транспортним засобом користувалася особа, яка має будь-який водійський стаж. В даному випадку, на момент ДТП за кермом застрахованого автомобіля був [PERSON], який керував транспортним засобом на законних підставах, а тому не має нести майнову відповідальність перед позивачем. З обставин даної справи слідує, що внаслідок ДТП заподіяно майнову шкоду автомобілю «Peugeut-207», державний номер [NUMBER], власником і страхувальником якого є [PERSON], та яким на час ДТП на законних підставах керував [PERSON], який і був визнаний винним в ДТП. Дане свідчить про співпадіння автомобіля, якому завдано шкоди, і автомобіля яким завдано шкоду. З урахуванням чого суд не вбачає наявності будь-яких підстав для відшкодування шкоди з відповідача на користь позивача в порядку регресу. Враховуючи вимоги законодавства України, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed