Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, так як 05 березня 2012 року він передав [PERSON] заправочну установку фірми «Колтри» модель НСН-10, вартістю 6500 євро, які останній зобов`язувався повернути в повному обсязі до 25 квітня 2012 року, про що [PERSON] власноручно написав боргову розписку, яка відповідно до норм статей 1046 та 1047 Цивільного кодексу України носить ознаки договору позики. Після настання строку повернення коштів за розпискою відповідач [PERSON] почав уникати даного питання, а згодом, як стало відомо позивачу, виїздив за межі області та не виходив на зв`язок. На початку 2019 року позивачу стало відомо, що відповідач повернувся до Калинівського району Вінницької області, одразу після цього позивач знайшов номер телефону відповідача та зв`язався з ним по телефону із вимогою повернути кошти за борговою розпискою, на що отримав незрозумілі пояснення, і обіцянки повернути борг, які по даний час залишаються не виконаними. Тому, для захисту своїх порушених прав, позивач вимушений звертатись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] подав заяву, в якій просить розгляд по справі проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. В разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Так, судом встановлено, що 05 березня 2012 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] заправочну установку фірми «Колтри» модель НСН-10, вартістю 6500 євро, які останній зобов`язувався повернути в повному обсязі до 25 квітня 2012 року, про що [PERSON] власноручно написав боргову розписку, яка відповідно до норм статей 1046 та 1047 Цивільного кодексу України носить ознаки договору позики. Після настання строку повернення коштів за розпискою відповідач [PERSON] почав уникати даного питання, а згодом, як стало відомо позивачу, виїздив за межі області та не виходив на зв`язок. На початку 2019 року позивачу стало відомо, що відповідач повернувся до Калинівського району Вінницької області, одразу після цього позивач знайшов номер телефону відповідача та зв`язався з ним по телефону із вимогою повернути кошти за борговою розпискою, на що отримав незрозумілі пояснення, і обіцянки повернути борг, які по даний час залишаються не виконаними. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Так, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.\~ Відповідно до ст. 1046 ЦК України,\~ за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позичкодавцю таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст. 1047 ЦК України, визначена обов`язкова письмова форма до договору позики, на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання позичкодавцем визначеної грошової суми. Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, чинним законодавством встановлено додаткову компенсацію у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом». За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12 від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Відповідно до Постанови ВСУ від 27 січня 2016 р. у справі № 6-771 цс 15, визначивши, що офіційний індекс інфляції це знецінення - зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому долар США та євро у борговому зобов`язанні індексації не підлягає. Враховуючи норми законодавства та проведення розрахунку за користування коштами в сумі 6500 Євро протягом періоду з моменту, коли відповідач [PERSON] повинен був повернути кошти, з 26 квітня 2012 року, а саме по відсоткам за прострочення повернення боргу: з 26 квітня 2012 року по 25 квітня 2013 року - 6500х3%=195; з 26 квітня 2013 року по 25 квітня 2014 року - 6695х3%=200,85; з 26 квітня 2014 року по 25 квітня 2015 року - 6895,85х3%=206,87; з 26 квітня 2015 року по 25 квітня 2016 року - 7102,72х3%=213,08; з 26 квітня 2016 року по 25 квітня 2017 року - 7315,8х3%=219,47; з 26 квітня 2017 року по 25 квітня 2018 року - 7535,27х3%=226,05; з 26 квітня 2018 року по 25 квітня 2019 року - 7761,32х3%=232,83. Виходячи із вищенаведеного сума коштів, що підлягає поверненню становить 7994,15 Євро. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання між позивачем [PERSON] з однієї сторони та відповідачем [PERSON] з другої сторони за договором позики повинно бути виконано у гривнях. У такому разі\~ сума у гривнях, що підлягає сплаті відповідачем на користь позивача за договором позики, визначена на вимогу позивача відповідно до вимог чинного законодавства за офіційним курсом Національного банку України у співвідношенні гривні до Євро станом на 07.11.2019 року. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно дост. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно достатті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч. 1ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Разом із тим, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. З березня 2012 року відповідач [PERSON] перебував на території АРК Крим, що призвело до того, що позивач [PERSON] не мав можливості звернутись із позовом до суду про стягнення суми боргу за борговою розпискою. Лише на початку 2019 року позивач [PERSON] дізнався, що відповідач [PERSON] проживає у Калинівському районі Вінницької області. При особистій зустрічі відповідач [PERSON] сказав позивачу, що поверне борг найближчим часом, однак на момент звернення до борг не повернуто, тому\~ вирішуючи питання про продовження\~ позивачу строку позовної давності, суд приходить до висновку про поважність причин пропущення строку позовної давності. Враховуючи, що відповідач [PERSON] своїх зобов`язань перед позивачем про повернення грошових коштів не виконав, тому з нього підлягають стягненню на користь позивача кошти в сумі 7994,15 Євро, що еквівалентно 218560 (двісті вісімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят тисяч) грн. 06 коп. (відповідно до офіційного курсу Євро, встановленого Національним банком України, 27,34 грн. за 1 Євро), а також 20000 (двадцять тисяч ) грн. моральної шкоди та судовий збір в сумі 2574,00 грн. на користь держави.

Outcome: approved