Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що [INFO] помер його батько та чоловік відповідача - [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно - квартира [ADDRESS]; гараж [ADDRESS]; автомобіль «Skoda Fabia classic 1.4», 2003 року випуску, державний номер [NUMBER]; та грошові вклади в банку. За життя, 15.11.2004 року, батько оформив на нього (позивача) заповіт, в якому заповів гараж, а все інше майно відповідачу. Однак, в червні 2007 року батько склав новий заповіт, яким заповів належну йому квартиру [PERSON]. Після смерті батька він та відповідач своєчасно звернулися до нотаріуса, де їх повідомили про існування заповіту від 06.06.2007 року на користь [PERSON] Оскільки заповіт оформлений в 2007 році, він має скасувати попередній заповіт. Пізніше нотаріус їх повідомила про те, що приходила [PERSON], та повідомила, що не буде отримувати спадщину за заповітом, оскільки майно вже не належить спадкодавцю. Таким чином, після смерті [PERSON] є тільки два спадкоємці - він (позивач) та відповідач. У відповідності до законодавця він звернувся до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на його частку на спадкове майно, як спадкоємець за законом. Але нотаріус попередила, що спадщина буде оформлятися за заповітом 2004 року, оскільки він є дійсним, і вона не вважає за необхідне застосовувати спадкування за законом. З даною позицією нотаріуса він не згоден, у зв'язку з чим він звернувся до суду з даним позовом, та просив визнати за ним право власності на 1/2 частину спадкового майна. В судовому засіданні позивач обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що про заповіт, складений на нього він дізнався в 2005 році, а про другий заповіт не знав, оскільки він складений в той період, коли він з батьком не спілкувалися. Вважає, що воля батька не є повністю вільно виявленою через його раптову смерть. Крім того, батько казав, що все майно залишить його (позивача) дитині. Зауважив, що на 3-4 день після смерті батька його запросили до нотаріуса, де з ним поводилися доволі зухвало. До відповідача він ставився з повагою, але після смерті батька вона почала його очорняти, уникати спілкування. Підтвердив, що він проживає в квартирі його матері, яку отримував батько. Вважає, що кожен наступний заповіт скасовує попередній. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав викладених в письмових запереченнях. Зауважив, що заповіт від 2007 року не суперечить заповіту 2004 року, та не відміняє його. В судове засідання представник третьої особи не з'явився, надіслав письмові пояснення, в яких розгляд справи залишив на розсуд суду, та просив слухати справу за його відсутності. В судовому засіданні була допитана в якості свідка нотаріус [PERSON], яка пояснила, що померлий був товаришем її батька, і часто звертався до неї з різних питань. Заповіт в 2004 році посвідчувала саме вона. Померлий розповідав їй, що мав клопіт з сином, і казав, що сину залишить лише гараж, а своїй дружині все інше, оскільки вони разом з нею придбавали це майно. Після оформлення заповіту померлий неодноразово до неї звертався з різних питань, запитував чи не змінилася законодавство по спадщині. Про можливість повного та часткового скасування заповіту він знав. Після смерті [PERSON] вона завела спадкову справу, і при перевірці наявності заповітів, виявила заповіт за 2007 рік, що її здивувало. Про його наявність не знала і дружина померлого, не знав і син померлого. Вона (свідок) витребувала копію цього заповіту. Коли прийшла спадкоємець за заповітом 2007 року, вона повідомила, що приймати спадщину не буде, оскільки майно, вказане в заповіті, спадкодавцю не належить. Свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] вона не видавала. Зауважила, що вона з 1992 року працює нотаріусом в шостій нотаріальній конторі, оформлювала дуже багато спадкових справ, але таке непорозуміння, яке вийшли з позивачем, у неї вперше. Позивач подав скаргу на її неетичну поведінку. При складанні заповіту в 2004 році спадкодавець висловив свій вибір, це було його бажання. Заповіт складався, оскільки померлий побоювався, що буде спір зі сторони сина. При оформленні спадкової справи вона (свідок) чула, що дружина померлого просила позивача повернути машину, на що він відповів, що вона поки буде у нього. Свідоцтв про право на спадщину вона не видавала, оскільки на той час не пройшло 6 місяців, а потім був поданий даний позов. Запит щодо вкладів до банку вона не робила, оскільки до цього не дійшли. Вважала, що заповіт від 2004 року новим заповітом не скасований. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON]. [PERSON] є дружиною [PERSON]. 15.11.2004 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори [PERSON], яким заповів [PERSON] гараж [ADDRESS]; а все інше його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і на що матиме право, [PERSON]. 06.06.2007 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори [PERSON], яким заповів [PERSON] квартиру [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті із заявами про прийняття спадщини за заповітом звернулися син - [PERSON], та дружина - [PERSON]. По даній справі позивач просить суд визнати право власності на 1/2 частину всього майна після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом, мотивуючи тим, що 06.06.2007 року був складений заповіт, який скасовує попередній заповіт від 15.11.2004 року. Встановлено, що спадщину за заповітом від 06.06.2007 року [PERSON] не приймала, оскільки квартира [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 21.11.2007 року була продана [PERSON], і на момент смерті [PERSON], йому не належала. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Встановлено, що заповітом від 15.11.2004 року [PERSON] заповів сину гараж, дружині - все інше майно, яке буде йому належати на день смерті, а заповітом від 06.06.2007 року заповів іншій особі лише квартиру [ADDRESS]. Застереження в заповіті від 06.06.2007 року про скасування попереднього заповіту відсутнє. Тобто, в разі належності померлому на момент його смерті квартири [ADDRESS], новий заповіт скасував би попередній заповіт лише в частині вказаної квартири. Заповіт [PERSON] від 15.11.2004 року є чинним. З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1218 , 1223, 1233, 1254 ЦК України, ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed